Справа № 22-а-46/2011
Суддя: Матківський Р.Й. Р. Й.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 22-а-46/2011
Головуючий у 1 інстанції Мельник І.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Проскурніцького П.І.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки з апеляційною скаргою начальника управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації на постанову Галицького районного суду від 22 квітня 2009 року,-

в с т а н о в и л а :

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що є громадянином евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, що підтверджується посвідченням, тому відповідно до ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання допомоги щорічно -3 мінімальні заробітні плати. Однак, відповідачем протягом 2006-2008 років йому щорічна допомога на оздоровлення неправомірно виплачувалась тільки по 75 гривень.

Постановою Галицького районного суду від 22 квітня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки.

Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 3660 гривень щорічної допомоги на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На дану постанову начальник управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі.

____________________________________________________________________________

Справа № 22-а- / 2011 р. Головуючий у 1 інстанції Мельник І.І.

Категорія 10.3.2. Доповідач Матківський Р.Й.

Апелянт в скарзі зазначає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

Суд не врахував, що згідно ст.. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості і зростання мінімальної заробітної плати.

Щорічна допомога на оздоровлення позивачу виплачувалась на підставі ПКМ №836 від 26.07. 1996 року з відповідними змінами і доповненнями.

Суд не врахував, що законами «Про Державний бюджет України» на відповідні роки зупинялась виплата щорічної допомоги, враховуючи можливість таких видатків.

Допомога позивачці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначена відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 3660 гривень одноразової компенсації на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України N 836 від 26.07.96 р. розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років (до прийняття постанови Кабінету Міністрів України N 562 від 12.07.2005 р.) не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України.

Зокрема, розмір мінімальної заробітної плати, згідно із Законом України про Державний бюджет регулярно зростав кожний наступний рік. При цьому, вказані закони не містили обмежень щодо застосування статті 48 Закону N 796-XII. Оскільки ні Верховна ОСОБА_1 України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону N 796-XII та стаття 1 Закону N 372-IV, а не постанови Кабінету Міністрів України N 836, 562.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині нарахування допомоги на оздоровлення за 2006 рік з тих підстав, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України N 3235-IV від 20.12.2005 р. "Про Державний бюджет України на 2006 рік", який до часу вирішення справи не визнаний неконституційним Конституційним Судом України.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна ОСОБА_1 України вже у 2006 році доповнила Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон N 231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна ОСОБА_1 України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Положення пункту 30 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 р.", яким зупинено на 2007 р. дію положень ст. 48 Закону N 796-XII в частині виплати компенсацій і допомоги Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. визнані неконституційними.

Положення ст. 67 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 р.", яким зупинено на 2008 р. дію положень ст. 48 Закону N 796-XII в частині виплати компенсацій і допомоги Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. визнані неконституційними.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги на оздоровлення в квітні 2007 та 2008 років в розмірі 75 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року N 562, тобто до визнання норм законів які регулювали дані правовідносини неконституційними.

Згідно із ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На момент виникнення спірних відносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органами праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 р.", були діючими, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, у суда першої інстанції не було підстав стягувати з управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 3660 гривень одноразової компенсації на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 198, 201, 202, 207 КАС України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу начальника управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду від 22 квітня 2009 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Галицької райдержадміністрації про стягнення одноразової компенсації на оздоровлення у зв»язку з евакуацією із зони відчуження у 1986 році за 2006- 2008 роки в розмірі трьох мінімальних заробітних плат щорічно відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя: Р.Й. Матківський