Справа № 815/3904/13-а
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3904/13-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року 17 год. 45 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Грубніка В.І.,

представника відповідача Ращенка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

Ухвалою від 24.05.2013 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 8 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року, даний адміністративний позов залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 8 липня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

13.07.2015 року справа повернулась до Одеського окружного адміністративного суду та була передана судді Тарасишиній О.М.

Ухвалою від 15.07.2015 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято справу до свого провадження.

У судове засідання призначене на 03.09.2015 року сторони з`явились.

У судовому засіданні представник позивача надав дві заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 177-180, 181).

Позивач та представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд визнати протиправним рішення посадових осіб Головного управління МВС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, часу навчання у Львівському ліцеї імені Героїв Крут в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р., викладене у листі № 9/609 рап. від 14 травня 2013 року, зобов`язати ГУМВС України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 час навчання в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. у Львівському ліцеї імені Героїв Крут до стажу військової служби та зобов`язати ГУМВС України в Одеській області встановити період часу навчання з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. висновком комісії ГУМВС України в Одеській області, зарахувати до стажу служби ОСОБА_1 в ОВС для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, видати наказу про оголошення висновку комісії ГУМВС України в Одеській області та у послужному списку особової справи ОСОБА_1 зробити відповідний запис.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях наданих до суду (а.с. 68-70).

Судом під час офіційного з`ясування обставин у справі встановлено наступне.

Як було встановлено судом під час розгляду адміністративної справи та не заперечувалось сторонами, Позивач - ОСОБА_1 , в період з 15 липня 1991 року по 22 червня 1994 р. навчався у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут, що підтверджується витягом з наказу № 56 від 15 липня 1991 р. про зарахування ОСОБА_1 до Львівської республіканської спеціальної школи-інтернат (а.с. 6) та витягом з наказу № 67 від 22 червня 1994 р. про випуск з ліцею учнів 11 класів (а.с. 7). У подальшому позивач продовжив навчання у ВНЗ МО України - Одеському інституті Сухопутних військ, який закінчив 30 липня 1998 р. (а.с. 42).

Згідно послужного списку на військову службу позивач був призваний 01 серпня 1994 року та 09.10.1994 року прийняв військову присягу (а.с. 42).

З грудня 2005 р. позивач проходив службу в ОВС України, та на момент звернення до суду обіймав посаду старшого дільничного інспектора міліції Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області.

25 квітня 2013 p., позивач звернувся до заступника начальника ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_2 з рапортом про зарахування часу навчання у Львівському військовому ліцеї ім.. Героїв Крут до стажу військової служби, на підставі Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу ОВС затвердженої наказом МВС України № 684 від 20.06.2004 р. (а.с. 4).

14 травня 2013 року за вихідним номером 9/609 рап (а.с. 5) заступник начальника ГУМВС повідомив позивача, що рапорт від 25.04.2011 р. щодо зарахування до вислугb років часу навчання у Львівському військовому ліцеї ім.. Героїв Крут розглянуто та повідомлено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" та пункту "а" статті 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців. Крім того, позивача повідомлено, що згідно даних послужного списку військової особової страви, навчання у Львівському військовому ліцеї ім. Героїв Крут зараховано позивачу як навчання в загальноосвітньому цивільному закладі та не зараховано в загальний трудовий стаж вислуги років у Збройних Силах України, що підтверджено витягом наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 15.06.2005 № 176 о/с.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача щодо зарахування до вислугу років часу навчання у Львівському військовому ліцеї ім.. Героїв Крут, позивач звернувся до суду.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» (в редакції від 25.03.1992 року) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Відповідно до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлений вичерпний перелік видів військової служби, до яких відноситься строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Статтею 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено призов громадян на строкову військову службу в мирний час з 18 років, а статтею 20 цього ж закону визначено можливість прийняття громадян на військову службу за контрактом віком з 17 років, в тому числі і тих, котрі досягли 17-річного віку в рік зарахування на навчання.

Водночас у період з 25.03.1992 року по 04.07.1993 рік позивач ще не досягнув встановленого законодавством віку.

