Справа № 872/8336/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" вересня 2015 р.справа № 804/7408/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 804/7408/15 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості з адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по адміністративно-господарським санкціям та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в сумі 43069,88 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не виконав вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо працевлаштування інвалідів, внаслідок чого, до нього були застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 43026,85 грн. та які відповідач не сплатив до 15.04.2015 року. Крім того, за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій застосовано пеню в розмірі 43,03 грн., яка також, відповідачем не сплачена.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року, прийнятою в скороченому провадженні, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача відсутні порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2014р. (форма № 10-ПІ), наданого відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2014р. складає 108 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає - «3», середньооблікова чисельність інвалідів, що повинні працювати на робочих місцях у відповідача, створених відповідно до нормативу у 2014р. - 4.

У зв'язку з цим позивачем здійснено висновок, що відповідачем порушено вимоги діючого законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідач проти цього заперечує, зазначаючи, що ним здійснені всі необхідні заходи для створення робочих місць та працевлаштування, проте норматив ним не був виконаний з незалежних від нього причин, що виключає можливість накладення на нього адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з законом, вважається працевлаштування підприємством інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Статтею 20 Закону № 875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим у статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З аналізу зазначених норм вбачається, що на підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, покладено такі обов'язки: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 3 статті 18 Закону № 875.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично впродовж 2014 року подавав до Кіровського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій та інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН.

Крім того, відповідачем систематично розміщуються оголошення в друкованих засобах масової інформації про наявність вакансій для інвалідів.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем здійснювались належні від нього заходи для недопущення правопорушення, а відтак підстави для застосування до нього господарсько-правової відповідальності у вигляді штрафних санкцій відсутні.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції справу помилково розглянуто в порядку скороченого провадження, оскільки остання не відноситься до переліку справ, зазначених у частині 1 статті 183? КАС України, у зв'язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду постанови суду першої інстанції є такою, що підлягає оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі № 804/7408/15 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко