Справа № 2а-18221/09/0570
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шальєва В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року справа №2а-18221/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого Ляшенко Д.В.,

Суддів Юрченко В.П., Ястребової Л.В.,

При секретарі судового засідання Чуріковій Я.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Донецької міської ради на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року по справі № 2-а-18221/09/0570 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Донецької міської ради, Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Донецької регіональної філії, третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3, про визнання недійсним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Донецької міської ради від 20.12.2006 р. № 730 «Про розгляд протесту прокурора міста Донецька від 06.11.2006 року № 57». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вказаним рішенням незаконно та необґрунтовано скасовані пункти у додатках № 2 в рішеннях виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 924р. від 09.08.1994 р. та № 580 р. , яким передавались в приватну власність земельні ділянки за адресою: м.Донецьк, Ворошиловський район, парк Щербакова, 9, громадянам України: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2. На підставі вказаних рішень були видані державні акти на право приватної власності на землю, та у 2003 році гр..ОСОБА_2 (позивач) придбав у власність у ОСОБА_4, ОСОБА_5 дві земельні ділянки. З метою реєстрації прав власності на земельні ділянки, позивач звернувся до відповідача 2, який відмовив в проведені такої реєстрації з посиланням на спірне рішення Донецької міської ради від 20.12.2006 р. № 730. Позивач вважає, що вказаним рішенням порушується його право власності на землю яке є непорушним. Позивач просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Донецької міської ради № 730 від 20.12.2006 р., яким в рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 924 р. від 09.08.1994 р. та № 580 р. від 26.05.1995 р. були виключені пункти у додатках № 2, визнати протиправними дії відповідача 2 щодо відмови ОСОБА_2 в реєстрації змін, щодо речових прав на набуті земельні ділянки, зобовязати відповідача 2 зареєструвати зміни щодо речових прав на набуті ОСОБА_2 земельні ділянки.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 звернувся з позовними вимогами, аналогічними позовним вимогам ОСОБА_2

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволені частково, визнано протиправними та скасовано рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 730 від 20.12.2006 року в частині виключення п.п.4, 5 дод.2 до розпорядження виконавчого комітету Донецької міської ради № 924 від 09.08.1994 р. та п. 5, 6 дод.№ 2 до розпорядження виконавчого комітету Донецької міської ради № 580 р від 26.05.2005 року. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги встановив, що відповідач 1, приймаючи спірне рішення про задоволення протесту прокурора, діяв не у спосіб, що передбачений законами, не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, упереджено, чим порушив права позивачів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач в особі виконавчого комітету Донецької міської ради подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначено про порушення судом першої інстанції норм предметної підсудності, оскільки розгляд справ за участю органів місцевого самоврядування здійснюється місцевими загальними судами як адміністративними. Крім того, судом не застосовано норми ст. ст. 99, 100 КАС України, та не відмовлено в позові в звязку з пропуском річного строку звернення до суду. Також, апелянт зазначає про помилкові суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача повноважень щодо скасування своїх рішень.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з таких підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Розпорядженням виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 924 р від 09.08.1994 року передано в приватну власність земельні ділянки в межах норм, які знаходяться в їх користуванні для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських побудов ОСОБА_3 площею 990 кв.м.(п.4 дод.2) та ОСОБА_2 площею 995 кв.м. (п.5 дод.2). Розпорядженням виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів № 580 р від 26.05.1995 року передано в приватну власність земельні ділянки в межах норм, які знаходяться в їх користуванні для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських побудов ОСОБА_4 площею 244 кв.м. (п.5 дод.2), ОСОБА_5 площею 981 кв.м. (п.6 дод.2) (а.с.41-44).

На підставі вказаних розпоряджень ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 видано державні акти на право приватної власності на землю. Згідно договору купівлі-продажу від 16.08.2003 року, ОСОБА_5 продала свою земельну ділянку ОСОБА_2 З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 також продав земельну ділянку ОСОБА_2, проте договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Рішенням виконавчого комітету Донецької міської ради від 30.12.2006 року № 730 задоволено протест прокурора м. Донецька, виключено пункти 4 і 5 додатку № 2 до розпорядження виконавчого комітету Донецької міської ради від 09.08.1994 року № 924 п,, та пункти 5, 6 додатку № 2 розпорядження від 26.05.1995 р. № 580 р., якими виділені земельні ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 При прийнятті рішення, виконавчий комітет керувався Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування».

