Справа № 2а-13670/10/0470
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 р. Справа № 2а-13670/10/0470

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Потолової Г.В.

судді Бондар М.В.

судді Горбалінського В.В.

при секретарі Тимцунік Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Дніпропетровської митниці Державної митної служби України, відповідача-2 Державної митної служби України, про визнання незаконними та скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування наказу Державної митної служби України №1825-к від 29.09.2010р., скасування наказу Дніпропетровської митниці Державної митної служби України №933-к від 30.09.2010р. про припинення виконання обовязків за посадою та проведення розрахунку, поновлення на посаді старшого інспектора відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Дніпропетровської митниці, стягнення з Дніпропетровської митниці Державної митної служби України середній заробіток за вимушений прогул з 30.09.2010р. по час постановлення рішення суду.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні посилається на законодавчі підстави своїх дій, діяльність в межах закону та наданих повноважень, у звязку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, у жовтні 1996р. ОСОБА_1 прийнятий на службу в митні органи України, прийняв присягу державного службовця, та призначений на посаду інспектора відділу охорони та супроводження вантажів митної варти служби ОБК, ПМП та МВ з 6-місячним іспитовим строком на підставі наказу №310к від 16.10.1996р.

30.09.2010 року позивачу припинено перебування на державній службі.

Отже, за період з 16.10.1996р. по 30.09.2010р. позивач перебував на публічній службі, мав статус державного службовця посадової особи митної служби України. Працював на різних посадах у відділі митної варти служби боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Дніпропетровської регіональної та Дніпропетровської митниць. На посаду інспектора відділу митної варти служби СБК та ПМП Дніпропетровської митниці був переведений 01.09.2009р.

Наказом Державної митної служби України від 13.08.2010р. №917 „Про проведення перевірки" створено комісію та направлено до Дніпропетровської митниці з метою встановлення можливих фактів порушень службових обов'язків співробітниками Дніпропетровської митниці під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів групи 06 згідно УКТЗЕД, що надходили на адресу приватного підприємства „Торговий Дім „Колібрі".

За результатами проведеної перевірки встановлено неналежне виконання посадовими особами митниці своїх службових обов'язків, передбачених посадовими інструкціями, в тому числі, комісія зазначила і про неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_1 Встановлені факти, висновки та пропозиції комісія з проведення перевірки відобразила у відповідному акті від 18.08.2010р.

29.09.2010р. Державною митною службою України видано наказ №1825-к „По особовому складу митних органів", яким припинено перебування на службі позивачу відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

Згідно з рекомендаціями, на підставі наказу Держмитслужби від 29.09.2010р. №1825-К Дніпропетровською митницею (відповідачем-2 по справі) видано наказ від 30.09.2010р. №933-к «Про припинення виконання обовязків за посадою та проведення розрахунку». Цим наказом проведено з позивачем остаточні розрахунки по заробітній платі.

Так, прийняттю оскаржуваних наказів передував акт перевірки дотримання вимог законодавства посадовими особами Дніпропетровської митниці при проведенні митного контролю та митного оформлення товарів групи 06, згідно УКТЗЕД, що надходили на адресу ПП «Торговий Дім «Колібрі», складений 18.08.2010р. за результатами перевірки, що проводилася комісією у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі рішення про проведення перевірки наказу Держмитслужби від 13.08.2010р. №203-в.

Перевіркою встановлено, що посадовими особами відділу митного оформлення №3 Дніпропетровської митниці здійснено митне оформлення квітково-рослинної продукції, що надходила 26.07.2010р., 02.08.2010р. та 09.08.2010р. на адресу приватного підприємства «Торговий дім «Колібрі»на 13 автотранспортних засобах з причепами.

Відповідно до інформації про факти перетину державного кордону України зазначеними транспортними засобами, отриманої з використанням можливостей відомчої підсистеми Держмитслужби системи «Аркан», а також наявної в САІС Держмитслужби інформації про транспорті засоби, які переміщувались через митний кордон України, транспортні засоби, вказані у вантажних митних деклараціях, які були оформлені 10 та 11 серпня 2010 року, перебували за межами митної території України або в цей же час перетинали митний кордон України з товаром згідно з іншими документами контролю за переміщенням товарів з місцем прибуття в м.Дніпропетровськ. Тобто, не могли перебувати у тимчасовій зоні митного контролю, створеній на території складу ПП «Торговий Дім «Колібрі». Що підтверджується поясненнями водіїв і аналітичною довідкою, сформованою за даними ВМД, системи «Аркан»і документів контролю за переміщенням товарів.

