Справа № 815/3683/15
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3683/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 1805 від 27.05.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію підполковника міліції старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУМВС України в Одеській області), в якому, з урахуванням поданої заяви про уточнення адміністративного позову, просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в Одеській області № 1805 від 27.05.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію підполковника міліції старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, поновивши її на вказаній посаді.

В обґрунтування вимог, представник позивача в цілому зазначив, що наказом ГУМВС України в Одеській області №1805 від 27.05.2015 року старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підставою для видання наказу про звільнення ОСОБА_1 стали матеріали службового розслідування, яке було проведено на підставі наказу №230 від 12.03.2013 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року за №541/23073, яким було введено в дію вищезазначену Інструкцію. Представник позивача зазначає, що службове розслідування було проведено з порушенням вимог вищезазначеної Інструкції, зокрема, ОСОБА_1 не ознайомлена ні з висновками про результати службового розслідування, ні з самим наказом про її звільнення з органів внутрішніх справ.

Окрім того, представник позивача зазначає, що вина ОСОБА_1 не доведена, так як твердження що вона є особою з низькими морально-діловими якостями не співпадає з присвоєнням їй звання підполковника та нагородження відзнаками, а також відсутністю дисциплінарних стягнень. Не вихід на роботу пояснюється її затриманням в порядку ст. 208 КПК України з послідуючим утримуванням під вартою в Одеському слідчому ізоляторі, а після звільнення під заставу - знаходженням на лікарняному, про що керівництву Суворовського РВ ОМУ було достовірно відомо та надавалися підтверджуючі документи, а твердження про нещирість під час проведення службового розслідування пов'язана з тим, що ОСОБА_1 не визнає себе винною у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди, отже твердження про це в наказі як доведеного факту не відповідає вимогам законодавства, так як винність ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого їй злочину не доведена вироком суду.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити у повному обсязі з підстав, в цілому зазначивши, що посадові особи ГУМВС України в Одеській області при винесенні спірного наказу діяли в межах наданих законом повноважень, не порушуючи прав та законних інтересів позивача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Статтею 7 даного Закону визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. При цьому згідно до ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 383/2011 Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого

спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення МВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління, управління МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районні, районні в містах, міські управління (відділи), лінійні управління (відділи).

ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 1996 року, а з лютого 2014 року - на посаді старшого слідчого СВ Суворовського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, що згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України підпадає під визначення публічної служби, спори щодо проходження якої, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України відносяться до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

18.03.2015 року до чергової частини ГУ МВС України в Одеській області надійшла інформація про те, що 18.03.2015 року працівниками УСБУ в Одеській області спільно з працівниками прокуратури м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0000018 відкритого 20.02.2015 року прокуратурою м. Одеси за зверненням гр. ОСОБА_2, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затримано старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1, яка підозрюється у отриманні від ОСОБА_2 неправомірної винагороди у сумі 5000 доларів США (а.с. 113-115).

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 962 від 19.03.2015 року призначено службове розслідування за фактом затримання слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України (а.с. 118).

15 травня 2015 року начальником ГУМВС України в Одеській області генерал-майором міліції ОСОБА_3 затверджено висновок службового розслідування проведеного за фактом затримання працівників Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 та майора міліції ОСОБА_4 від 15.05.2015 року (а.с. 79-87).

Як вбачається з висновку, службовим розслідуванням встановлено грубі порушення старшим слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_1 вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України,

затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІУ, ст. 40 КПК України, п. 6.4. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, п. 2.1 розділу IV та п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого нею при прийнятті на службу в ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 № 1629/Рт та наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек, що виразилось в низьких морально-ділових якостях, в ігноруванні вимог чинного законодавства України, у примушуванні головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоров'я» ОСОБА_5 до застосування впливу на підлеглого ОСОБА_6 щодо надання ним неправомірної вигоди працівникам міліції, вступі у неділові стосунки з останнім, вимаганні від нього неправомірної вигоди за не ініціювання питання про відсторонення його від посади лікаря та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364, ст. 367 КК України,

не реєстрації 16, 18.03.2015 року підозрюваної особи, а також адвоката ОСОБА_7 1.1 у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ, самоусуненні 30.03.2015 року від виконання службових обов'язків, не виході на службу без поважних причин, не доповіді про це безпосередньому керівництву районного відділу та проявленні нещирості під час проведення службового розслідування; зроблено висновок про необхідність звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

На підставі вищевказаного висновку ГУМВС України в Одеській області 27.05.2015 року виданий наказ № 1805 «Про надзвичайну подію в Суворовському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області», пунктом 2 якого старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за грубі порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІУ, ст. 40 КПК України, п. 6.4. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, п. 2.1 розділу IV та п. 7.2. розділу VII Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, вимог Присяги працівника ОВС України, зобов'язання наданого нею при прийнятті на службу в ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 № 1629/Рт та наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек (а.с. 187-197).

