Справа № 826/11790/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2015 року № 826/11790/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Армадайн»
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Армадайн» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.05.2015 р. № 2885/26-52-22-05-17/38927161 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 162 250,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що господарські операції позивача з його контрагентом фактично здійснювалися, висновки відповідача щодо відсутності реальності операцій за укладеними угодами не відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що перевіркою встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій, відповідно надані позивачем первинні документи не можуть бути використані в цілях податкового обліку.

Враховуючи, що в судовому засіданні 13.08.2015 р. представниками сторін було заявлено клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Армадайн» з питань дотримання податкового та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до державного бюджету податків, інших платежів по взаємовідносинам з ТОВ «Метбуд Сервіс» за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Армадайн»:

1. п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету у сумі 129 800,00 грн., в тому числі: за вересень 2014 р. в сумі 129 800,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 13.05.2015 р. № 2885/26-52-22-05-17/38927161 та винесено податкове повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 162 250,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 129 800,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 32 450,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Армадайн» зареєстровано в Головному територіальному управлінні юстиції у м. Києві. Взято на податковий облік до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві 08.11.2014 р. та зареєстровано платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності є неспеціалізована оптова торгівля.

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та ТОВ «Метбуд Сервіс» був укладений Договір № 0109/1 від 01.09.2014р., за умовами якого постачальник - ТОВ «Метбуд сервіс» зобов'язується в порядку та на умовах, визначеним цим Договором, передати у власність покупця - ТОВ «Армадайн» металопродукцію, а покупець зобов'язується своєчасно прийняти Товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору.

На виконання вищезазначеного договору, ТОВ «Метбуд Сервіс» було поставлено ТОВ «Армадайн» наступну металопродукцію:

- згідно видаткової накладної № РН-1209-2 від 12 вересня 2014 року на склад ТОВ «Армадайн» (м. Вишневе, вул. Київська, 21) поставлено арматура 10 ндл на загальну суму 108 158,95 грн., в т.ч. ПДВ 18 026,49 грн. За фактом поставки видано податкову накладну № 7 від 12.09.2014р. на зазначену суму;

- згідно видаткової накладної № РН-1209-1 від 12 вересня 2014 року на склад покупця поставлено арматура 10 кор, арматура 10 ндл на загальну суму 291 945,27 грн., в т.ч. ПДВ 48 657,55 грн. За фактом поставки видано податкову накладну № 6 від 12.09.2014р. на зазначену суму;

- згідно видаткової накладної № РН-2909-1 від 29 вересня 2014 року на склад покупця поставлено арматура 10 кор, арматура 10 мера, L=6 м, арматура 25 мера 500, арматура 8 днл, арматура 8 мера, L=6, арматура № 16, кл. А-500С; 12 м, Балка № 30, арматура 32 мера 400 на загальну суму 225 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 37 500,00 грн. За фактом поставки видано податкову накладну № 15 від 29.09.2014р. на зазначену суму;

- згідно видаткової накладної № РН-2909-2 від 29 вересня 2014 року на склад покупця поставлено арматура 10 мера 500, арматура № 12, кл. А-400С, 12 м на загальну суму 100 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 16 666,67 грн. За фактом поставки видано податкову накладну № 17 від 29.09.2014р. на зазначену суму;

Окрім того, підтвердженням фактичного здійснення операцій з поставки матеріалів свідчать і товарно-транспортні накладні, відповідно до яких здійснювалось перевезення металопродукції ТОВ «Метбуд Сервіс» на користь позивача, копії яких наявні в матеріалах справи.

Оплата за наведеними операціями проведена: 19.09.2014. платіж на суму 400 104,22 грн., 29.09.2014р. платіж на суму 225 000,0 грн., 29.09.2014р. платіж на суму 100 000,00 грн.

Слід зазначити, що 03 березня 2014 року між ТОВ «Метбуд Сервіс» та ТОВ «Армадайн» було укладено договір оренди № 009-14 (суборенди) згідно якого Орендар (ТОВ «Метбуд Сервіс») зобов'язується надати Суборендарю (ТОВ «Армадайн») відкриту площадку, площею 745,0 кв.м. за ціною 10,20 грн./кв.м. з ПДВ, що в сумі становить 7 599,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1266,50 грн. для зберігання та реалізації матеріальних цінностей, побутові (службові) приміщення, криті складські приміщення-склади металеві, площею 30,0 кв.м. Для складування матеріальних цінностей за ціною 45,00 грн./кв.м., загальна сума -1350,00 грн., в тому числі ПДВ 225,00 грн., а Суборендар зобов'язується сплачувати орендну плату в розміри і строки, зазначені в п.4. Договору.

Так, на виконання умов Договору оренди № 009-14 (суборенди) позивач 25.09.2014 р. сплатив на рахунок ТОВ «Метбуд Сервіс» 53 694,00 грн., в зв'язку з чим останнім видано податкову накладну № 12 від 25.09.2014 р. на зазначену суму.

Між тим висновки відповідача ґрунтуються на відкритому кримінальному провадженні № 0000108 від 20.06.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Так, на підставі ухвали від 19.12.2014 р. Шевченківського районного суду м. Києва співробітниками СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві було здійснено обшук офісного приміщення ТОВ «Армадайн» та вилучення документів.

В зв'язку із вилученням первинних документів перевірку було проведено в приміщенні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 32, к. 318.

На виконання запиту ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про надання документів для проведення перевірки старшим слідчим з ОВС 2 відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві Скирдою Р.В. було надано доступ до вилучених первинних документів «Армадайн»: податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-приймання-робіт (надання послуг), виписки банку, договори.

Крім того, як вбачається з акту перевірки від 13.05.2015 р. № 2885/26-52-22-05-17/38927161 висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на аналіз господарської діяльності та податкової звітності контрагента ТОВ «Метбуд Сервіс» ТОВ «Релоджик».

Зважаючи на викладене вище, відповідач приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Метбуд Сервіс» не спрямовані на реальне настання наслідків обумовлених укладеними угодами.

Проте, суд не може погодитися з висновками відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Диспозиція ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на відміну від норми частини першої цієї статті, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Однак доказів винесення вироку у кримінальній справі щодо контрагента позивача ТОВ «Метбуд Сервіс», чи доказів направлення обвинувального вироку до суду, відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем не надано суду жодних доказів, які в силу приписів закону мали б для суду преюдиційне значення у даній справі.

Проаналізувавши первинну документацію позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідача, оскільки не вбачає правопорушень в її складанні та видачі.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Метбуд Сервіс» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Метбуд Сервіс» було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також зареєстровано платником податку на додану вартість, що не було спростовано відповідачем у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Метбуд Сервіс» податковим органом були зроблені не у зв'язку з відсутністю чи неправильним складанням первинних документів або неналежним їх відображенням у бухгалтерському чи податковому обліку, а лише на підставі відкритого кримінального провадження відносно контрагента ТОВ «Метбуд Сервіс» та аналізі податкової звітності його контрагента в іншому ланцюгу постачання.

Слід зазначити, що відносини позивача з контрагентами в іншому ланцюгу постачання суд позбавлений можливості дослідити у зв'язку із вилученням первинних документів ТОВ «Армадайн» у кримінальному провадженні № 0000108 від 20.06.2014 р., що підтверджується протоколом обшуку та вилучення документів у ТОВ «Армадайн» та повідомленням ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про вилучення документів у ТОВ «Армадайн», наявними в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки від 13.05.2015 р. № 2885/26-52-22-05-17/38927161 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Метбуд Сервіс» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Метбуд Сервіс» товари, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ «Метбуд Сервіс», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Метбуд Сервіс», а тому вважає, що формування ТОВ «Армадайн» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване повідомлення-рішення від 28.05.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Армадайн» підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Армадайн» задовольнити. 2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.05.2015 р. № . 3. Судові витрати в сумі 3 245,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Армадайн» за рахунок Державного бюджету України.
Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук