Справа № 818/1615/15
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2015 р. Справа № 818/1615/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Русанової В.Б.
Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.
за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2015р. по справі № 818/1615/15
за позовом ОСОБА_1
до Сумського обласного військовий комісаріат , Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИЛА:
19.05.2015 ОСОБА_1 ( далі- Позивач) звернувся до суду з позовом суду, в якому просив :
-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість норми харчування №1 «загальновійськова» за весь період служби з 21.03.2014р. по 11.03.2015;
- зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість норми харчування за весь період служби 21.03.2014р. по 11.03.2015 у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2015 і Наказу Міністра оборони України №402 від 09.12.2002 р. та провести відповідні виплати.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість норми харчування №1 «загальновійськова» за весь період служби з 21.03.2014 по 11.03.2015 р.
Зобов`язано Сумський обласний військовий комісаріат здійснити нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість норми харчування за весь період служби з 21.03.2014 по 11.03.2015 р. у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002 і Наказу Міністра оброни України №402 від 09.12.2002 та провести відповідні виплати.
ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач) не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в позові.
Колегія суддів, вислухав суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідив докази по справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст..195 КАС України справа розглянута в межах апеляційної скарги.
Судом встановлено, що з 21.03.2014р. ОСОБА_1 був мобілізований до лав Збройних Сил України згідно Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року.
Згідно з наказом війкового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №14 від 21.03.2014 року ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу Сумського об`єднання міського військового комісаріату на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків молодшим спеціалістом служби захисту інформації. З 16.05.2014 року ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків на посаді радіотелеграфіста радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла.
Всупереч вимог підпункту "н" до норми № 1 (загальновійськова) постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 (зі змінами) "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" (зі змінами) Сумським ОВК позивача не було зараховано на продовольче забезпечення військової частини .
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з неправомірності дій відповідача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Тобто, вказаною нормою Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачено право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
29.03.2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, якою затверджено нові норми харчування військовослужбовців, однак положення вказаної постанови також не передбачають права військовослужбовців на компенсацію за неотримане продовольче забезпечення.
Пунктом 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено, що у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Отже, Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 року № 402 передбачено право на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення виключно військовослужбовцям.
Як вбачається з копії військового квитка, який міститься в матеріалах справи, позивач звільнений в запас 11.03.2015 року згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 53 (а.с.9).
З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 19.05.2015 року, що підтверджується відбитком штампу Сумського окружного адміністративного суду.
Колегією суддів встановлено, що на час звернення до суду щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення позивач був звільнений з військової служби, тобто не мав статусу військовослужбовця.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість продовольчого забезпечення, як Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так і постанова Кабміну України №426 не передбачали такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час від 09.12.2002 N402 не підлягає застосуванню, оскільки стосується тільки військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби, та норми цього Положення (п.2.3) не узгоджується з приписами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України», якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.
Не передбачає виплату грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення і стаття 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка була доповнена згідно із Законом України від 03.11.2006 р. № 328-V.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-79а15, в якій Верховним Судом України було висловлено позицію, що відсутність у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідного права військовослужбовців є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошової компенсації.
Згідно з ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
З огляду на зазначене колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів, у відповідності до ч.2 ст. 205 КАС України, приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити .
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 24.06.2015р. по справі № 818/1615/15 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 07.09.2015 р.