Справа № 705/2640/15-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/2640/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазуренко Ю.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, ч. 1 ст.183-2 КАС України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у ч. 1 ст.183-2 КАС України адміністративні справи, щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому ч. 4 ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у ч. 1 ст.183-2 КАС України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостій цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому ч.ч. 8-10 ст.183-2 КАС України.

Крім того, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте відповідачем було надано відповідь про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3 необхідного спеціального стажу роботи (протокол від 14.01.2015 року №33).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, мають право на пенсію за вислугою років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, яким передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи в таких закладах та установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичні центри; аптеки, аптечні кіоски, аптечні - магазини, контрольно-аналітичні лабораторії; медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи та на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). До посад медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) відносяться посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця наявності спеціальної медичної освіти.

Отже, в даному Переліку зазначено лікарняний заклад, в якому працювала позивач, що дає їй право на пенсію за вислугою років.

Згідно з п. 4 ст. 3, п. 2 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», заклади охорони здоров'я - підприємства, установи, організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних засобів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Відповідно до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, віднесено лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до пункту 3 Наказу Міністерства охорони здоров'я України№ 146 від 23.10.1991 року «Про атестацію середніх медичних працівників» та додатку № 2 до нього, до середнього медичного персоналу належать всі працівники, всіх спеціальностей, що одержали підготовку в середніх спеціальних учбових закладах або мають незакінчену вищу освіту. Відповідно, посада фельдшера, медичної сестри, лаборанта клінічної лабораторії віднесені до спеціальностей середніх медичних працівників.

Як встановлено судом першої інстанції, здоровпункт, в якому працювала позивач, до 01.02.1992 року, був структурною одиницею поліклініки Уманської міської лікарні, а з 01.02.1992 року позивача по переводу зараховано медичною сестрою здоровпункту заводу, який став його структурною одиницею.

Відповідно до пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я від 15.07.1997 року №765 (далі - Порядок № 765) державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я за наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, додержання ним установлених критеріїв і гарантії високої якості професійної діяльності.

Акредитації, котра проходить один раз на три роки, підлягають усі заклади охорони здоров'я незалежно від форм власності.

Пунктом 3 Порядку №765 органам виконавчої влади регламентовано забезпечити проведення державної акредитації всіх закладів охорони здоров'я до 2000 року.

З огляду на зазначене, пункти охорони здоров'я (здоровпункти), які функціонували до затвердження вказаної постанови та в період до 2000 року не пройшли державну акредитацію, як заклади охорони здоров'я, належать до закладів охорони здоров'я, робота у яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років відповідно до чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права. За таких підстав апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Умані та Уманському районі Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.