За результатами перевірки встановлено, в тому числі, порушення ОСОБА_1 вимог пп.27 п.3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Держмитслужби від 20.04.2005р. №314 щодо порядку проведення митного огляду. За результатами вищевказаної перевірки було встановлено несумлінне виконання позивачем своїх службових обовязків, визначених п.2.5, п.2.9 Посадової Інструкції старшого інспектора відділу митної варти служби боротьби із контрабандою та порушенням митних правил Дніпропетровської митниці, затвердженої 28.08.2009р.

Не погодившись з такими діями та рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся з відповідною позовною заявою до суду за захистом своїх прав та інтересів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані накази були прийняті з порушенням порядку звільнення передбаченого Дисциплінарним статутом митної служби України, а також за відсутності підстав для звільнення.

Позивач стверджує, що в порушення вимог п.27 Дисциплінарного статуту у відношенні до нього було обрано та застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення, що не відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини. А також посилається, що при визначенні виду стягнення не було враховано характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку за весь строк проходження митної служби, ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Та, звертає увагу, що застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обовязкове службове розслідування, однак в порушення даної вимоги Дисциплінарного статуту службове розслідування у відношенні позивача не проводилося.

При цьому, позивач зазначає, що станом на дату звільнення перебував на лікарняному (а.с.114).

Позивач вважає, що рішення про припинення його державної служби в митних органах прийняте з порушенням процедури та при відсутності підстав для цього.

А також, позивач категорично не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки від 18.08.2010р., оскільки вони, на його думку, не відповідають дійсним обставинам, що мали місце при процедурі митного огляду зі складанням актів митного огляду. Зокрема, згідно акту перевірки при митному оформленні товарів за ВМД 110000013/2010/514054 позивачем виконувалась митна процедура митного огляду зі складанням актів митного огляду, проте даними відомчої підсистеми Держмитслужби систем і «Аркан», акти про проведення митного огляду товарів було складено за відсутності транспортних засобів. На думку позивача, зазначені висновки комісії спростовуються актом фітосанітарного контролю від 11.08.2010р. та актом про проведення митного огляду товарів, а відомості системи «Аркан»не можуть бути безумовною підставою для таких висновків, адже в один і той же проміжок часу один автомобіль з певним державним номером міг перебувати на території зони митного контролю, а інший автомобіль з тим же державним номером за межами митної території України.

Крім того, позивач доводить до відома, що посадовою Інструкцією на нього покладено обовязок щодо митного контролю (п.2.9), а не митного оформлення товарів. Тобто, проведення митного огляду до його компетенції не відноситься. В результаті викладеного, посилання на порушення позивачем п.п. 27 п.3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів, на думку останнього, є безпідставним.

Відповідач стверджує, що звільнення позивача із займаної посади здійснено відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»за порушення ОСОБА_9 державного службовця. При цьому норми спеціального закону, яким є Закон України «Про державну службу», є самостійною підставою для звільнення працівника, норми Дисциплінарного статуту до спірних правовідносин застосовуватись не можуть.

Крім того, відповідач вважає, що матеріалами та актом перевірки зафіксований факт несумлінного виконання службових обовязків позивачем, що є порушенням ОСОБА_9, яку позивач прийняв та зобовязався виконувати як державний службовець.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

В період часу з 16.10.1996 року по 30.09.2010 року позивач перебував на публічній службі, мав статус державного службовця - посадової особи митної служби України.

Як встановлено у судовому засіданні, публічно-правовий спір між сторонами виник внаслідок припинення перебування позивача на державній службі в митних органах України. Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення застосовано до нього без наявності вчиненого ним порушення та з недотриманням порядку, визначеного Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України».

Відповідачі, в свою чергу, наполягають на правомірності оскаржених наказів, які видані ними у зв'язку з порушенням позивачем ОСОБА_10 державного службовця, що і було підставою для припинення перебування позивача на державній службі, що, на думку відповідачів, не є дисциплінарним стягненням, тому положення Дисциплінарного статуту на ці правовідносини не розповсюджуються.

Тобто, кожна із сторін визначає пріоритетним різні нормативно-правові акти: позивач - Закон України «Про Дисциплінарний статут митної служби України», відповідачі - Закон України «Про державну службу».

Правовідносини, що склалися між сторонами з приводу припинення перебування позивача на публічній службі, регулюються Законом України «Про державну службу»та Кодексом законів про працю України (субсидіарно).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» державна служба, крім загальних підстав передбачених КЗпП припиняється, у разі порушення ОСОБА_9, передбаченої статтею 17 цього Закону. ОСОБА_10 державних службовців передбачає покладення на них обов'язків не тільки юридичного змісту (суворо дотримуватися Конституції України та законів України тощо), але і морального змісту (високо нести звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки). Порушення таких обов'язків є порушенням ОСОБА_9 і тягне за собою припинення державної служби.

При цьому, доводи позивача щодо недотримання процедури його звільнення, суд вважає помилковим, оскільки припинення державної служби у зв'язку з порушенням ОСОБА_9 державного службовця є додатковою підставою припинення державної служби в митних органах, та не відноситься до дисциплінарних стягнень, внаслідок чого на вказані відносини не поширюються вимоги Дисциплінарного статуту.

Позивач, перебуваючи на державній службі, мав спеціальне звання і, відповідно, статус посадової особи митної служби.

Наказом Держмитслужби України від 23.01.2008р. №35 «Про призначення на посади та звільнення з посад»встановлено, що прийом осіб, у тому числі і повторний, на службу в митниці, регіональні митниці, спеціалізовані митні установи та організації на всі посади, передбачені штатним розписом, крім посад обслуговуючого персоналу за всіма видами трудових договорів, а також звільнення зі служби в митних органах на зазначених посадах, крім випадків звільнення у звязку з виходом на пенсію та припинення трудового договору у звязку із смертю, здійснюється наказами Держмитслужби України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних наказів, підставою для припинення перебування позивача на державній службі є порушення ним ОСОБА_9 державних службовців, що виявилось у невиконанні обов'язків державного службовця та в порушенні вимог законодавства України, а також вчинення ним дій, що шкодять авторитету Державної митної служби України. Факти порушення службових обов'язків співробітниками Дніпропетровської митниці, у тому числі, і позивачем, були виявлені під час перевірки, проведеної відповідно до наказу Державної митної служби України № 203-в від 13.08.2010 року, а саме - порушення вимог статті 51 Митного кодексу України щодо незабезпечення режиму зони митного контролю на території складу ПП «Торговий Дім «Колібрі». Позивач був звільнений за невиконання своїх службових обов'язків, визначених п.2.2, п.2.9, п.2.11,2.35 Посадової інструкції начальника відділу митного оформлення № 3 Дніпропетровської митниці в частині забезпечення ефективної роботи та виконання завдань відділу, контролю за здійсненням посадовими особами підпорядкованого відділу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших предметів, що переміщуються через митний кордон України, а також контролю за станом службової дисципліни у вищевказаному відділі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, позивачу припинено перебування на державній службі в митних органах України наказами Державної митної служби України № 1825-к від 29.09.2010 р. та Дніпропетровської митниці Державної митної служби України №933-к від 30.09.2010 р. на підставі ОСОБА_8 перевірки дотримання вимог законодавства посадовими особами Дніпропетровської митниці при проведенні митного контролю та митного оформлення товарів групи 06, згідно УКТЗЕД, що надходили на адресу ПП «Торговий Дім «Колібрі» від 18.08.2010 р.

Перевіркою встановлено, що посадовими особами відділу митного оформлення № 3 Дніпропетровської митниці здійснено митне оформлення квітково-рослинної продукції, що надходила 26.07.2010 р., 02.08.2010 р. та 09.08.2010 р. на адресу приватного підприємства Торговий Дім «Колібрі»на 13 автотранспортних засобах з причепами.

