Справа № 825/1807/15-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1807/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А
27 серпня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Шурка О.І.,
суддів Кузьменко В.В., Степанюка А.Г.,
при секретарі Дешко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Адміністрація Державної прикордонної служби України, Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, -
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 18.05.2015 комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, складено протокол № 19, пунктом 10 якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо виплати одноразової допомоги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач на час виникнення спірних правовідносин мав право на отримання одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан з 21.07.1986 по 12.01.1989 на посаді старшини роти, військове звання - прапорщик, що підтверджується копіями: військового квитка позивача серії НОМЕР_1 від 11.05.1982; довідки Центрального архіву Міністерства оброни Російської Федерації, висновку про підтвердження служби на пільгових умовах капітану міліції ОСОБА_1 , затвердженого заступником начальника УМВС України в Чернігівській області 01.12.1999; довідки Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області від 10.12.2013 № 228; архівної довідки Федерального державного казенного підприємства «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» від 11.12.2013 № 8/107699.
16.01.1987 ОСОБА_1 , виконуючи бойове завдання, отримав контузію, що підтверджується довідкою від 20.05.2006 № 152.
Протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 23.03.2006 № 194 встановлено, що мінно-вибухова травма, струс головного мозку (контузія), отримана ОСОБА_1 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
20.02.2007 ОСОБА_1 пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено 3 групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, про що свідчить довідка Сер. МСЕ-ЧНВ № 026881.
В подальшому позивачу була встановлена 3 група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0111233 від 23.05.2013.
Як встановлено судом першої інстанції, 14.03.2014 на адресу Міністерства оборони України Чернігівським обласним військовим комісаріатом було направлено висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
У зв`язку з тим, що Міністерство оборони України не приймало рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, останній звернувся з адміністративним позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.01.2015 у справі № 825/3963/14, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути у встановленому порядку заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Листом від 14.04.2015 № 248/3/6/714 Департамент фінансів Міністерства оборони України доручив Чернігівському обласному військовому комісаріату оформити пакет документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачу та надіслати його до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Листом від 19.05.2015 № 2949 вищевказаний пакет документів направлений Чернігівським обласним військовим комісаріатом на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Разом з тим, 18.05.2015 комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, складено протокол № 19, пунктом 10 якого позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що 20.11.1990 позивача було звільнено з Прикордонних військ КДБ СРСР у військовому званні «прапорщик», а потім - 19.03.1991 з органів внутрішніх справ у військовому званні «капітан міліції», тому виплата одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності, не відноситься до компетенції Міністерства оборони України.
Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ ), Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» ( далі по тексту - Постанова КМУ № 499 ).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 надано офіційне тлумачення зазначеної конституційної норми, згідно з яким дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Правовими положеннями ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок № 499) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Підпунктом 2 п. 2 Порядку № 499 передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.
Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року.
Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на 23.05.2013 року - день встановлення позивачу інвалідності третьої групи.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 року у справі № К/800/1679/14.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для виникнення в особи, яка проходила військову службу, права на одноразову грошову допомогу в розмірі 27-місячного грошового забезпечення, є факт встановлення їй інвалідності, яка настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби. При цьому, розмір грошового забезпечення визначається, виходячи зі складу грошового забезпечення військовослужбовців за відповідною посадою, яке діяло на момент встановлення інвалідності.
Аналогічні правові висновки викладені в рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 р. у справі № 21-446а14.
Крім того варто відмітити, що абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії.
Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці Радянської Армії прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
За таких обставин та з урахуванням того, що обов`язок по прийняттю рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням останньому інвалідності III групи покладено саме на відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у частині визнання протиправним та скасування пункту 10 Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України 18.05.2015 № 19.
Разом з тим, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслання вищевказаного рішення до Чернігівського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги з підстав того, що позивачем та Чернігівським обласним військовим комісаріатом до Міністерства оборони України були надані всі документи, визначені пунктом 3 Порядку № 499, для подальшого винесення відповідного рішення по одноразовій грошовій допомозі позивача.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.