Справа № 2а-1870/4257/11
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2011 р. Справа № 2a-1870/4257/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелети С.М.

за участю секретаря судового засідання - Кліщенко В.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника першого та другого відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" до Сумської митниці, Ягодинської митниці, Головного управління державного казначейства України в Сумській області, Головного управління державного казначейства України в Волинській області, третя особа - Державна податкова адміністрація в Сумській області про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" (далі ТОВ «БВКК «Федорченко», позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Сумської митниці, Ягодинської митниці, Головного управління державного казначейства України в Сумській області, Головного управління державного казначейства України в Волинській області, третя особа - Державна податкова адміністрація в Сумській області, в якій просить визнати незаконними дії Сумської митниці та Ягодинської митниці, якими було зобовязано позивача сплатити податок на додану вартість з операцій по поверненню на митну територію України (реімпорту) технічної культури товарної позиції 1206 (насіння соняшнику), кошти в сумі 249250,67 грн. сплачених до державного бюджету як податок на додану вартість помилково, зобовязати Головне управління державного казначейства України в Сумській області повернути з державного бюджету на користь позивача надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 74375,32 грн. та зобовязати Головне управління державного казначейства України в Волинській області повернути з державного бюджету на користь позивача надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 174875,35 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладених між позивачем та Білорусько-Литовським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарські послуги", ТОВ "БВК "Федорченко" протягом грудня 2010 року було поставлено через Сумську та Ягодинську митниці до Республіки Білорусь товар - насіння соняшника (товарна позиція 1206). Частину експортованого товару було повернуто на митну територію України в режимі реімпорту, як таку, що не відповідає карантинним нормам Республіки Білорусь.

02 лютого 2011 року на митну територію України було повернуто товар у кількості 77440 кг на суму 371876,62 грн. та на вимогу Сумської митниці сплачено платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 74375,32 грн. 06 січня 2011 року на митну територію України було повернуто товар у кількості 35920 кг на суму 169817,04 грн. та на вимогу Ягодинської митниці сплачено платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 33963,41 грн. 06 січня 2011 року на митну територію України було повернуто товар у кількості 70340 кг на суму 332542,62 грн. та на вимогу Ягодинської митниці сплачено платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 66508,52 грн. 20 січня 2011 року на митну територію України було повернуто товар у кількості 77400 кг на суму 372017,10 грн. та на вимогу Ягодинської митниці сплачено платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 74403,42 грн.

Таким чином позивачем на вимогу митних органів всього до бюджету було сплачено 249250,67 грн. податку на додану вартість.

Звернувшись до Сумської та Ягодинської митниці за розясненнями з приводу підстав сплати податку на додану вартість за операції з реімпорту товарів товарної позиції 1206, які відповідно до Розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі - ПКУ) звільняються від оподаткування податком на додану вартість, позивач отримав відповіді, в яких зазначено, що відповідно до норм Митного кодексу України (далі - МКУ) імпорт та реімпорт є різними митними режимами, тому операції з реімпорту технічних культур товарної позиції 1206 не звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

При зверненні позивача до податкових органів за розясненням стосовно права ТОВ «БВКК «Федорченко»на включення сплаченої при ввезенні товару на митну територію України суми податку на додану вартість за відповідні періоди, було отримано відповідь, що тимчасово, до 01.01.2014р., операції з постачання технічних культур товарних позицій 1205, 1206 згідно з УКТ ЗЕТ, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами виробниками зазначених товарів, у тому числі з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а тому позивач не має право включати до податкового кредиту суми податку на додану вартість при поверненні товару на митну територію.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначає, що суми податку на додану вартість були помилково сплачені підприємством, в звязку із чим просить зобовязати повернути суму податку на рахунок ТОВ «БВКК «Федорченко».

Перший відповідач - Сумська митниця, проти позовних вимог заперечувала, в письмовому відзиві поданому до суду зазначає, що відповідно до ПКУ, обєктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту. Разом з тим, питання оподаткування податком на додану вартість "насіння соняшникового", що переміщується через митний кордон України, врегульовано також і пунктом 15 підрозділу 2 Перехідних положень ПКУ, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Однак, поняття "імпорт" та "реімпорт" для цілей оподаткування не є тотожним, а свідчить про поєднання їх при визначенні напрямку переміщення через митний кордон України, тобто напрямок "ввезення". Митний кодекс України розділяє поняття імпорту та реімпорту, тому вони мають різне юридичне значення як для визначення умов, за яких товари переміщуються через митний кордон України, так для визначення обсягу їх оподаткування. До того ж, пунктом 15 підрозділу 2 Перехідних положень ПКУ визначено тимчасове звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з імпорту технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД. У даних спірних правовідносинах має місце саме операція з реімпорту насіння соняшнику за ВМД №805000018/2011/000251, а тому звільнення від оподаткування податком на додану вартість згідно пункту 15 підрозділу 2 Перехідних положень ПКУ не можливе.

