Справа № 815/3578/15
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року 15год.20хв. м. Одеса Справа № 815/3578/15

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Сакара М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби в Одеської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому позивач просить визнати звільнення ОСОБА_3 з роботи незаконним та поновити на посаді головного державного інспектора сектору з питань захисту прав інтелектуальної власності та експортного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС; скасувати наказ №345-о від 01.04.2015 року про звільнення ОСОБА_3; стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 середній заробіток за вимушеного прогулу через ГУДК в Одеській області; стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_3М, компенсацію за заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 10000 грн. через ГУДК Одеської області; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за 1 місяць.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач займає посаду державного інспектора сектору з питань захисту прав інтелектуальної власності та експортного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС. 15.06.2015 року позивача було ознайомлено з наказаом №345-о від 01.04.2015 року про звільнення. Проте позивач вважає, що її звільнення було проведено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, процесуального та матеріального права. Так, як 21.03.2013 року, в звязку з вагітністю та пологами, їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно наказу №452-нв від 21.03.2013 року, період її відпустки починається з 01.04.2013 року та закінчується 24.01.2016 року в цілому на протязі 1029 календарних днів. У п. 1 Наказу №345-о від 01.04.2015 року зазначено, що підставою для звільнення позивача є довідка про результати перевірки, передбаченої ЗУ «Про очищення влади», щодо неї від 31.03.2015 року №13/15-70-04-л, листи ДПІ у м. Іллічівську, ГУ ДФС в Одеській області від 16.02.2015 року №2890/10/15-03-17-01 та від 19.03.2015 року №1126/10/15-03-17-01. Проте з вказаною довідкою та листами її не ознайомлювали. Та зазначає, що згідно ч.6, ст. 179 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років одиноких матерів за наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини інваліда) допускається лише у випадку повної ліквідації підприємства, установи чи організації, в такому разі роботодавець зобовязаний їх обовязково працевлаштувати. Згідно п. 3, ст. 184 КЗпП у всіх інших випадках з ініціативи роботодавця звільнення зазначених жінок забороняється, та відповідно ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та надав письмові заперечення проти позову, які мотивовані тим, що 27.02.2015 року до Одеської митниці ДФС надійшов лист ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 16.02.2015 року №2890/10/1503-1701, до якого був доданий висновок від 11.02.2015 року №100 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5, ст. 5 ЗУ «Про очищення влади», складений ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області. У висновку від 11.02.2015 року №100 зазначено, що за результатами проведеної перевірки з урахуванням письмових пояснень та підтверджуючих документів ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_6 у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна, набутого ОСОБА_6 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1, ст. 2 ЗУ «Про очищення влади», відповідно наявній податковій інформації про майно позивача. На підставі п.35 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №563, Одеська митниця ДФС, з метою проведення додаткової перевірки та уточнення отриманої інформації, звернулась із запитом до ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області. 31.03.2015 року до Одеської митниці ДФС надійшов лист ДПІ у м. Іллічівську ГУ ДФС в Одеській області від 19.03.2015 року №1126/10/15-03-17-01, у якому останнім надіслано висновок за №133 від 19.03.2015 року аналогічного змісту що й висновок від 11.02.2015 року №100. Згідно з пунктом 36 Порядку, відділом персоналу Одеської митниці ДФС 31.03.2015 року складена довідка про результати перевірки, передбаченої ЗУ «Про очищення влади» щодо позивача у якій зазначено, що за результатами розгляду запитів органи перевірки повідомили про те, що у декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру за 2013 рік вказано недостовірні відомості щодо наявності майна набутого позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1, ст. 2 ЗУ «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно позивача. На підставі вищевикладеного наказом Одеської митниці ДФС від 01.04.2015 року №345-о «Про звільнення ОСОБА_3М.» позивача звільнено 02.04.2015 року з займаної посади з підстав передбачених ЗУ «Про очищення влади» (пункт 7-2, ч. 1, ст. 36 КЗпП України).

Представник третьої особи ГУДКСУ в Одеській області в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про день, час та місце проведення судового засідання.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про день, час та місце проведення судового засідання.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 працює в митних органах з 2003 року та 27.08.2003 року прийняла присягу державного службовця.

З 18.12.2014 року по день звільнення з державної служби займала посаду головного державного інспектора сектору з питань захисту прав інтелектуальної власності та експортного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС України.

01.04.2015 року наказом Одеської митниці ДФС №345-о від 01.04.2015р. звільнена з займаної посади з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 7-2 частини 1 ст.36 КЗпП України).

Підставою для звільнення зазначеною в оскаржуваному наказі став висновок в Довідці про результати перевірки передбаченої Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_3 №13/15-70-04-л від 31.03.2015 року (а.с. 50-51).

Судом встановлено, що на час звільнення позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років згідно наказу №432-юв від 21.03.2013 року та на час звільнення, ще перебувала у відпустці, термін якої спливає тільки 24.01.2016 року (а.с.14), що не заперечується відповідачем.

Після ознайомлення позивача з наказом про проведення перевірки згідно вимог Закону України «Про очищення влади» вона надала письмову заяву про згоду на проведення перевірки.

Під час проведення ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області перевірки достовірності даних зазначених позивачем у декларації про доходи за 2013 року поданої 26.03.2014 року було встановлено, що позивач до Декларації за 2013 року не внесла садовий будинок за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Кароліно-Бугаз, ГО «Перлина степу», б. 85, що належить їй на праві власності згідно рішення Кароліно-Бугазької сільської ради №564 від 10.10.2008 року.

27.02.2015 року позивач подала уточнюючу Декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 року у якій відобразила вказаний садовий будинок.

