Справа № 2а-2290/10/1270
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2010-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року справа №2а-2290/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Нікуліна О.А.

суддів Радіонової О.О., Жаботинської С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року по справі № 2а-2290/10/1270 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць у 2008 році,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2010 року позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць у 2008 році.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року по справі № 2а-2290/10/1270 у задоволенні позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць у 2008 році було відмовлено за необґрунтованістю.

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач та звернувся з апеляційною скаргою на неї, в якій зазначено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого неправильно вирішив справу, вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляція підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (в редакції після 05.07.2001 р.) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Обов'язок подання звітів про інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів до центру зайнятості за місцем реєстрації організації як платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, передбачено також п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою КМУ від 31.01.2007р. № 70.

Працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону підприємства, установи організації у том числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Стаття 18 Закону передбачає, що безпосередньо інвалід звертається для працевлаштування на підприємства та в організації.

Відповідно до пункту 6 Указу Президента України від 28.06.1999 року № 746/99 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва-' суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є суб'єктом малого підприємництва та зареєстрована виконавчим комітетом Рубіжанскьої міської ради 13.01.2006 року за № 0002197, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідач ОСОБА_2 сплачував у 2008 році єдиний податок, що підтверджується свідоцтвом серії Д № 555478 від 20.12.2007 року про право сплати єдиного податку суб'єктом малого підприємництва-юридичною особою.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства звільнений від сплати внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; 2) змінити постанову суду; 3) скасувати її та прийняти нову постанову суду; 4) скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; 5) визнати постанову суду нечинною і закрити провадження у справі; 6) скасувати постанову суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права, що потягло неправильне вирішення справи.

Суд помилково визначив настання відповідальності для приватного підприємця за не створення робочих місць для інвалідів з системою оподаткування, якою користується відповідач.

Застосування будь-якої системи оподаткування не впливає на обовязок відповідача виконати норматив з працевлаштування інвалідів.

Суд першої інстанції правильно визначив, що відповідач використовує працю найманих працівників та на нього розповсюджує дію Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Для відповідача норматив робочих місць для інвалідів складає - 1 робоче місце. Колегія погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції, що безпосередньо створення робочого місця для інваліда можливе лише за наявності конкретної особи з урахуванням її стану. Але на відповідача покладено обовязок щомісяця звітувати перед Рубіжанським міським центом зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів за формою 3-ПН, яку він не виконував.

З зазначеного випливає, що відповідач не створив робоче місце для інваліда, а також ухилявся від можливості направлення до нього інвалідів для подальшого працевлаштування

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права під час вирішення справи, тобто наявні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року по справі № 2а-2290/10/1270 задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2010 року по справі № 2а-2290/10/1270 скасувати.

Позовні вимоги Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України 3464.99 гривень.

Постанова за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через 5 днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Головуючий О.А.Нікулін

Судді О.О.Радіонова

ОСОБА_3