Другий відповідач - Ягодинська митниця, проти позовних вимог заперечувала, в письмовому відзиві поданому до суду зазначає, що для здійснення митного контролю та митного оформлення товару "насіння соняшника" до підрозділу митного оформлення Ягодинської митниці було подано вантажні митні декларації №205060001/2011/000045 від 06.01.2011р., №205060001/2011/000050 від 06.01.2011р. та 205060001/2011/000299 від 20.01.2011 р., заповнені відповідно до митного режиму "реімпорт", з комплектом необхідних для цього документів. З моменту прийняття вантажної митної декларації до оформлення декларант несе юридичну відповідальність за достовірність зазначених у ній відомостей. Така декларація не може бути відкликала декларантом, а отже, твердження позивача про неправомірність дій посадових осіб митниці щодо зобов'язання сплатити податок на додану вартість не відповідає дійсності. Поняття митних режимів визначено МКУ і, відповідно, застосовується для регулювання відносин у сфері справляння податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України. Згідно митного Кодексу "імпорт" - митний режим, відповідно до якого товари ввозяться на митну територію України для вільного обігу без обмеження строку їх перебування на цій території та можуть використовуватися без будь-яких митних обмежень; "реімпорт" - митний режим, відповідно до якого товари, що походять з України та вивезені за межі митної території України згідно з митним режимом експорту, не пізніше ніж: у встановлений законодавством строк ввозяться на митну територію України для вільного обігу на цій території. В ст.196 ПКУ "Операції, що не є об'єктом оподаткування" та ст. 197 ПКУ "Операції, що звільнені від оподаткування" вищевказані митні режими не об'єднані одним визначенням "імпорт", а чітко розмежовуються. Митне оформлення товару проведено відповідно до заявленого в митних деклараціях режиму, із сплатою всіх, передбачених законодавством податків, а тому, відсутні підстави для повернення з бюджету сплаченого позивачем податку на додану вартість.

Представники першого та другого відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити в їх задоволенні, зазначали, що жодних дій по зобовязанню ТОВ «БВКК «Федорченко»сплачувати суму податку на додану вартість вчинено митними органами не було, сума податку на додану вартість сплачена правомірно, підстави для повернення відсутні.

Представник третього відповідача - Головного управління державного казначейства України в Сумській області, в судове засідання не зявився, в письмовому відзиві, поданому до суду, просить суд позовні вимоги в частині зобовязання Головного управління державного казначейства України в Сумській області вчинити дії по поверненню з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів визнати необґрунтованими та відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що згідно зі ст. 45 Бюджетного кодексу України Головне управління здійснює повернення помилково або зайво сплачених платежів на підставі подання органів стягнення (в тому числі митних органів). Повернення з державного бюджету митних платежів регламентується Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженим спільним наказом від Державного казначейства України та Державної митної служби України №611/. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету р. митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформленні митної декларації. Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Правовідносини з приводу нарахування та сплати митних платежів виникають перш за все між митними органами та платниками податків. Головне управління як орган державної влади в даному випадку не порушило жодного нормативно-правового акта з питань повернення з бюджету митних платежів, тим самим не вчиняло незаконних дій по відношенню до позивача.

Представник четвертого відповідача - Головного управління державного казначейства України в Волинській області, в судове засідання не зявився, до суду подав заяву в якій справу просить розглядати без його участі. В письмових поясненнях, надісланих до суду, зазначає, що порядок повернення коштів з Державного бюджету України передбачений нормами Бюджетного кодексу України та Порядку повернення платникам помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), який затверджений наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, але чинним законодавством не передбачена можливість відшкодування податку на додану вартість шляхом зобов'язання органів казначейства перерахувати кошти на рахунок платника податку. Тому заявлена позивачем вимога щодо зобов'язання Головного управління відшкодувати з державного бюджету податок на додану вартість за своїм змістом не відповідає матеріально-правовому способу захисту порушеного права, визначеному Законом, а отже не може бути задоволена.