На виконання вищезазначеного наказу ГУМВС України в Одеській області 12.06.2015 року виданий наказ № 351 о/с, яким підполковника міліції ОСОБА_1, старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 12 червня 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 50).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд погоджується з підставами звільнення позивача з органів внутрішніх справ та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Звільнення за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) являється крайнім, найсуворішим заходом дисциплінарної відповідальності, у звязку з чим, його застосування має бути вмотивованим та доведеним.

Судом встановлено, що наказ ГУМВС України в Одеській області № 1805 від 27.05.2015 року, вмотивований службовим розслідуванням проведеним старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області капітаном міліції ОСОБА_8 спільно зі слідчим організаційно-методичного відділу СУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_9, яким зокрема встановлено, що 15.01.2015 року старшим слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковником міліції ОСОБА_1 було розпочато відносно ОСОБА_6В кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 319 КК України. При цьому підполковник міліції ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 40 КПК України, без оформлення необхідних доручень, залучила до проведення слідчих дій старшого оперуповноваженого СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС майора міліції ОСОБА_4

Наприкінці січня 2015 року, підполковник міліції ОСОБА_10 та майор міліції ОСОБА_4, прибули до робочого кабінету головного лікаря КУ «Одеський обласний центр психологічного здоров'я» ОСОБА_5, де у порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-1 V, вимог п. 7.2. Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівників ОВС України і зобов'язання наданого ними при прийнятті на службу в ОВС України, почали схиляти останнього, шляхом погроз щодо розголошення серед громадськості інформації про те, що лікар вказаного медичного закладу притягується до кримінальної відповідальності, щоб він вплинув на підлеглого ОСОБА_6 щодо надання ним неправомірно вигоди вказаним посадовим особам. В подальшому, 16.02.2015 року ОСОБА_5Є повідомив вимоги підполковника міліції ОСОБА_1 та майора міліції ОСОБА_4 своєму підлеглому ОСОБА_6

16.03.2015 року підполковник міліції ОСОБА_1 викликала ОСОБА_6 на 12:00 год. до свого службового кабінету, розташованого у приміщені Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС, для проведення слідчих дій, однак у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт т наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек, прибуття останнього у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ не зареєструвала та до чергової частини з цього приводу не супроводила.

Того ж дня, підполковник міліції ОСОБА_11 та майор міліції ОСОБА_4, у порушення вимог ст. 2, ст. 3, ст. 10 Закону України «Про міліцію», вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-1 V, вимог п. 7.2. Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, Присяги працівників ОВС України і зобов'язання наданого ним при. прийнятті на службу в ОВС України, почали вимагати у ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 5000 доларів США за не ініціювання питання про відсторонення його від займаної посади та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364 та ст. 367 КК України. При цьому майор міліції ОСОБА_4 надавав поради ОСОБА_6 щодо конспірації, а саме останній повинен зателефонувати підполковнику міліції ОСОБА_1 та повідомити, що у нього є в наявності «документи», в наслідок чого, остання повинна була зрозуміти, що він готовий передати їй грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

18.03.2015 року о 10:48 год. ОСОБА_6 знову прибув до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС, при цьому підполковник міліції ОСОБА_11 у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт та наказу ГУМВС в області від 30.01.2012 року № 110 дек, прибуття останнього у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ знову не зареєструвала.

У подальшому підполковник міліції ОСОБА_11 після проведення слідчих дій у своєму службовому кабінеті, надала вказівку ОСОБА_6 залишити «документи» - грошові кошти у сумі 5000 доларів США на столі у суміжному кабінеті.

Того ж дня підполковник міліції ОСОБА_1 та майор міліції ОСОБА_4 були затриманні в порядку ст. 208 КПК України працівниками прокуратури м. Одеси та УСБУ в Одеській області.

19.03.2015 року прокурором прокуратури м. Одеси юристом 1-го класу ОСОБА_12 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підполковнику міліції ОСОБА_1 та майору міліції ОСОБА_4

20.03.2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі (ОСІ № 21).

28.03.2015 року підполковник міліції ОСОБА_1 була звільнена під заставу, однак при цьому, у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 4 ст. 10 Закону України «Про міліцію», п. 2.1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, 30.03.2015 року самоусунулась від виконання службових обов'язків та на службу без поважних причин не вийшла, про що безпосередньому керівництву Суворовського РВ ОМУ ГУМВС не доповіла.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування, опитана в ході службового розслідування підполковник міліції ОСОБА_1 будь-які неправомірні дії, в тому числі вимагання та отримання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди, категорично заперечила.

Опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_6 підтвердив факт вимагання та отримання неправомірної вигоди підполковником міліції ОСОБА_1 та майором міліції ОСОБА_4

Вищезазначені обставини підтверджуються повідомленням про підозру від 19.03.2015 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.03.2015 року, довідкою про надзвичайну подію в Хаджибеївському ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 18.03.2015 року, ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2015 року, від 14.05.2015 року (а.с. 8-20, 57, 61-63).

Суд відхиляє посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог, на неповідомлення її про прийняття наказу про звільнення, не ознайомлення її ні з результатами службового розслідування ні з самим наказом про звільнення.

Так, судом встановлено, що 01.04.2015 року о 13:30 год. в.о. першого заступника начальника РВ - начальника СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_13 разом з заступником начальника Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_14 та начальником СКЗ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 була відвідана за місцем мешкання слідчий СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. На момент перевірки ОСОБА_1 за місцем мешкання була відсутня, двері відчинив її батько ОСОБА_16, в ході бесіди він пояснив, що його донька ОСОБА_1 поїхала до лікарні на процедури, через те, що вона себе погано почуває, куди саме він не знає, що підтверджується рапортом в.о. першого заступника начальника РВ - начальника СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_13 (а.с. 69).

В подальшому, 01.04.2015 року о 15:37 год. в службовому кабінеті заступника начальника Суворовського РВ майора міліції ОСОБА_14, ОСОБА_15 було здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефон позивача (048-758-15-40) де у телефонній розмові було повідомлено останню про необхідність надання інформації про місце відкриття свого лікарняного листа та прибуття до ВІОС УКЗ ГУМВС для надання пояснення по факту її затримання співробітниками СБУ та прокуратури, на що остання повідомила, що інформацію про місце свого лікування вона не надасть та до ВІОС УКЗ для надання пояснень не зявиться у зв'язку із поганим самопочуттям, про що складено акт від 01.04.2015 року (а.с. 68).

Також 04.04.2015 року старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області Паламарчук О.Б. за адресою проживання позивача (АДРЕСА_2) було складено акт у присутності заступника начальника Суворовського РВ ОСОБА_14 та начальника СКЗ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 про те, що старший слідчий СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області ОСОБА_1 відмовилась від надання пояснень, у зв'язку з поганим самопочуттям станом на 04.04.2015 року (а.с. 70). Вказаний акт підписаний позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення атестації за період з липня 2014 року по червень 2015 року відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню з ОВС за дискредитацію. Зміст атестаційного листа за період з липня 2014 року по червень 2015 року оголошено позивачу 01.06.2015 року, що підтверджується її підписом в атестаційному листі та відміткою «не згодна» (а.с. 183-184).

Також 05.06.2015 року позивача було ознайомлено з оскаржуваним наказом № 1805 від 27.05.2015 року, про що свідчить її підпис з відміткою «не згодна» (а.с. 193).

Отже ГУМВС України в Одеській області вживались заходи щодо отримання від ОСОБА_1 пояснень в ході проведення службового розслідування, однак позивач ігнорувала всі запрошення, посилаючись на погане самопочуття, що підтверджується відповідними актами та рапортом, наявними в матеріалах справи.

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ, Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі Положення про проходження служби).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 66 названого Положення про проходження служби особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

За змістом наведеного пункту Положення про проходження служби, обов'язковою умовою звільнення особи рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ за дискредитацію є наявність факту скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Дискредитація є самостійною підставою для звільнення з ОВС осіб рядового і начальницького складу і за своїм змістом відрізняється від порушення службової дисципліни, яке є підставою для звільнення згідно ст.64 Положення про проходження служби та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України.

Статтею 2 Закону України «Про міліцію» встановлено, що основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про міліцію» діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Як вже судом зазначалось, пунктом 66 Положення про проходження служби, встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Отже пунктом 66 Положення про проходження служби передбачено особливу підставу звільнення працівника міліції з органів внутрішніх справ.

Пунктом 23 вищевказаного Положення про проходження служби встановлено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22.03.2006 року №3460-IY (надалі - Дисциплінарний статут).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено поняття службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту надане визначення дисциплінарного проступку, це - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначені види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, у тому числі згідно п. 6 та п. 8 передбачено звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Статуту встановлений порядок накладання дисциплінарних стягнень, за якою з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. При цьому звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку службового розслідування, встановлено, що ОСОБА_1 з іншим співробітником міліції, ігноруючи вимоги чинного законодавства України, вступили у неділові стосунки з громадянином ОСОБА_6, вимагаючи від останнього незаконну винагороду за не ініціювання питання про відсторонення його від посади лікаря та не притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 364, ст. 367 КК України та в подальшому при отриманні вказаної винагороди були затримані співробітниками УСБУ в Одеській області.

