Справа № 826/13641/14
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2015 р. К/800/68538/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М., Ситникова О.Ф.

за участю секретаря Шаманської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року по справі № 826/13641/14

за позовом громадянина Афганістану ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 27 серпня 2014 року громадянин Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув в Україну рейсом № 538 «Алма-Ати-Київ», використавши паспорт громадянина Словаччини на ім'я ОСОБА_2. 30 серпня 2014 року намагався виїхати за вказаним паспортом до Іспанії рейсом № 941 «Київ-Мадрид», проте був затриманий працівниками прикордонної служби Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» в міжнародному аеропорту «Бориспіль». Під час проведення перевірки стосовно встановлення особи позивача працівниками Державної прикордонної служби України направлено запит до Посольства Словаччини в Україні та встановлено, що позивач видав себе за іншу особу.

2 вересня 2014 року Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про примусове видворення з України громадянина Афганістану ОСОБА_1 що назвався громадянином Словацької Республіки ОСОБА_2.

В ході розгляду вказаної справи у судовому засіданні громадянин Афганістану ОСОБА_1 виявив бажання звернутися до Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від № 505 3 вересня 2014 року відмовлено громадянину Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до частини 6 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту».

Повідомленням № 88 від 3 вересня 2014 року громадянина Афганістану ОСОБА_1 доведено до відома рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про відмову у прийнятті його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Відповідно до Закону України від 8 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з частиною 2 статті 5 Закону особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

Позивач із заявою про його визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні звернувся до відповідного компетентного органу в ході судового розгляду справи про його примусове видворення з України.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, перетинаючи кордон України, мав на меті подальший виїзд до Іспанії, але при спробі перетину кордону літаком під час перевірки документів при посадці на рейс №941 «Київ - Мадрид», за паспортом громадянина Словацької Республіки ОСОБА_2, був затриманий працівниками прикордонної служби Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» в міжнародному аеропорту «Бориспіль».

Суди дійшли висновку, що позивач, звертаючись до Державної міграційної служби України із відповідною заявою не мав на меті отримання додаткового захисту, а намагався легалізувати своє незаконне перебування на території України з метою подальшого виїзду до третьої країни.

Проте, суд касаційної інстанції не може погодитись із такими висновками, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. Тобто, дана норма встановлює вичерпний перелік підстав за яких центральний орган виконавчої влади може відмовити у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В даному разі, громадянин Афганістану ОСОБА_1 подав таку заяву від свого імені вперше і відмови у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону раніше не було.

За таких обставин суд касаційної інстанції приходить до висновку, що Наказ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві № 505 від 3 вересня 2014 року про відмову громадянину Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у прийнятті до розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідає вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального та процесуального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 жовтня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2014 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати неправомірним та скасувати Наказ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві № 505 від 3 вересня 2014 року про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві прийняти та розглянути заяву громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Олексієнко М.М.

Ситников О.Ф.