Представник третьої особи - Державної податкової адміністрації в Сумській області, в судове засідання не зявився, просить суд розглянути справу без участі його представника, до суду надіслав письмові пояснення, в яких зазначає, що у відповідності до підпункту "в" пункту 185.1 ст. 185 ПКУ об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції щодо ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт). У пункті 5.2 статті 5 ПКУ зазначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Тобто, відповідно до норм ПКУ поняття "імпорт" та "реімпорт" у розділі V "Податок на додану вартість" тотожні, тому застосовуються під терміном "імпорт". Відповідно до пункту 15 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, зернових культур товарних позицій 1001-1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів, деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Крім того, відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПКУ право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі придбання товарів. У разі повернення товару, в режимі реімпорту, факт придбання товару відсутній і право власності на товар до покупця не перейшло. Враховуючи вищенаведені норми ПКУ ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" не має право включити до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при поверненні товару на митну територію України в режимі реімпорту.

Заслухавши представника позивача, представників відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.12.2010р. між Білорусько-Литовським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарські послуги" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" (продавець) було укладено Контракт №СК-01.12.10/1-АБ (а.с.7-11) на поставку насіння соняшника 2010 року українського походження в кількості 450 тон, загальною вартістю 267300,00 доларів США.

Крім того, 07 грудня 2010 року між Білорусько-Литовським спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарські послуги" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" (продавець) було укладено Контракт №СК-07.12.10/1-АБ (а.с.13-17) на поставку насіння соняшника 2010 року українського походження в кількості 2000 тон, загальною вартістю 1210000,00 доларів США.

Оскільки товар не відповідав карантинним нормам Республіки Білорусь, його частина була повернута на митну територію України, що підтверджується відповідними відмітками карантинної служби Республіки Білорусь на вантажно-митних деклараціях.

Так, 06 січня 2011 року згідно вантажної митної декларації №205060001/2011/000045 (а.с.31-32) позивачем було реімпортовано на митну територію України через Ягодинську митницю товар - насіння соняшнику (код 12060099) у кількості 35920 кг загальною вартістю 169817,04 грн., за результатами митного оформлення якого позивачем сплачено до бюджету митні платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 33963,41 грн.

06 січня 2011 року згідно вантажної митної декларації №205060001/2011/000050 (а.с.33-34) позивачем було реімпортовано на митну територію України через Ягодинську митницю товар - насіння соняшнику (код 12060099) у кількості 70340 кг загальною вартістю 332542,62 грн., за результатами митного оформлення якого позивачем сплачено до бюджету митні платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 66508,52 грн.

20 січня 2011 року згідно вантажної митної декларації №205060001/2011/000299 (а.с.35-36) позивачем було реімпортовано на митну територію України через Ягодинську митницю товар - насіння соняшнику (код 12060099) у кількості 77400 кг загальною вартістю 372017,10 грн., за результатами митного оформлення якого позивачем сплачено до бюджету митні платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 74403,42 грн.

02 лютого 2011 року згідно вантажної митної декларації №805000018/2011/000251 (а.с.29-30) позивачем було реімпортовано на митну територію України через Сумську митницю товар - насіння соняшнику (код 12060099) у кількості 77400 кг загальною вартістю 371876,62 грн., за результатами митного оформлення якого позивачем сплачено до бюджету митні платежі, в тому числі податок на додану вартість в розмірі 74375,32 грн.

При ввезенні на митну територію України товару всього до Державного бюджету України ТОВ "БВК "Федорченко" було сплачено податку на додану вартість в розмірі 249250,67 грн.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 ст. 1 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Правила оподаткування товарів або послуг, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім оподаткування ввізним (імпортним) митом або вивізним (експортним) митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Згідно п. "в" п.п. 185.1 ст. 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт).

Поняття режимів імпорту та реімпорту визначено Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 188 МКУ імпорт - митний режим, відповідно до якого товари ввозяться на митну територію України для вільного обігу без обмеження строку їх перебування на цій території та можуть використовуватися без будь-яких митних обмежень.

Відповідно до ст. 190 МКУ реімпорт - митний режим, відповідно до якого товари, що походять з України та вивезені за межі митної території України згідно з митним режимом експорту, не пізніше ніж у встановлений законодавством строк ввозяться на митну територію України для вільного обігу на цій території.

Товари можуть переміщуватися через митний кордон України у митному режимі реімпорту, якщо вони: 1) походять з митної території України; 2) ввозяться на митну територію України не пізніше ніж через один рік після їх вивезення (експорту) за межі митної території України; 3) не використовувалися за межами України з метою одержання прибутку; 4) ввозяться у тому ж стані, в якому вони перебували на момент вивезення (експорту), крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання, а також інших випадків, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, митні режими імпорту та реімпорту є різними поняттями як для визначення способу та порядку переміщення товару через митний кордон України, так і для визначення порядку і підстав його оподаткування.

Відповідно до п. 206.1 ст. 206 ПКУ при ввезенні товарів на митну територію України суми податку, нараховані митним органом, підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок за винятком операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування. У митних режимах імпорту та реімпорту податок сплачується у повному обсязі.

Згідно п. 15 підрозділу 2 "Перехідних положень" ПКУ тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів, деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Тобто від сплати податку на додану вартість звільнено лише операції з імпорту зазначених категорій товарів, в тому числі і технічних культур товарних позицій 1205 та 1206.

В даному випадку позивачем правомірно сплачено суму податку на додану вартість при ввезенні на митну територію України товару в режимі реімпорт.

Стосовно посилання позивача на неможливість включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої при ввезенні товару на митну територію України в режимі реімпорт, із посиланням на лист ДПІ в м.Суми від 21.02.2011р. (а.с.45-48) та лист ДПА в Сумській області від 31.03.2011р. (а.с.49), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 187.8 ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення, а датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Абзацом а) п 198.1 ст. 198 ПКУ визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як вбачається із пояснень представників митних органів та підтверджується матеріалами справи в даному випадку ТОВ «БВКК «Федорченко»товар в режимі реімпорт було ввезено на митну територію України.

Згідно ч.2 п.198.2 ст. 198 ПКУ для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду, як передбачено п. 198.3 ст. 198 ПКУ.

Враховуючи вищевикладене, ввезення товару в митному режимі реімпорту є об'єктом оподаткування податку на додану вартість, а документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, яка підтверджує сплату податку на додану вартість.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконними дій Сумської та Ягодинської митниць, якими було зобовязано позивача сплатити податок на додану вартість з операцій по поверненню на митну територію України (реімпорту) насіння соняшнику, суд відмовляє в їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 глави І Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Держмитслужби від 9 липня 1997 року № 307 (в редакції наказу Держмитслужби від 7 листопада 2007 року № 933) вантажна митна декларація заповнюється декларантом за допомогою комп'ютера та не повинна містити підчисток і помарок.

Підпунктом 2 пункту 2 глави II Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації визначено правила заповнення граф виключно декларантом, в тому числі визначено і правила заповнення декларантом графи 47 "Нарахування платежів" та графи В "Подробиці розрахунків" вантажної митної декларації.

Як вбачається із матеріалів справи, декларантом позивача було самостійно заповнено вантажні митні декларації, зазначено розмір та сплачено відповідні суми податку на додану вартість до Державного бюджету України.

Позивачем не подано суду належних доказів того, що Сумська чи Ягодинська митниці приймали рішення про необхідність зазначення декларантом позивача у графі 47 вантажної митної декларації суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету.

Відповідно до п.п. 7 пункту 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20 квітня 2005 року № 314 прийняття вантажної митної декларації для оформлення у разі відсутності встановлених законодавством підстав для відмови в прийнятті митної декларації здійснюється шляхом проставлення відбитка штампа "Під митним контролем" на першому аркуші вантажної митної декларації, із зазначенням у графі А вантажної митної декларації часу прийняття цієї декларації, прізвища й підпису посадової особи, яка прийняла її для митного оформлення.

У відповідності до пункту 6.6 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення при повторному наданні для митного оформлення вантажної митної декларації на товари, за якими було надано Картку відмови, реквізити цієї Картки відмови наводяться у графі 44 ВМД.

Проте, у графі 44 вантажних митних декларацій не зазначено будь-яких реквізитів Карток відмови, що свідчить про заповнення декларантом особисто позивачем.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій щодо митного оформлення товару, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та діючими на момент виникнення спірних правовідносин законодавчими актами України.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" до Сумської митниці, Ягодинської митниці, Головного управління державного казначейства України в Сумській області, Головного управління державного казначейства України в Волинській області, третя особа - Державна податкова адміністрація в Сумській області про визнання дій Сумської митниці, Ягодинської митниці щодо зобовязання сплатити податок на додану вартість незаконними, зобовязання Головне управління державного казначейства в Сумській області та Головне управління державного казначейства у Волинській області повернути надмірно сплачений податок на додану вартість в сумі 249250,67 грн. відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.М. Гелета

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Гелета

Повний текст постанови складено та підписано 04.10.2011 року