Крім того з матеріалів справи, відповідно до висновку службового розслідування, встановлено, що 16.03.2015 року о 12:26 год. до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУВМС прибув ОСОБА_6, а також адвокат ОСОБА_7, за викликом позивача, яких підполковник міліції ОСОБА_1, у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт та наказу ГУМВС в Одеській області від 30.01.2012 року № 110 дек, у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ не зареєструвала та до чергової частини з цього приводу не супроводила.

18.03.2015 року о 10:48 год. ОСОБА_6 прибув до Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС за викликом позивача, якого підполковник міліції ОСОБА_1, знову ж таки у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, вказівки МВС України від 20.09.2013 року № 1629/Рт та наказу ГУМВС в Одеській області від 30.01.2012 року № 110 дек, у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених ВМ не зареєструвала та до чергової частини з цього приводу не супроводила.

Також, як встановлено у ході досудового розслідування, підполковник міліції ОСОБА_1, у порушення вимог ст. 40 КПК України, вимог п. 6.4. Інструкції взаємодії органів досудового розслідування з іншими підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявлені та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 року № 700, безпідставно допустила майора міліції ОСОБА_4 до участі у проведенні слідчих дій, оскільки будь-яких доручень по кримінальному провадженню № 0000185 від 15.01.2015 року оперативним підрозділам Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в порядку ст. 40 КПК України, старшим слідчим Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області підполковником міліції ОСОБА_1 не надавались, що підтверджується довідкою СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 77).

Також встановлено, що після складання рапортів про виявлення порушення чинного законодавства ОСОБА_6 та внесення відомостей викладених в цих рапортах до ЄРДР РВ, оперуповноважений СБНОН Суворовського РВ ОМУ ГУМВС майор міліції ОСОБА_4 будь-яких процесуальних дій (допит підозрюваного ОСОБА_6, зібрання речових доказів, складання будь-яких процесуальних документів тощо), в рамках вищевказаного кримінального провадження не виконував, що підтверджено відповідним рапортом (а.с. 78).

З матеріалів справи, відповідно до висновку службового розслідування, також встановлено, що 28.03.2015 року о 18:00 год. підполковник міліції ОСОБА_11 була звільнена з ОСІ № 21 під заставу. Однак підполковник міліції ОСОБА_1, у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 4 ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст. 40 КПК України, п. 2.1 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 року № 155, та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, 30.03.2015 самоусунулась від виконання службових обов'язків та на службу без поважних причин не вийшла, про що безпосередньому керівництву Суворовського РВ ОМУ ГУМВС не доповіла.

Вказані порушення підтверджуються наявними рапортом т.в.о. першого заступника начальника РВ - начальника СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС підполковника міліції ОСОБА_13 від 01.04.2015 року та актами від 01.04.2015 року № 3287 та від 07.04.2015 № 9/2076.

Згідно довідки комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 28» від 10.04.2015 року № 257, підполковник міліції ОСОБА_11 з 31.03.2015 року по 16.04.2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні з гострим захворюванням (лікарняний лист № 183891) (а.с. 72, 125). Згідно довідки СМЗ ГУМВС в Одеській області № 17/70-Б від 29.04.2015 року підполковник міліції ОСОБА_11 з 16.04.2015 року по 24.04.2015 року перебувала на амбулаторному лікування в МКЛ № 11 м. Одеси, а з 27.04.2015 року по теперішній час перебуває на амбулаторному лікуванні в ЛзП СМЗ ГУМВС (а.с. 134). Згідно довідки про тимчасову непрацездатність № 3492, виданою ЛзП СМЗ ГУМВС, ОСОБА_11 перебувала на амбулаторному лікуванні з 12.05.2015 року по 08.06.2015 року, 09.06.2015 року позивача повинна була приступити до служби.

Суд вважає, що вищезазначені дії позивача вірно кваліфіковані відповідачем як такі, що дискредитують звання працівника органів внутрішніх справи України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про міліцію» працівник міліції несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Поняття дисциплінарного проступку визначено статтею 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», згідно з якою дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. В свою чергу службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Оскільки позивач звільнена за дискредитацію органів внутрішніх справ, судом перевірено, чи дійсно мали місце такі наслідки правопорушення вчиненого позивачем, що суд оцінює як навмисне вчинення дій, які підривають авторитет, імідж та довіру звання службових осіб начальницького складу, до якого відносилася позивач та до всієї системи правоохоронних органів.

Отже, на підставі встановлених фактів суд дійшов висновку, що позивач, перебуваючи на посаді старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ, вчинила проступок, який є несумісним з вимогами працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; є свідченням недотримання норм професійної та службової етики; доказує той факт, що підполковник міліції ОСОБА_1 не приймала заходів стосовно зміцнення службової дисципліни, забезпечення законності та статутного порядку; не була прикладом у дотриманні правового порядку, а отже скоїла вчинок, який дискредитує звання службової особи органів внутрішніх справ.

Крім того суд, оцінюючи посилання позивача та його представника на той факт, що за порушеною відносно нього кримінальною справою, відсутній вирок суду, лише який може бути обовязковим для суду для підтвердження факту, чи мало місце діяння та чи вчинене воно особою, відносно якої ухвалено вирок, вважає їх хибними та зазначає, що звільнення за дискредитацію звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ є окремою підставою для звільнення, яке ніяк не пов'язано з порушенням кримінальної справи і набранням чинності вироком, який постановлено судом за результатами розгляду кримінальної справи. При цьому засуджені за вчинення злочину особи рядового і начальницького складу (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто це є окремою підставою для звільнення, яка передбачає інший порядок звільнення.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що факт вчинення нею проступку, якій дискредитує авторитет органів внутрішніх справ не може бути доведений доки вина позивача не буде встановлена судом за результатами розгляду кримінальної справи, оскільки набрання законної сили вироком суду є підставою для звільнення особи за п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення.

Суд зазначає, що оскільки позивача звільнено за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то доведеність чи недоведеність факту скоєння позивачем злочину на законність оскаржуваного наказу про її звільнення не впливає, адже ніякі докази для суду не мають наперед установленої сили. Проте сам факт порушення проти позивача кримінальної справи мав враховуватися під час обрання щодо нього заходу дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до статті 17 Закону України «Про міліцію» ОСОБА_1 при прийнятті на службу до міліції приносила присягу та клялася, у тому числі завжди суворо дотримуватися Конституції України та чинного законодавства, бути сумлінним і дисциплінованим працівником, а також присягав з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, та клялася мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань на життя, здоров'я, прав й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Проте вчинені ОСОБА_1 дії свідчить про застосування з боку працівника міліції, якою є позивач, недозволених методів досягнення власної вигоди, які призвели до порушення прав та інтересів людини в результаті порушення вимог чинного законодавства, що не може сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. При цьому вчинення протиправних дій працівником міліції мало місце при виконані ним службових обов'язків під час проходження служби в органах внутрішніх справах.

Посилання представника позивача на то, що позивач за час проходження служби має заохочення про що свідчать відповідні записи у послужному списку, суд оцінює критично, оскільки у позивача могло змінитися ставлення до роботи, що наявне вбачається з матеріалів службового розслідування.

Суд критично оцінює доводи позивача, як підставу для задоволення позову, про її знаходження на лікарняному у період з 31.03.2015 року фактично по 08.06.2015 року, тобто фактично одразу після звільнення позивача з під варти під заставу (28.03.2015 року), що суд розцінює та сприймає виключно як спробу останньою уникнення відповідальності за допущені проступки та створення обставин при яких неможливо буде реалізувати результати службового розслідування, тобто прийняти відповідні рішення.

При цьому суд зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на позивача накладено 27.05.2015 року наказом № 1805, а реалізовано 12.06.2015 року наказом № 351 о/с.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яка регулює питання виконання та зняття дисциплінарних стягнень, передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи докази, які є у справі їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з органів внутрішніх справ, відповідачем було враховано тяжкість скоєного проступку, обставини за яких його скоєно, заподіяну шкоду позитивному іміджу міліції, попередню поведінку позивача, ставлення позивача до виконання службових обовязків, а також встановлена його несумісність з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, у звязку з чим суд вважає, що відповідач - ГУМВС України в Одеській області при винесенні спірного наказу № 1805 від 27.05.2015 року в частині пункту 2 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Отже підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення її на посаді, задоволенню також не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, суд вважає, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ вчинено у відповідності до законодавства України, в межах повноважень ГУ МВС України в Одеській області, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 1805 від 27.05.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію підполковника міліції старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, поновлення на посаді - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 03 вересня 2015 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 08 вересня 2015 року.

Суддя С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу № 1805 від 27.05.2015 року в частині звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію підполковника міліції старшого слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1, поновлення на посаді - відмовити.

08 вересня 2015 року.