При цьому у висновку №133 від 19.03.2015 року про результати додаткової перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області зазначило, що додатковою перевіркою встановлено, що вартість майна набутого ОСОБА_6 за час перебування на посадах, визначених пунктом 1-10 частини першої ст.. 2 Закону України «Про очищення влади» відповідно до наявної інформації про доходи отримані ОСОБА_6 із законних джерел. (а.с.96).

На підставі вказаного висновку 31.03.2015 року за вих. №13/15-70-04-л начальник відділу персоналу Одеської митниці ДФС склав довідку про результати перевірки, передбачені Законом України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_3, в якій відобразив, що остання у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 року вказала недостовірні відомості щодо наявності набутого майна за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини першої ст..2 Закону України «Про очищення влади», яка не відповідає наявній податковій інформації про майно позивачці.

Водночас в довідці він вказує, що вартість майна набутого ОСОБА_3 за час перебування на посадах, визначених у пунктах1-10 частини першої ст..2 Закону України «Про очищення влади» відповідно до наявної податкової інформації про доходи, отримані ОСОБА_3 із законних джерел.

Проте у довідці, доходить висновку, що до ОСОБА_3 застосовуються заборони, визначені ч.3 ст.1 Закону України «Про очищення влади» відповідно критерію, визначеному ч.8 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Представник відповідача пояснила у судовому засіданні, що саме невідповідність даних у декларації про майно позивача, а не придбання майна за рахунок незаконних джерел, є підставою для її звільнення з посади.

Суд погоджується, з аргументами відповідача, щодо помилковості посилання позивача на незаконність її звільнення з підстав перебування у відпустці, так як норми Закону України «Про очищення влади» є імперативними, та спеціальними по відношенню до положень Кодексу законів про працю та прийняті пізніше ніж КЗпП України.

Питання застосування Закону України «Про очищення влади» регламентовані Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі Порядок № 563), Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 листопада 2014 року № 1100 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 листопада 2014 року за № 1385/26162 (далі Порядок № 1100).

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону про очищення влади протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з частиною восьмою статті 3 Закону про очищення влади заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною пятою статті 5 Закону України «Про очищення влади» визначено, що перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України (далі контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону про очищення влади (далі відомості), зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 11 частини першої статті 2 Закону про очищення влади, у деклараціях, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі перевірка) встановлено Порядком № 1100.

Пунктом 3 цього Порядку визначено загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки, який включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою зясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

порівняльному аналізі наявної інформації з метою зясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обовязкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону про очищення влади керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини пятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Вживання у тексті частини восьмої статті 3 Закону України «Про очищення влади» єднального та розділового сполучника «та/або» дозволяє дійти висновку, що вказана заборона застосовується до осіб за наявності одного з двох наступних критеріїв.

За першим критерієм підставами для звільнення є недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру та невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації, не є самостійним критерієм для заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. Ця обставина обовязково повинна бути поєднана із висновком про невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим із законних джерел.

За другим критерієм достатньою підставою для звільнення є невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в декларації, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, для вжиття заборони за першим критерієм необхідно встановити недостовірність відомостей та невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел.

Для вжиття заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

Саме ці відомості згідно з пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону підлягають перевірці.

Таким чином з аналізу вказаних нормативних актів вбачається, що недостовірність відомостей, яка може бути підставою для звільнення особи та застосування до неї відповідних заборон, повинна встановлюватись в сукупності з невідповідністю вартості майна, яке належить особі. Тобто, саме по собі неповне декларування наявного у позивача майна не може бути підставою для застосування Закону України «Про очищення влади» в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Таким чином позов в частині скасування наказу та поновлення на посаді підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню з наступного.

Як вбачається з положень ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.05.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих незаконними діями, доказів наявності яких та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та негативними наслідками, позивачем суду не надано.

Стаття 235 КЗпП України визначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Водночас як встановлено судом, у позивача вимушеного прогулу не було, позивач на час звільнення перебувала у неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, термін якої закінчуються тільки в 2016 році, та звільнення з посади не призвело до невиплати їй заробітної плати за час що минув до її поновлення на посаді, так як в період перебування у цій відпусті заробітна плата їй не нараховується та не виплачується.

Стаття 235 КЗпП України призначена виключити інтерес роботодавця у незаконному звільненні працівника та для поновлювання права працівника на отримання плати за роботу, в тому числі за час незаконного звільнення, у разі коли працівник не працевлаштувався на іншу роботу, так як в такому разі, суд повинен зясувати скільки він отримав заробітної плати на іншій роботі та стягнути різницю між отриманої та неправомірно втраченої заробітної плати.

Скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі фактично поновлює усі порушені права позивача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Під час оцінки оскаржуваних рішень суд враховує приписи ст..2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи те, що перевіркою декларації позивача не встановлено, що майно або доходи наявні у позивача отримані ним протиправно, а саме по собі неповне декларування наявного у позивача майна не може бути підставою для застосування Закону України «Про очищення влади» в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел, та те що скасування наказу №345-о від 01.04.2015 року та поновлення позивача на роботі фактично поновлює усі порушені права позивача, суд доходить висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 158, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці ДФС №345-о від 01.04.2015р. про звільнення ОСОБА_3.

Зобовязати Одеську митницю Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_6 на посаді головного державного інспектора сектору з питань захисту прав інтелектуальної власності та експортного контролю управління організації митного контролю та оформлення Одеської митниці ДФС України.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 04 вересня 2015 року.

Суддя Іванов Е.А.