ОСОБА_1 ставиться у провину (порушення) проведення огляду розмитненого товару за його відсутності, на підтвердження чого, відповідач посилається на інформацію, отриману з використанням можливостей відомчої підсистеми Держмитслужби системи «Аркан», а також наявної в ЄАІС Держмитслужби інформації про транспортні засоби, які переміщувались через митний кордон України, транспортні засоби, вказані у вантажних митних деклараціях (далі ВМД), які були оформлені 10 та 11 серпня 2010 року перебували за межами митної території України або в цей же час перетинали митний кордон України з товаром згідно з іншими документами контролю за переміщенням товарів з місцем прибуття в м.Дніпропетровськ. Тобто, не могли перебувати у тимчасовій зоні митного контролю, створеній на території складу ПП «Торговий Дім «Колібрі». Це також підтверджується поясненнями водіїв і аналітичною довідкою, сформованою за даними ВМД системи «Аркан»і документів контролю за переміщенням товарів.

Тоді як, відповідно до ст.43 Митного кодексу України товари та транспортні засоби, якими вони переміщуються, перебувають під митним контролем до завершення їх митного оформлення.

Згідно ст.63 Митного кодексу України користування та розпорядження товарами та транспортними засобами, щодо яких не завершене митне оформлення, заборонено.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Так, з інформації, використаної в ході перевірки, вбачається, що митницею визначено три факти проведення позивачем митного огляду товарів за ВМД за відсутності транспортних засобів (а.с.102):

Дата та час проведення митного оглядуНомер транспортного засобуНомер ВМДПосадові особи, що здійснили митне оформленняДата вїздуДата виїзду
26.07.2010 з 17:10 до 18:20АЕ0257СН/ АЕ7328ХТ 10.08.213/2010/513945 (акт складався при митному оформленні ВМД 110000013/2010/512883, за якою відмовлено в митному оформленні товарів)ОСОБА_11 ОСОБА_1 ОСОБА_1223.07.2010 06:1826.07.2010 23:59
11.08.2010 з 11:50 до 13:30АЕ0257СН/ АЕ7328ХТ 11.08.213/2010/514054ОСОБА_9 ОСОБА_13 ОСОБА_106.08.2010 2:2110.08.2010 00:01
11.08.2010 з 11:50 до 13:30АА8217ЕЕ/ АА3379ХТ11.08.213/2010/514052ОСОБА_9 ОСОБА_13 08.08.2010 05:0311.08.2010 00:53
З письмових пояснень позивача, написаних власноруч на імя голови Державної митної служби України ОСОБА_14, вбачається, що ОСОБА_1 не ідентифікував номерні знаки транспортного засобу, який оглядав (а.с.137). При цьому, мова йшлася про транспортний засіб № НОМЕР_1/АЕ7328ХТ (а.с.136).

У своїх поясненнях позивач зазначив, що представник фірми «Торговий Дім «Колібрі»показав на транспортні засоби, які стояли в ТЗМК з товаром квіти, що і потребував огляду (а.с.136-137).

Отже, суд вважає доведеним відповідачем факт порушення позивачем своїх посадових обовязків в цій частині, з огляду на наступне.

Позивачем неналежно виконано свої посадові обовязки, визначені посадовою інструкцією, яка затверджена 28.08.2009 р. та позивач ознайомлений 28.09.2009 р. (а.с.103-109).

Доповнення до посадової інструкції старшого інспектора відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Дніпропетровської митниці затверджені 03.11.2009 р. та 16.04.2010 р., ОСОБА_1 ознайомлений відповідно 03.11.2009 р. та 16.04.2010 р.

Позивача звільнено саме у звязку з несумлінним виконанням службових обовязів, визначених п.2.5, 2.9 Посадової інструкції старшого інспектора відділу митної варти служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Дніпропетровської митниці. Відповідно до п.4.1, 4.2 вищевказаної посадової інструкції ОСОБА_1 несе відповідальність за невиконання Урочистого зобовязання посадових осіб митної служби та порушення ОСОБА_9 державних службовців, невиконання або неналежне виконання своїх службових обовязків.

Позивача звільнено відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» - за порушення ОСОБА_9 державних службовців.

ОСОБА_10 державного службовця позивач прийняв 05.08.1997 р. (а.с.12).

Загальний порядок, підстави та обмеження при звільненні з роботи, встановлені Кодексом законів про працю України. Згідно частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Проте, Позивача було звільнено з займаної посади за порушення ОСОБА_9 державного службовця відповідно до п.6 ст.30 Закон України «Про державну службу», а не за правилами Кодексу законів про працю України.

Закон України «Про державну службу»не містить обмежень щодо неможливості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 04.10.2007 року по справі № К-3425/07 за позовом ОСОБА_15 до Кабінету Міністрів України, Державної інспекції з контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів про скасування наказів.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на невідповідність виду дисциплінарного стягнення тяжкості вчиненого правопорушення та ступеню вини позивача, а також неврахування попередньої поведінки позивача за строк митної служби, його ставлення до служби і стаж роботи в митних органах. Одночасно, суд не враховує обставин тимчасової непрацездатності позивача станом на дату звільнення, з огляду на наступне.

При притягненні державного службовця до відповідальності Закон України «Про державну службу»не вимагає врахування даних про його особу, попередні заслуги. Також на звільнення позивача за порушення присяги державного службовця згідно із Законом України «Про державну службу»не поширюються гарантії Кодексу законів про працю України щодо заборони звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Оскільки ОСОБА_1 порушив присягу державного службовця, його законно звільнено із займаної посади за пунктом 6 статті 30 Закону України «Про державну службу», при цьому гарантії, встановлені Кодексу законів про працю України, на дані правовідносини не поширюються.

Такої позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 14.02.2011 р. по справі № 21-80а10 за позовом ОСОБА_16 до Апарату Верховної ОСОБА_7 України про визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді.

Щодо посилання позивача на обовязковість проведення службового розслідування у разі звільнення, суд виходить з наступного.

Враховуючи обставини, за яких щодо позивача прийнято рішення про припинення перебування на державній службі, Держмитслужба мала можливість провести службове розслідування до прийняття наказу Держмитслужби № 1825-к від 29.09.2010 р. „Про припинення перебування на державній службі" на підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 р. № 950.

Однак, проведення службового розслідування може бути проведено за ініціативою керівника органу державної влади, або на вимогу самого державного службовця. ОСОБА_1 проведення такого розслідування не вимагав, а керівник відповідного органу не вбачав у цьому необхідності.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 14.02.2011 р. по справі № 21-80а10 за позовом ОСОБА_16 до Апарату Верховної ОСОБА_7 України про визнання незаконним звільнення та поновлення на посаді.

Одночасно, суд вважає безпідставним та спростованим твердження позивача про те, що у нього не відбиралося жодних пояснень, оскільки копії таких пояснень долучені до матеріалів справи (а.с.133-137).

Суд вважає неприйнятними пояснення позивача щодо можливості перебування на території зони митного контролю одного автомобілю з певним державним номером, а іншого автомобілю з тим же державним номером за межами митної території України в один і той же проміжок часу. Оскільки загальновідомим є факт реєстрації одного державного номеру за одним транспортним засобом.

Регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Виходячи з наведених норм законів, оскільки Дисциплінарний статут митної служби України не передбачає такої підстави, як звільнення за порушення присяги, а правовий статус позивача як посадової особи, що має спеціальне звання, а також прийняв присягу державного службовця, додатково регулюється Законом України «Про державну службу», то відповідач прийняв правомірне рішення про звільнення його з роботи на підставі п.6 ст.17 цього Закону.

Такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 16.03.2011 року по справі № К-13305/09.

Отже, стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи та наданих представниками сторін у судовому засіданні пояснень вбачається, що суб'єкт владних повноважень (відповідачі) діяли по відношенню до позивача на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, па яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи правильність дій та рішень відповідачів, а також те, що відповідачами доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідні докази суду надані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та спростовані матеріалами справи і поясненнями представників сторін.

За викладених обставин, у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1 Дніпропетровської митниці Державної митної служби України, відповідача-2 Державної митної служби України про визнання незаконними та скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 31.10.2011 р.

Головуючий суддя Г.В. Потолова

Суддя М.В. Бондар

Суддя В.В.Горбалінський