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які призвані або добровільно вступили на військову службу, приймають Військову присягу на вірність народу України і тільки після цього можуть бути направлені на навчання.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що на момент вступу до ліцею та перебуваючи на навчанні у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут позивач отримав лише загальну середню освіту, не мав військових звань, не приймав Військову присягу та не укладав контракт на проходження військової служби, який в обов`язковому порядку укладається курсантами (слухачами).

Як було встановлено судом, Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут був створений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №490 від 19.08.1992 року на базі Львівської республіканської спецшколи-інтернату з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізкультурною підготовкою та Постановою Кабінету Міністрів України №643 від 13.06.1996 року з 01.07.1996 року реорганізований у Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут (а.с. 8).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти», Львівський військовий ліцей ім. Героїв Крут був утворений на базі Львівської республіканської спеціальної школи-інтернату з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, суд дійшов висновку, що військовий ліцей є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу, у якому ліцеїсти проходять підготовку до вступу у військово-навчальні заклади, а навчання у даному військовому ліцеї не входить до закріпленого у статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» переліку видів військової служби.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема у постанові від 27.03.2012 року по справі №21-7а12. Як встановив ВСУ, ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України, а згідно з ч. 2 цієї ж статті, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи викладене вище, Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут не належить до військових навчальних закладів, а навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Окрім того, суд зазначає, що згідно послужного списку на військову службу позивач був призваний 01 серпня 1994 року та 09.10.1994 року прийняв військову присягу (а.с. 42).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років, до яких навчання у військових ліцеях не входить.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі не було порушено прав позивача щодо прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, часу навчання у Львівському ліцеї імені Героїв Крут в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р., викладене у листі № 9/609 рап. від 14 травня 2013 року з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для визнання протиправним рішення посадових осіб Головного управління МВС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, часу навчання у Львівському ліцеї імені Героїв Крут в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р., викладене у листі № 9/609 рап. від 14 травня 2013 року, зобов`язання ГУМВС України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 час навчання в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. у Львівському ліцеї імені Героїв Крут до стажу військової служби та зобов`язання ГУМВС України в Одеській області встановити період часу навчання з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. висновком комісії ГУМВС України в Одеській області, зарахування до стажу служби ОСОБА_1 в ОВС для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, видання наказу про оголошення висновку комісії ГУМВС України в Одеській області та у послужному списку особової справи ОСОБА_1 зробити відповідний запис.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 03.09.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, ПОСТАНОВИВ:
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправним рішення посадових осіб Головного управління МВС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, часу навчання у Львівському ліцеї імені Героїв Крут в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р., викладене у листі № 9/609 рап. від 14 травня 2013 року, зобов`язання ГУМВС України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 час навчання в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. у Львівському ліцеї імені Героїв Крут до стажу військової служби та зобов`язання ГУМВС України в Одеській області встановити період часу навчання з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. висновком комісії ГУМВС України в Одеській області, зарахування до стажу служби ОСОБА_1 в ОВС для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, видання наказу про оголошення висновку комісії ГУМВС України в Одеській області та у послужному списку особової справи ОСОБА_1 зробити відповідний запис- відмовити повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 08.09.2015 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправним рішення посадових осіб Головного управління МВС України в Одеській області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, часу навчання у Львівському ліцеї імені Героїв Крут в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р., викладене у листі № 9/609 рап. від 14 травня 2013 року, зобов`язання ГУМВС України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 час навчання в період з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. у Львівському ліцеї імені Героїв Крут до стажу військової служби та зобов`язання ГУМВС України в Одеській області встановити період часу навчання з 25.03.1992 року по 22.06.1994 р. висновком комісії ГУМВС України в Одеській області, зарахування до стажу служби ОСОБА_1 в ОВС для виплати відсоткової надбавки за вислугу років, видання наказу про оголошення висновку комісії ГУМВС України в Одеській області та у послужному списку особової справи ОСОБА_1 зробити відповідний запис- відмовити повністю.

08 вересня 2015 року.