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем ОСОБА_2 та третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_3 порушено річний строк звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови в позові з таких підстав.

Відповідно до ст.99 КАС України, - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свої прав. Частиною 1 статті 100 цього Кодексу визначено, що пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволені позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом 03.11.2009 року. З позовної заяви вбачається, що в жовтні 2007 року позивачу було відомо про існування заборони відчуження земельної ділянки на підставі спірного рішення № 730. Крім того, з письмових заперечень відповідача вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в жовтні 2008 року з позовом про скасування протесту прокурора № 57 на підставі якого приймалось спірне рішення № 730, але 29.08.2009 року позовні вимоги залишені без розгляду.

В судовому засіданні відповідач наполягав на відмові в позові з підстав пропущення річного строку звернення до суду. Оскільки іншими законами не встановлено іншого строку звернення до суду, а позивач не вказав суду першої та апеляційної інстанції жодних причин, які можливо було б визначити як поважні причини пропущення річного строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що пропуск річного строку звернення до суду є підставою для відмови в позові як позивачу так і тертій особі з самостійними вимогами.

Крім того, суд першої інстанції помилково не дав належну оцінку таким обставинам по справі. Як вбачається з розпоряджень від 09.08.1994 року № 924 та від 26.05.1995 р. № 580 р., земельні ділянки розташовані на території парку Щербакова в м.Донецьку, та рішення щодо їх виділення приймалось виконавчим комітетом.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що виконавчі комітети не наділені повноваженнями здійснювати розпорядження в сфері земельних відносин, оскільки це є виключною компетенцією міської ради. Земельним кодексом України від 18.12.1990 року, чинного на момент прийняття розпоряджень № 924 та № 580, визначено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. (ч.4 ст. 6, ст.ст. 9, 17). Тобто, лише місцева Рада народних депутатів наділена повноваженнями передавати земельні ділянки у власність, а не виконавчий комітет.

Пунктом 4 статті 4 цього Кодексу визначено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

З таких підстав, спірне рішення виконавчого комітету № 730 від 20.12.2006 року, яким задоволено протест прокурора м.Донецька, є законним, оскільки ним скасовані протиправні норми розпорядження № 924 та № 580.

Щодо доводів позовних вимог про порушення прав власника, недоторканість якого гарантується Конституцією України, колегія суддів зазначає, що постановою Ворошиловського районного суду від 22.08.2007 року по справі № 2-а-73/07 визнано неправомірними та скасовано державні акти на право приватної власності на землю, видані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.37).

Крім того, відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (чинного на момент укладення договорів купівлі-продажу) - Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Тобто, право власності набувається лише після державної реєстрації.

З позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що відповідач 2 йому відмовив в проведені державної реєстрації права власності на земельні ділянки, придбані за договорами купівлі-продажу. Відсутність державної реєстрації на придбані земельні ділянки у ОСОБА_4Ф, ОСОБА_5 не дає права стверджувати позивачу ОСОБА_2, що він є власником цих земельних ділянок. Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що до ОСОБА_2 перейшло право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 В звязку з не проведеною державною реєстрацією, право власності у ОСОБА_2 не виникло, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з самостійними позовними вимогами щодо визнання протиправним рішення № 730 не звертались.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Статтею 114 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, встановлено, що угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку відчуження земельних ділянок, є недійсними.

З таких підстав, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, 22, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Донецької міської ради на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року по справі № 2-а-18221/09/0570 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2010 року по справі № 2-а-18221/09/0570 скасувати.

Відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 до виконавчого комітету Донецької міської ради, Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в особі Донецької регіональної філії, про визнання недійсним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

Постанова суду вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 12 липня 2010 року, вступна та резолютивна частина проголошені в судовому засіданні 6 липня 2010 року.

Колегія суддів: