Справа № 460/3401/14а,2а460/310/14
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Львів Справа № 876/2481/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря Андрушківа І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року по справі № 460/3401/14-а за позовом ОСОБА_1 до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області (далі Вороцівська сільська рада), в якому просив зобовязати голову Вороцівської сільської ради погодити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані по вул. І. Франка, 16 в с. Солуки Яворівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому протиправно відмовлено в погодженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки, так як ним подано всі необхідні для цього документи.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року вказаний позов задоволено, визнано бездіяльність голови Вороцівської сільської ради щодо відмови позивачу в погодженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. І. Франка, 16 в с. Солуки Яворівського району Львівської області, зобовязано голову Вороцівської сільської ради вчинити певні дії для погодження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по вул. І. Франка, 16 в с. Солуки Яворівського району Львівської області.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам статей 33, 38 КАС України не повідомив його належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що унеможливило подання заперечення на позов та доказів в підтвердження необґрунтованості позовних вимог. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що технічна документація щодо встановлення меж земельних ділянок, яку просив погодити позивач, виготовлена на ОСОБА_2, яка померла.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином було повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з договором дарування від 29 грудня 2004 року № 101 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 цегляний житловий будинок № 16 по вул. І. Франка в с. Солуки Яворівського району Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, яка належала їй на праві власності на підставі рішення виконавчого комітету Вороцівської сільської ради від 19 березня 1998 № 34 та передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,2772 га.

На підставі вказаного договору, 24 грудня 2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинок за адресою: вул. І. Франка, 16, с. Солуки, Яворівський район, Львівська область.

24 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив погодити технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що належали ОСОБА_2, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Солуки.

Листом від 07 серпня 2014 року № 190, копія якого додана апелянтом до апеляційної скарги, Солуцький сільський голова повідомив позивача про повернення без погодження поданої ним технічної документації на підставі статті 186-1 Земельного кодексу України, оскільки в ній відсутні матеріали містобудівної документації, а саме: в актах встановлення і узгодження меж немає підписів суміжних користувачів та на схемі розташування невірно вказано цільове призначення земельних ділянок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» не вжито жодних заходів щодо розгляду заяви позивача про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Формування земельних ділянок здійснюється на підставі документації із землеустрою відповідно до вимог статті 79-1 Земельного кодексу України. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин 3 та 4 цієї статті сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 5 цієї статті визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6 - 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з пунктом 3 цього ж розділу Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (частини 1, 2 статті 55 Закону України «Про землеустрій»).

Механізм встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376, відповідно до пункту 2.1 якої встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В свою чергу, порядок розгляду і затвердження землевпорядної документації передбачено статтею 186 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «а» частини 1 якої прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схеми землеустрою після погодження їх у встановленому порядку розглядаються і затверджуються відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що вирішення питань про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту, віднесено до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад, про що приймається рішення.

Натомість повноваження сільського, селищного, міського голови визначені у статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до пункту 8 частини 4 якої, сільський, селищний, міський голова зокрема: скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

При цьому, вирішення питань погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі не віднесено до повноважень сільського, селищного, міського голови.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про погодження розробленої технічної документації із землеустрою, однак, Солуцький сільський голова одноособово, не маючи на це повноважень, відмовив позивачу в задоволенні такої, посилаючись на невідповідність документів вимогам законодавства, що призвело до позбавлення позивача права на вирішення його питання компетентним органом.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини та порушення прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання вказаної вище бездіяльності відповідача протиправною та зобов'язання його розглянути заяву позивача про погодження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки від 24 липня 2014 року.

Вказані обставини судом першої інстанції враховано не було та помилково вирішено спір у даній справі за нормами Закону України «Про звернення громадян», який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року по справі № 460/3401/14-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області про зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про погодження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки від 24 липня 2014 року та зобовязати Вороцівську сільську раду Яворівського району Львівської області розглянути вказану заяву на черговій сесії Вороцівської сільської ради Яворівського району Львівської області.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А.І. Рибачук

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2015 року.