Справа № 466/752/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Справа № 876/10777/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді Большакової О.О.,
суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Львова від 18 червня 2013 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання за ним права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні документів на одержання допомоги та направлення до Міністерства оборони України, зобов`язання подати документи для одержання допомоги.
Постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 18 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позову. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки 22.12.2004 року після огляду у МСЕК було визначено ступінь втрати працездатності 30%, а 14.09.2005 року була проведена виплата страхової суми у розмірі 2550 грн. Однак втрата працездатності, яка була визначена у 2004 році та інвалідність, що настала у 2012 році внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової військової служби це дві зовсім різні страхові події.
Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надійшло.
У судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом Головнокомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.11.2004 року №377 звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №994/7 від 07.10.2004 року ВЛК 1120 ЦВКГ ОСОБА_1 встановлено діагноз, та захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №831955 позивачу встановлено 09 квітня 2012 року третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, на строк до 01 квітня 2013 року. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №151568 від 18.03.2013 року позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, на строк до 01 квітня 2015 року.
При зверненні ОСОБА_1 до відповідача з проханням про виплату одноразової допомоги по інвалідності йому було відмовлено на підставі того, що виплата одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності почала проводитись з прийняттям 4 квітня 2006 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та раніше чинним законодавством така виплата не передбачалась.
Позивач отримав від страхової компанії «Оранта» за втрату працездатності у розмірі 30% працездатності страхову суму 2550 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом, передбаченим статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на отримання коштів у випадку часткової втрати працездатності.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про законність дій відповідач з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 2 статті 16 зазначеного Закону (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІI групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.
Згідно пп. 2 п. 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІI групи інвалідності) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІI групи виплачується у розмірі 27 місячного грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року (справа № 21-563а14).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та у розмірах відповідно до встановленої йому групи інвалідності, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Отже, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України № 499 право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
До початку розгляду справи судом апеляційної інстанції, в суд подано видану відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції копію актового запису про смерть від 22 липня 2014 року № 1133, згідно якого ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими, а постанова не відповідає вимогам ч. 2 та 3 ст. 159 КАС, а тому постанову відповідно до статті 202 КАС України слід скасувати, а провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 .
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,
У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року по справі № 466/752/13-а скасувати, а провадження у справі закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик
Повний текст ухвали виготовлено 07 вересня 2015 року.