Справа № 0707/8100/12, 2а-303/14/13
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Справа № 876/4839/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до сільського голови села Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області про зобовязання виконати рішення сільської ради № 610 від 11 травня 2012 року про включення в перелік обєктів, що підягають продажу вбудованого приміщення в сільський клуб, що розташований за адресою: с. Великі Лучки, вул. Головна, 72а.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2013 року позов задоволено. Зобовязано Великолучківську сільську раду Мукачівського району Закарпатської області виконати рішення Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 610 від 11 травня 2012 року з дотриманням встановленої законодавством процедури його виконання.

Із таким судовим рішенням не погодилася Великолучківська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в скарзі апелянт вказав, що оскаржуваним рішенням суду орган місцевого самоврядування зобовязано вчинити дії, які суперечать волі та інтересам територіальної громади, оскільки рада на засіданні сесії прийняла рішення про заборону продажу сільського клубу. Це рішення було прийнято в межах компетенції з дотриманням процедури голосування. Крім того, постановою ОСОБА_2 України від 5 березня 2009 року № 1114-VІ «Про деякі невідкладні заходи щодо підтримки закладів культури в період економічної кризи» зобовязано органи місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів для збереження існуючої мережі закладів культури. Тому просила скасувати постанову та відмовити в позові.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу та зазначила, що суд першої інстанціїї правильно встановив обставини справи та дав їм належну оцінку. Судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

У судове засіданні сторони не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Великолучківською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 19 грудня 2003 року був укладений договір оренди вбудованих приміщень сільського клубу в с. Великі Лучки терміном на 10 років.

Рішенням Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 610 від 11 травня 2012 року включено в перелік обєктів, що підягають продажу, вбудоване приміщення в сільському клубі в с. Великі Лучки, вул. Головна, 72а. Контроль за виконаням рішення покладено на постійну депутатську комісію ради з питань планування, бюджету та фінансів (а.с. 12).

Рішенням Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 840 від 15 жовтня 2012 року заборонено продаж обєктів комунальної власності на території с. Великі Лучки, в тому числі Будинку культури та сільського клубу або приміщень, які знаходяться в цих будівлях (а.с. 119).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ради про заборону продажу спірного обєкта сільського клубу є протиправним, а тому не підлягає виконанню, отже сільська рада зобовязана виконувати своє власне рішення щодо продажу обєкта.

Однак, ці висновки є передчасними з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності віднесено до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад. Виключно на пленарних засіданнях сесії міської ради вирішуються питання визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Статтею 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), продажу за конкурсом, викупу. Орган приватизації зобов'язаний повідомити адміністрацію підприємства про включення даного підприємства або його структурного підрозділу до одного із зазначених переліків у місячний строк з дня прийняття відповідного рішення. Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через 20 днів з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі.

Відповідно до вимог підпункту 12 пункту 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету, а також несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 11 травня 2012 року № 610 щодо включення в перелік обєктів, що підлягають продажу, приміщення в сільському клубі, не було реалізовано, що і стало підставою для звернення позивача з позовом.

Однак 15 жовтня 2012 року Великолучківська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області прийняла рішення № 840, яким заборонила продаж обєктів комунальної власності на території с. Великі Лучки, в тому числі сільського клубу або приміщень, які знаходяться в цих будівлях.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішення сільської ради, яким було вирішено залишити сільський клуб у власності громади села ОСОБА_3 у встановленому законом порядку оскаржено та скасовано не було.

При цьому, воно не є предметом оскарження також в межах цієї справи.

Отже, таке рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження належим йому майном є чинним і підлягає виконанню відповідачем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не мав правових підстав зобовязувати раду виконати своє попереднє рішення, ігноруючи нове, яким рада по іншому розпорядилася своїм майном.

Крім того, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідачем у справі є сільський голова, а не Великолучківська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області, а тому у суду першої інстанції не було підстав зобовязувати раду виконати своє попереднє рішення, при цьому без визнання існуючого порушення.

Отже, постанова суду є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Окільки відсутні підстави для зобовязання сільського голови вчинити певні дії на виконання рішення Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 610 від 11 травня 2012 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Також слід зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати раніше прийняті свої рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки рішення Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 610 від 11 травня 2012 року не було реалізовано і на його підставі не виникли правовідносини, що потягли набуття позивачем прав на обєкт нерухомості, сільська рада мала право прийняти інше рішення щодо належного територіальній громаді майна. Отже, у відповідача відсутні правові підстави для невиконання рішення Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області № 840 від 15 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області задовольнити. Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2013 року в адміністративній справі № 0707/8100/2012 скасувати, та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Р.Й. Коваль

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 01 вересня 2015 року.