Справа № 135/420/15-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/420/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Патраманський І.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

02 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Зарицької Т.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

31.03.2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.04.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, позивач та його представник, в свою чергу, заперечили проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.03.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області із заявою про призначення пенсії, аргументуючи це тим, що йому виповнилось 55 років та він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, на що отримав відмову у зв'язку з недостатнім часом проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

На думку позивача така відмова є протиправною та порушує його законні права та охоронювані інтереси, що стало причиною звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ, посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 3,4ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Згідно з матеріалами справи, 24.11.2004 року ОСОБА_2 отримав посвідчення громадянина, який потерпілий від Чорнобильської катастрофи серія В-І № 078330 (категорія 4). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 видача посвідчень провадиться зокрема іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Наявність чинного посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.3 п.3ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, станом на 01.01.1993 прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Крім цього, про проживання позивача на території радіоактивного забруднення свідчить те, що відповідно до копії паспорту (а.с. 5) позивач зареєстрований в місці проживання м. Ладижин. Даний населений пункт, згідно Переліку населених пунктів Вінницької області, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ України № 17 від 12.01.1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно довідки № 2017 виданої Ладижинською міською радою від 30.12.2014 року позивач проживає в м. Ладижин з 23.08.1985 року.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що позивач згідно трудової книжки постійно проживав на території Росії з 1985 по 2008 рік, працюючи на підприємствах ООО "Лукойл - Западная Сибирь", оскільки він працював вахтово-експедиційним методом та має посвідчення громадянина, який потерпілий від Чорнобильської катастрофи серія В.

Згідно п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Таким чином, не скасоване та чинне посвідчення позивача свідчить про те, що до 1 січня 1993 року позивач прожив або відпрацював на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.

Під час судового засідання представниками відповідача не було надано доказів, які б могли спростувати обгрунтованість видачі посвідчення позивачу.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт постійного проживання ним у зоні посиленого радіоекологічного контролю у необхідній кількості років для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та як наслідок підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не надано достатніх доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги, у звязку з чим остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 08 вересня 2015 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г.

ОСОБА_6