Справа № 813/3093/15
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року № 813/3093/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді - Потабенко В.А

за участю секретаря судового засідання - Петрика Р.І.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника позивача - ОСОБА_1, згідно договору,

представника відповідача - не прибув,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Управління ДАІ УМВС України у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС України у Волинській області, третя особа), про стягнення грошового забезпечення в розмірі 26399,90 грн. за весь час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення, тобто з 30.05.2014 року до моменту фактичного поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора дорожньо - патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України, тобто до 23.03.2015 року та про стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 26000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі № 813/4104/14 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 поновлено на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС. Водночас, при вирішенні питання про поновлення на посаді, в користь позивача не було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відтак, ОСОБА_2 звертається до суду щодо виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач зазначив, що незаконне звільнення заподіяло йому значної моральної шкоди. Судова справа набула широкого розголосу, що призвело до приниження честі та гідності позивача з боку громадськості, викликало душевні страждання та втрату нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з чим, позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі середнього заробітку на час вимушеного прогулу, тобто в сумі 26000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання двічі не прибув, причин неявки суду не повідомив. Належно повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судової кореспонденції, з якого вбачається, що представник відповідача отримав судову повістку 06.07.2015 року та 26.08.2015 року, тобто у встановлені ст.ст. 33-35 КАС України строки.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Скерував 31.08.2015 року на адресу суду клопотання за вх. № 28067, в якому зазначив, що позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити в повному обсязі та проводити розгляд справи за відсутності представника у зв'язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях.

Крім того, 17.07.2015 року від третьої особи на адресу суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов за вх. № 23611, суть яких полягає в тому, що позовні вимоги позивача не є законними та недостатньо обґрунтованими, у зв'язку з чим, представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Так, позивач не надав суду доказів , які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому, наголошуючи на широкому розголосі в пресі інформації щодо його справи, позивач не наводить причинного зв'язку між нібито-заподіяною шкодою та діями відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини, що мають значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано положення ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі № 813/4104/14 за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визнано протиправними та скасовано накази Управління МВС України у Волинській області № 114 о/с від 29.05.2014 року в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС, та наказ Управління МВС України у Волинській області № 330/в від 29.05.2014р. "Про порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України працівниками УДАІ Управління МВС України у Волинській області та покарання винних" в частині притягнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України № 114 від 29.07.1991 року (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ), поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС.

В подальшому постанову Львівського апеляційного суду від 09.12.2014 року залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 08.04.2015 року.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

У відповідності до абз. 3 п. 3 цього ж Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Щодо позовної вимоги позивача про виплату йому грошового забезпечення в розмірі 26399,90 грн. за весь час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення, тобто з 30.05.2014 року до моменту фактичного поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора дорожньо - патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України, тобто по 23.03.2015 року, суд зазначає наступне.

Вимушеним прогулом у даній справі слід вважати період з моменту незаконного звільнення позивача до моменту його поновлення на посаді рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду, тобто період з 30.05.2014 року по 08.12.2014 року, що становить 134 робочих дні.

Згідно поданої до матеріалів справи довідки про доходи № 41 від 05.06.2014 року, сума середньоденної заробітної плати позивача становить 128,78 грн.

Відтак, при множенні суми середньоденного заробітку (128,78 грн.) на число робочих днів (135 дні), позивачу підлягає до виплати заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17256,52 грн.

Щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2014 року по 23.03.2015 року, то суд роз'яснює позивачу, що період з дати поновлення позивача на посаді за рішенням суду до моменту фактичного виконання цього рішення (тобто з 09.12.2014 року по 23.03.2015 року) вважається часом затримки виконання рішення суду. Тому за стягненням середньомісячного заробітку за даний період позивачу слід звертатися до суду, який розглядав спір про поновлення ОСОБА_2, в порядку ст. 236 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.12.2014 року по 23.03.2015 року слід відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу по відшкодуванню позивачу моральної шкоди в розмірі 26000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно положень ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 4 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 постанови вказує на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, позивач покликається на значний суспільний розголос його звільнення серед громадськості та в засобах масової інформації, як на підставу відшкодування йому моральної шкоди.

Водночас, не наводить доказів того, що такий суспільний розголос мав місце з вини відповідача.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б підтверджувати наявність у позивача душевних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків та труднощів у спілкуванні з друзями, яким потрібно було пояснювати незаконність його звільнення. Не наведено також і наслідків, які спричинив суспільний розголос.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 у справі № 8916/14, яким поновлено позивача на посаді, чітко зазначено, що немає підстав вважати, що позивач скоїв вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, а відтак, це вже є відповідною компенсацією за заподіяні йому моральні страждання.

У вказаному рішенні також встановлено, що за загальновідомих подій у східних областях України станом на кінець травня 2014 року, позивача можна звинуватити у відсутності патріотизму.

Крім того, позивач міг самостійно звернутися до засобів масової інформації, які поширювали неправдиву та зневажливу інформацію щодо його звільнення з проханням спростування даної інформації.

Звідси, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з УДАІ УМВС у Волинській області задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути в користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1) з Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (, 43025, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17256 (сімнадцять тисяч двісті п'ятдесят шість) гривень 52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07.09.2015 року.

Суддя Потабенко В.А.