Справа № 2а-86/10/1670
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2010-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року < ЧАС >м. ПолтаваСправа № 2а-86/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

при секретарі Білан В.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління в Харківській області про скасування постанови, суд, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2010 року Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_2 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління в Харківській області про скасування постанови про застосування фінансових санкцій № 091957 від 19 жовтня 2009 року в розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 жовтня 2009 року до нього було застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт, які не мали місця. Крім того, позивачем зазначено, що при прийнятті спірної постанови була порушена процедура розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові.

В судове засідання відповідач не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не надав.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача в порядку статті 128 КАС України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглядалась за відсутності СПДФО ОСОБА_2 на підставі акту, складеного представником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті 21 серпня 2009 року, за місцем виявлення порушення (в м. Харкові).

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач, отримавши клопотання позивача про розгляд справи за місцем виявлення порушення, не повідомив останнього про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надіславши СПДФО ОСОБА_2 постанову № 091957 від 19 жовтня 2009 року.

Позивач, не погоджуючись із застосуванням до нього штрафних санкцій та вважаючи, що своїми діями відповідач порушив його права та позбавив змоги надати пояснення та відповідні докази для правильного вирішення питання щодо факту правопорушення, звернувся до суду з проханням скасувати спірну постанову.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо процедури прийняття постанови № 091957 від 19 жовтня 2009 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 26 Постанови КМ України "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті" від 08 листопада 2006 року № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи про порушення на автомобільному транспорті та права особи на участь у прийнятті рішення.

Надаючи оцінку постанові про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт № 091957 від 19 жовтня 2009 року, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001року № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно абзацу 3 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як було встановлено судом, позивач мав при собі всі, визначені Законом документи.

Що стосується зауваження представника відповідача, зроблене у графі "Відмітки лінійного контролю" щодо відсутності страховки на кожного пасажира, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону "Про автотранспорт", страхування на автомобільному транспорті здійснюється відповідно до законодавства.

При цьому частина 2 статті 12 зазначеного Закону передбачає, що при придбанні квитка пасажиру надається інформація щодо здійсненого виду обов'язкового страхування та про страховика.

Видача перевізником, що виступає агентом страховика, кожному застрахованому страхового полісу передбачена пунктом 3 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України N 959 від 14 серпня 1996 року.

Норми зазначеного Положення на спірні правовідносини не поширюється, оскільки його дія поширюється виключно на правовідносини, які мають місце при перевезеннях у регулярному режимі організації (автобусний маршрут загального користування).

Однак, із положень Закону про автотранспорт, зокрема із статей 1, 37, 39, із положень Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України N 1184 від 26 вересня 2007 року, вбачається, що при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень плата справляється не з окремих пасажирів, а із замовника послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення пасажирів 21 серпня 2009 року позивачем здійснювалось у нерегулярному режимі. Дана обставина підтверджується, зокрема, дорожнім листом від 21 серпня 2009 року та відповідним договором б/н від 20 серпня 2009 року.

Як передбачено пунктом 58 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМ України N 1184 від 26 вересня 2007 року, під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирський перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при нерегулярних перевезеннях страховий поліс на окремому бланку кожному пасажиру не видається.

Позивач застрахований у ЗАТ "Українська страхова компанія "Княжа", поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/1780683 від 23 червня 2009 року, що діє з 07 липня 2009 року по 01 липня 2010 року.

Із положень пункту 32.3 статті 32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що страховик відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі та які не є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування" (особисте страхування від нещасних випадків на транспорті).

З урахуванням наведеного, у разі якщо пасажири нерегулярного перевезення не застраховані відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування" (особисте страхування від нещасних випадків на транспорті), то у разі настання страхового випадку, вони мають право вимагати відшкодування шкоди від страховика на підставі полісу № ВС/1780683.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення покладено на Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті.

Матеріали справи у їх сукупності свідчать про протиправність прийнятої відповідачем постанови № 091957 від 19 жовтня 2009 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163, 185 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління в Харківській області № 091957 від 19 жовтня 2009 року про застосування фінансових санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Копію постанови направити сторонам.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга може бути подана у 20-денний строк після подачі заяви про апеляційне оскарження в порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 15 березня 2010 року

Суддя С.С. Бойко