Справа № 826/4617/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 вересня 2015 року 09:15 справа №826/4617/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "О.М.С."
проскасування рішення
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР), за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "О.М.С." (далі по тексту - третя особа, ТОВ "О.М.С."), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4617/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 серпня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; представник третьої особи до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з рішенням від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва" відповідно до статей 96, 120, 123, 124 Земельного кодексу України та розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Київська міська рада вирішила:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва;

- передати ТОВ "О.М.С.", за умови виконання пункту 3 цього рішення, у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,72 га для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування;

- встановила умови для ТОВ "О.М.С.", дотримання яких є підставою для надання земельної ділянки.

Позивач вважає зазначене рішення таким, що порушує його права та підлягає скасуванню, мотивуючи позовні вимоги наступним: ОСОБА_1 поряд із ТОВ "О.М.С." є власниками різних нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, тобто є користувачами земельної ділянки пропорційно часткам у вартості будівлі; разом з тим, при прийнятті рішення про передачу земельної ділянки в оренду треті особі не дотримано прав та інтересів землекористувачів - законних власників приміщень, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не погоджувався.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав відповідності оскаржуваного рішення вимогам законодавства.

Крім того, відповідач зазначав про пропущення позивачем строку звернення до суду, та необхідність закриття провадження у справі внаслідок непідступності зазначеної категорії справ адміністративному суду.

Третя особа просила залишити адміністративний позов без розгляду у зв'язку із пропущенням строку звернення до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що ОСОБА_1 є власником нежилих приміщень №№3, 17, 18, 25, 26, 27, 28, 31 по АДРЕСА_1 на підставі відповідних свідоцтв про право власності, виданих Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_2, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_3, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_1, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_5, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_4, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_6, від 15 березня 2004 року серії НОМЕР_7 та договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 25 березня 2004 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Грек".

Сторонами визнається, що ТОВ "О.М.С." є власником інших приміщень по АДРЕСА_1.

Частина друга статті 120 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлює, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з частиною четвертою статті 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, кожен в власників приміщень у будівлі за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі ОСОБА_1, є землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщено будівлю та необхідної для їх обслуговування.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є одним із землекористувачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва, суд вважає, що оскаржуване рішення безпосередньо стосується прав та інтересів позивача.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частина третя статті 124 Земельного кодексу України передбачає, що передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

За правилами, встановленими у частинах третій-п'ятій статті 123 Земельного кодексу України, юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.

До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Згідно з частиною шостою статті 123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Отже, рішення про передачу в оренду земельної ділянки під забудову приймається за проектами відведення земельної ділянки, які погоджені із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не доведено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва погоджений у встановленому частиною шостою 123 Земельного кодексу України.

Зокрема відповідач не надав на вимогу суду технічну документацію по спірній земельній ділянці, у тому числі проект землеустрою, докази погодження проекту усіма землекористувачами земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини.

Крім того, ОСОБА_1, як користувач земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва, вказує, що не погоджував проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки третій особі, а докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні.

Наведене свідчить, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва не погоджений із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини, що в свою чергу, суперечить вимогам частини шостої 123 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва" прийнято без дотримання прав користувачів спірної земельної ділянки та з порушенням встановленої процедури, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

При цьому суд не погоджується із позицією відповідача та третьої особи щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, з урахуванням наступного.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що рішенням Київської міської ради від 12 липня 2012 року №940/8277 визнано таким, що втратило чинність, рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва" та розірвано в односторонньому порядку договір оренди земельної ділянки від 18 квітня 2012 року №75-6-00545, укладений між Київською міською радою та ТОВ "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва.

З урахуванням вказаного рішення 02 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ "О.М.С." укладено угоду щодо врегулювання взаємовідносин щодо використання земельної ділянки, в якій врегульовано питання спільного використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Святошинському районі міста Києва та за умовами сторони дійшли згоди про надання позивачу в користування частини спірної ділянки. Однак, як вказує позивач, ТОВ "О.М.С." не виконало своїх зобов'язань за угодою.

У подальшому рішенням Господарського суду міста Києва від 23 січня 2013 року у справі №5011-66/10331-2012 за позовом ТОВ "О.М.С." до Київської міської ради позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано пункт 1 рішення Київської міської ради від 12 липня 2012 року №940/8277 про визнання таким, що втратило чинність, рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва"; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 23 січня 2013 року у справі №5011-66/10331-2012 скасовано в частині відмови у задоволенні позову та прийнято нове рішення, яким позов ТОВ "О.М.С." задоволено повністю та визнано нечинним і скасовано рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №101/1935 також в частині пунктів 2 та 3.

Тобто, постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 січня 2014 року у справі №5011-66/10331-2012 фактично поновлено дію оскаржуваного рішення.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що позивач був повідомлений про прийняття оскаржуваного рішення, суд погоджується із доводами позивача, що про порушення свого права ОСОБА_1 достовірно дізнався лише після прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №5011-66/10331-2012 - 29 січня 2014 року, а відповідно до відмітки служби діловодства суду адміністративний позов подано 08 квітня 2014 року.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_1 звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку із непідсудністю даного спору адміністративного суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив в аспекті конституційного подання:

- положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Як встановлює стаття 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить: 1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з огляду на обов'язковість рішень Конституційного Суду України з питань офіційного тлумачення офіційне тлумачення Конституції України та законів України, суд приходить до висновку, що дана справ є публічно-правовим спором з приводу оскарження рішення Київської міської ради, як суб'єкта владних повноважень, при виконанні покладених не неї повноважень щодо розпорядження землями громади міста Києва, а тому має розглядатись адміністративним судом.

З таких підстав, у задоволенні клопотання відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі належить відмовити за їх необґрунтованістю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської ради від 26 липня 2007 року №101/1935 "Про передачу земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "О.М.С." для реконструкції та будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-офісного центру із закладами громадського харчування, автостоянкою та комплексним благоустроєм території на АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва".

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко