Справа № 2а-1970/3776/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2015 р. м. Київ К/800/62043/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Малиніна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Тернопільського обласного центру зайнятості про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У листопада 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 29 грудня 2010 року її звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв'язку із скороченням численності працівників). Зазначає, що за умовами статті 37 Закону України Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) вона має право на грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, яку відповідач відмовився їй виплатити, оскільки звільнення позивача не пов'язане з виходом на пенсію. Посилаючись на те, що передбачена статтею 37 Закону № 3723-XII допомога виплачується незалежно від підстави звільнення, просила визнати дії протиправними та стягнути грошову допомогу розмірі 10 окладів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року позов задоволено частково. Зобов'язано Тернопільський обласний центр зайнятості нарахувати і виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів, яка передбачена статтею 37 Закону № 3723-XII.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції. Зазначає, що апеляційним судами порушено норми матеріального права, зокрема, неправильно застосовано вимоги статті 37 Закону України «Про державну службу».

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з наказом Тернопільського обласного центру зайнятості від 23 вересня 2011 року №194-к ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу взаємодії з роботодавцями Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (у зв'язку із скороченням численності працівників).

Враховуючи, що на час звільнення позивач мала стаж державної служби 10 років 2 місяці 19 днів та право на достроковий вихід на пенсію відповідно до статті 21 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон № 3721-XII), з 29 вересня 2011 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII.

ОСОБА_4 звернулася до Тернопільського обласного центру зайнятості з заявою про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, проте відповідач своїм листом від 27 жовтня 2011 року повідомив про відсутність у неї права на отримання зазначеної допомоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що необхідною умовою для отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів на підставі статті 37 Закону № 3723-XII є наявність права на призначення пенсії з підстав звільнення з роботи у зв'язку з досягненням пенсійного віку.

Проте, такі висновки апеляційного суду помилкові.

Згідно з частиною 13 статті 37 Закону № 3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 30 Закону № 3723-XII, крім загальних підстав, передбачених КЗпП, державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження держслужби (для жінок - 55 років згідно зі статтею 23 цього ж Закону), що по суті є виходом на пенсію.

Водночас статтею 38 КЗпП вихід на пенсію визначається як підстава для розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Норми Закону № 3723-XII, якими врегульовані питання пенсійного забезпечення державних службовців, не передбачають права на достроковий вихід на пенсію чи скорочення пенсійного віку.

Разом з тим, така можливість передбачена Законом № 3721-XII, який визначає основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону № 3721-XII особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Скороченням численності працівників, передбачене пунктом 1 статті 40 КЗпП як окрема підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення за цим пунктом допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, підставою для звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП не є вихід працівника на пенсію.

Таким чином, законами № 3721-XII і № 3723-XII врегульовані різні суспільні відносини: норми Закону № 3721-XII спрямовані на реалізацію державної політики щодо ветеранів праці та громадян похилого віку, а нормами Закону № 3723-XII врегульовано професійну діяльність державних службовців щодо практичного виконання завдань і функцій держави і цей Закон є спеціальним у згаданих правовідносинах.

Системний аналіз вищезгаданих норм права з урахуванням відмінності відносин, які ці норми регулюють, давали підстави вважати, що право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів мають державні службовці, державна служба яких припинена у зв'язку з виходом на пенсію. У разі ж припинення службово-трудових відносин у зв'язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я державному службовцю виплачується вихідна допомога, передбачена статтею 44 КЗпП.

Водночас 26 листопада 2013 року Конституційний Суд України у справі № 1-14/2013 прийняв Рішення та надав висновки щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону № 3723-XII у системному зв'язку з положеннями пункту 2 частин першої, другої статті 40 КЗпП, статті 21 Закону № 3721-XI, у якому зазначив, що грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів виплачується державному службовцю за умов виходу на пенсію з посади державного службовця та наявності страхового стажу, в тому числі стажу державної служби не менше 10 років. Жодних додаткових умов для виплати грошової допомоги державному службовцю у разі виходу його на пенсію в частині тринадцятій статті 37 Закону № 3723-XII не встановлено.

Тобто грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Тому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у пункті 1 частини 1 статті 40 КЗпП, не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо офіційного тлумачення Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 69 цього Закону рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, рішення Тернопільського обласного центру зайнятості про відсутність підстав для виплати позивачу, передбаченої статтею 37 Закону № 3723-XII допомоги при звільненні через недосягнення позивачем встановленого законодавством пенсійного віку, є неправомірним.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 03 червня 2014 року (справа №21-35а14) за позовом ОСОБА_6 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та стягнення грошової допомоги, яка відповідно до статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій суб'єкта владних повноважень та правильно задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції має скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року скасувати, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
В.В. Малинін