Справа № 2а-84/10
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2015 р. м. Київ К/800/18698/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Логвиненка А.О.

Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Перечинського районного центру зайнятості на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом Перечинського районного центру зайнятості до Перечинської міської ради, Перечинського споживчого товариства про скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

Перечинський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Перечинської міської ради, Перечинського споживчого товариства про скасування рішення 6 сесії 4 скликання Перечинської міської ради від 28.09.2009 в частині відмови Перечинському районному центру зайнятості у затвердженні кадастрової справи земельної ділянки; скасування виданого Перечинській районній спілці споживчих товариств державного акту від 15.11/1995 на право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: пл. Народна, 17, м. Перечин; зобов'язання надати дозвіл на затвердження кадастрової земельної ділянки розміром 0,032 га в м. Перечин, пл. Народна, 17 призначеної для обслуговування другого поверху приміщення районного центру зайнятості.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваного рішення як такого, що прийнято без урахування вимог статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Перечинський районний центр зайнятості із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.06.2001 між Перечинським споживчим товариством та Перечинським районним центром зайнятості укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець (Перечинське споживче товариство) зобов'язався передати у власність покупцю (Перечинському районному центру зайнятості) основні фонди - приміщення другого поверху торгового центру загальною площею 566,2 кв. м., яке знаходиться за адресою м. Перечин, пл. Народна, № 17.

Пунктом 4 рішення Перечинської міської ради 6 скликання п'ятої сесії «Про надання дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок в місті Перечин для передачі в оренду, які знаходяться в землях запасу міської ради вилучення земельних ділянок, внесення змін до рішень сесії» від 28.09.2009 позивачу відмовлено у затвердженні кадастрової справи земельної ділянки розміром 0,032 га в м. Перечин, пл. Народна, 17, призначеної для обслуговування другого поверху центру зайнятості, у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Перечинської районної спілки споживчих товариств згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 15.11.1995 ІІ-ЗК №001746.

Вказуючи на протиправність зазначеного рішення, Перечинський районний центр зайнятості звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності оскаржуваного рішення як такого, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України 1990 року, чинного на момент укладення договору купівлі-продажу приміщення другого поверху торгового центру, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при купівлі приміщення другого поверху торгового центру загальною площею 566,2 кв.м. питання щодо переходу прав на земельну ділянку сторонами правочину не вирішувалось; доказів оформлення позивачем права користування земельною ділянкою відповідно до вимог статті 23 Земельного кодексу України 1990 року матеріали справи не містять.

07 грудня 2005 року Перечинська міська рада прийняла рішення про надання дозволу Перечинському районному центру зайнятості на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, призначеної для обслуговування належних центру приміщень в м. Перечин, пл.. Народна,17 з подальшим оформленням права постійного користування на земельну ділянку розміром, який буде визначено експертним шляхом.

Прийняття відповідачем пункту 4 рішення від 28.09.2009 №300-Р "Про надання дозволів на виготовлення проектів відведення земельних ділянок в місті Перечин для передачі в оренду, які знаходяться в землях запасу міської ради, вилучення земельних ділянок, внесення змін до рішень сесії", яким відмовлено позивачу у затвердженні кадастрової справи земельної ділянки розміром 0,032 га в м. Перечин, пл. Народна, 17, мотивовано тим, що запитувана позивачем земельна ділянка знаходиться у користуванні Перечинської районної спілки споживчих товариств згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ЗЩК №001746 від 15.11.1995.

На момент звернення Перечинського центру зайнятості до відповідача про передачу йому земельної ділянки та прийняття останнім оспорюваного рішення спірні правовідносини регулювалися статтею 377 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 та статтею 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001.

Згідно з частиною другою статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, які розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Суди попередніх інстанцій вважали рішення про відмову у наданні земельної ділянки обґрунтованим і правомірним, оскільки дійшли висновку, що для передачі землі позивачу необхідно було вилучити її у порядку статей 141, 149 Земельного кодексу України з користування у Перечинської районної спілки споживчих товариств, яка користується нею на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 15 листопада 1995 року.

Колегія суддів вказує, що висновок суду першої інстанції, підтриманий судом апеляційної інстанції, ґрунтується на невірному застосуванні норм матеріального права.

Суди не звернули увагу на відмінності правового регулювання отримання земельної ділянки в користування на підставі її надання у користування, та на перехід права на земельну ділянку у зв'язку з придбанням споруди, яка на ній знаходиться. Так, Законом не передбачена згода власника відчуженої споруди та попереднього користувача земельної ділянки на перехід права на земельну ділянку у розмірах, встановлених законом, до набувача споруди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в рішенні від 06 листопада 2012 року у справі № 21-335а12.

Крім того, судами не з'ясовано, чи є однією і тією ж юридичною особою Перечинське споживче товариство (продавець частини споруди на пл. Народній, 17, в м. Перечині) та відповідач у справі Перечинська районна спілка споживчих товариств, а також, кому з цих осіб належить право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту ІІ-ЗК №001746 від 15 листопада1995 року.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексі адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи слід належно оцінити докази, що мають значення для вирішення спору по суті, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, та, враховуючи зазначені вище обставини і вимоги законодавства, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення .

Керуючись статтями 160, 167, 220, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Перечинського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: