Справа № 2а-43/1214/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ К/800/19739/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Єрьоміна А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року

у справі №2а-43/1214/12

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 у травні 2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Просив суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області перерахувати та виплатити позивачу пенсію з 12.01.2005 року по 31.12.2007 року з урахуванням коефіцієнту заробітної плати - 5,6 та коефіцієнту страхового стажу - 0,85 з заробітної плати 376,38 грн. відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду по справі №2-а/71/06/1214 від 11.08.2009 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області нарахувати та виплатити пенсію відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 5,6 та коефіцієнту страхового стажу 0,85 з заробітної плати 928,8 грн. за період з 01.01.2008 року по 30.04.2012 року, згідно Постанови КМУ №327 від 23.04.2012 року «Про підвищення соціального захисту населення» з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 5.6 та коефіцієнту страхового стажу 0,85 з заробітної плати 1197,91 грн. за період з 01.05.2012 року і далі згідно змін пенсійного законодавства; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області нарахувати позивачу надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку в розмірі 10% основної пенсії за кожний рік роботи після призначення пенсії, але не більш 40% за період з 01.01.2004 року.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 03 липня 2012 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м.Лисичанську Луганської області про зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію за період з 12.01.2005 року по 20.05.2007 року, в тому числі щодо нарахування надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку за період з 01.01.2004 року по 20.05.2007 року залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 03 липня 2012 року скасовано, в задоволенні позову про перерахунок пенсії з 21.05.2007 року та нарахування надбавки до пенсії з 21.05.2007 року відмовлено.

Позивач не погодився лише з постановою суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим подав касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 лютого 2015 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи на новий судовий розгляд даної справи до суду апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що позивач фактично оскаржує бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області по виконанню постанови Донецького апеляційного адміністративного суду по справі №2а-71/06/1214 від 11.08.2009 року, якою вже задоволено його позовні вимоги про перерахунок пенсії з 01.01.2004 року без зазначення кінцевої дати.

Не були враховані доводи позивача про те, що на його думку, при перерахунку пенсії застосуванню мали підлягати показники середньої заробітної плати встановлені у наступні роки.

Крім того, апеляційним судом, рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо нарахування позивачу надбавки до пенсії відповідно до пункту «в» статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» належним чином не обґрунтоване.

Посилання апеляційного суду в цій частині на відсутність заяви про перерахунок пенсії, не можна визнати обґрунтованим, оскільки статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено виплату надбавок до пенсії, а не її перерахунок, і подача заяв зазначеною нормою не передбачено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 3 липня 2012 року по справі №2а-43/1214/2012 - задоволено частково.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 3 липня 2012 року по справі №2а-43/1214/2012 - скасовано.

У задоволені позову ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про зобов'язання вчинити дії з 21.05.2007 року відмовлено.

Ухвалюючи вищевказану постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 3 липня 2012 року підлягає апеляційному перегляду за позовними вимогами щодо перерахунку та виплати пенсії за період з 21.05.2007 року.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги повністю.

На адресу Вищого адміністративного суду України, заперечення на касаційну скаргу від Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 находиться на обліку Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області та з 29.07.1991 року отримує пенсію за віком при загальному стажу роботи 40 років 8 місяців 4 дні, у тому числі пільговий стаж за списком №1 -10 років 4 місяці 4 дні. та пільговий стаж за списком № 2 - 18 років 4 місяці 24 дні.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2009 року у справі №2а-17/09/0570 (2а-71/06/1214) постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 25 травня 2006 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 01.01.2004 року із застосуванням середньомісячної заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за 2002 рік, що визначено постановою Кабінету Міністрів України №1783 від 12.11.2003 року в розмірі 376,38 грн., коефіцієнту заробітної плати ОСОБА_4, який дорівнює 5,6 та коефіцієнту страхового стажу, який дорівнює - 0,85, в іншій частині позову відмовлено.

З розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області від 19.02.2010 року вбачається, що на виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2004 року по 11.01.2005 року, після якого розмір пенсії склав 1791,57 грн., (376,38 грн. (середній заробіток за 2002 рік) * 5,6 (індивідуальний коефіцієнт) * 0,85 (коефіцієнт стажу)).

В подальшому, у липні 2012 року позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2009 року у справі №2а-17/09/0570 з 12.01.2005 року, про що свідчить розпорядження відповідача від 26.06.2012 року.

Внаслідок такого перерахунку, розмір пенсії позивача складає з 01.04.2012 року 1850,23 грн., до перерахунку пенсії позивач отримував пенсію у розмірі 4582,57 грн..

Із розпоряджень Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про перерахунок пенсії ОСОБА_4, вбачається, що з 01.01.2008 року основний розмір пенсії позивача складався з середньої заробітної плати за 2006 рік - 928,81 грн., коефіцієнт заробітної плати - 5,10864, коефіцієнт стажу - 0,608; з 01.03.2010 року - середня заробітна плата за 2006 рік - 928,81 грн., коефіцієнт заробітної плати - 5,10864, коефіцієнт стажу - 0,684; з 01.05.2012 року - середня заробітна плата за 2007 рік - 1197,91 грн., коефіцієнт заробітної плати - 5,10864, коефіцієнт стажу - 0,684.

Позивачем вказані розпорядження в судовому порядку не оскаржені.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, виходить з наступного.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами 2 та 4 вищевказаної статті передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Питання примусу суб'єкта владних повноважень до виконання судового рішення не підлягає розгляду як окремий адміністративний позов, тому позивачем, який фактично просить виконати рішення суду, обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними.

Правомірність вищевказаних розпоряджень, внаслідок яких позивачу було зменшено коефіцієнт заробітної плати та коефіцієнт стажу, ніж ті які були визначені судовим рішенням у справі №2а-17/09/0570 (2а-71/06/1214), не були предметом розгляду у даній справі.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки, саме вищевказані розпорядження Управлінням Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області мають для останнього правове значення з питання перерахунку пенсії, які ним не оскаржуються.

А тому, суд позбавлений можливості в повній мірі захисти права позивача в цій справі, оскільки необхідною умовою реалізації для захисту цього права є саме скасування рішень суб'єкта владних повноважень на підставі яких здійснювався перерахунок пенсії.

Пунктом «в» ч. 1 ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачалося, що до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки, зокрема, пенсіонерам, які набули відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР право на надбавку до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку, - в розмірі 10 процентів основної пенсії за кожний повний рік роботи після призначення пенсії, але не більше 40 процентів.

Положення наведеної норми з 01.01.2004 року втратили свою чинність, оскільки, з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, позивач з 01.01.2004 року не має права на отримання надбавки до пенсії за роботу після досягнення пенсійного віку в розмірі 10% основної пенсії за кожний рік роботи після призначення пенсії, але не більш 40%, оскільки, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримання такої надбавки взагалі не передбачено.

Скаржник у своїй касаційній скарзі звертав увагу на те, що він просив зобов'язати вчинити дії щодо перерахунку та виплати йому пенсії з 12.01.2005 року по 31.12.2007року, а не з 21.05.2007 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з цим позовом до суду 21.05.2010 року, конкретизувавши періоди уточнюючою заявою від 06.06.2012 року, тому до позовних вимог застосовується трирічний строк позовної давності, який діяв в травні 2010 року, оскільки на той час позови щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг розглядалися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.100 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи дату звернення позивача з цим позовом до суду, позовні вимоги про перерахунок пенсії за період з 12.01.2005 року по 20.05.2007 року, втому числі щодо нарахування надбавки допенсії зароботу після досягнення пенсійного віку за період з 01.01.2004 року по 20.05.2007 року, апеляційним судом правомірно залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду при відсутності поважності причини пропуску строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягали розгляду саме з 21.05.2007 року.

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права. Також відсутні підстави вважати, що цим судом допущені порушення норм процесуального права.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015року у справі №2а-43/1214/12 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: