Справа № 1008/5585/12
Суддя: Орда О. О.
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1008/5585/12
Провадження № 2-а/362/88/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.09.2014 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орди О.О.,

при секретарі Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 30 листопада 2011 року про закінчення виконавчого провадження № 29406416 та зобовязання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області виконати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2011 року у справі № 2а-4279/2011 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилається на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області на виконанні знаходився виконавчий лист Васильківського міськрайонного суду Київської області №2а-4279/2011 року про зобов'язання УПФ України в м. Василькові Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації за втрату годувальника з дотриманням вимог ст. 52 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 12.10.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум.

14.10.2011 року відкрито виконавче провадження, в процесі якого Управлінням Пенсійного фонду в м. Василькові здійснено перерахунок позивачу відповідно до виконавчого листа, проте не виплачена різниця в недоотриманих коштах щомісячної компенсації за втрату годувальника. Рішення суду залишається не виконаним.

Позивач зазначає, що постанову державного виконавця не отримувала, про винесення постанови про закриття виконавчого провадження дізналась з відповіді Управління ДВС ГУЮ у Київській області від 14.08.2012 року, де також було зазначено, що проведено перерахунок пенсії згідно виконавчого листа, проте виплата буде проведена за наявності відповідного бюджетного призначення.

Ухвалою від 19. 06.2014 року за клопотанням представника позивача відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області замінено на Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

В судове засідання ні позивач ні його представник не зявилися, від представника позивача надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Представник третьої особи - Управління Пенсійного фонду України у м. Василькові та Васильківському районі Київської області до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 14 Кодексу Адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження"встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виходячи із засад адміністративного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Судом встановлено, що 14.10.2011 р. (ВП № 29406416) головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2а-4279/11, виданого 20.09.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, про зобов'язанняУПФ України в м. Василькові Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної компенсації за втрату годувальника з дотриманням вимог ст. 52 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 12.10.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В порядку ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України розглядаються скарги на дії або бездіяльність державної виконавчої служби у разі невиконання або неналежного виконання судового рішення, прийнятого відповідно до нормКодексу адміністративного судочинства України.

Як визначено у частині першій та шостій статі 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законами не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати неправомірною, скасувати постанову державного виконавця в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 29406416.

Відповідно до положень частини першої статі 3 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З відповіді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 14.08.2012 року № Т-1277 вбачається, що на адресу управління надійшов лист управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі № 125/07 від 14.07.2011 року та розпорядження № 136535 від 04.11.2011 року про проведення перерахунку пенсії відповідно до виконавчого листа. Виплата буде проведена за наявності відповідного бюджетного асигнування. 30.11.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження

Оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадженняяким передбачено що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно частини 3 ст. 75 ст. 49 Закону України Про виконавче провадженняу разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що винесення оскаржуваної постанови на підставі зазначеної норми не відповідає обставинам справи, оскільки ні в відповіді начальника не зазначено про виконання вимог ч.3 ст 75. Закону України "Про виконавче провадження" та на день прийняття постанови відповідачем не спростовано той факт що, державним виконавцем не виконано вимог частини третьої статті 75 Закону України Про виконавче провадження, а тому підстав для закінчення виконавчого провадження суд не вбачає.

Сторона відповідача жодного доказу щодо безпідставності позову ОСОБА_1 до суду не надали.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виконати постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2011 року у справі № 2а-4279/2011 року в повному обсязі не підлягають задоволенню, оскільки проведення виконавчих дій - це обов'язок державного виконавця, що закріплений ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, а тому такий обов'язок не підлягає додатковому закріпленню в судовому рішенні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 2, 11, 21 Закону України "Про виконавче провадження", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року за № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"ст.ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14, 122, 159-163, 167, 181, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Василькові та Васильківському районі Київської області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 30.11.2011 року про закінчення виконавчого провадження (ВП №29406416) по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-4279/2011, виданого 20.09.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2014 року.

Суддя