Справа № 2а-4302/10/1270
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Солоніченко О.В., судді Островська О.П., Захарова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року справа №2а-4302/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яманко В. Г.

суддів Міронової Г. М.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційні скарги Державної судової адміністрації України,

ОСОБА_3 фінансів України

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 29 вересня 2010 р.

у справі № 2а-4302/10/1770 (головуючий І інстанції Солоніченко О. В.,

судді Островська О. П., Захарова О. В.)

за позовом ОСОБА_4

до 1) Державної судової адміністрації України,

2) ОСОБА_3 фінансів України,

3) Державного казначейства України,

4) Луганського апеляційного господарського суду,

про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання

нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі,-

ВСТАНОВИЛА:

1 червня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом (арк. спр. 2-4) до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 фінансів України, Державного казначейства України, за участю третьої особи - Луганського апеляційного господарського суду, про поновлення строку на звернення до суду, визнання незаконною бездіяльності, зобовязання Луганського апеляційного господарського суду провести з 1 червня 2005 року перерахунок розміру заробітної плати у відповідності до статті 44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати її у визначеному законом розмірі, зобовязання Луганського апеляційного господарського суду провести з 16 липня 2007 року перерахунок розміру щомісячного грошового утримання у відповідності до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95, Постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865, виходячи з розміру перерахованої заробітної плати згідно зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати його у визначеному законом розмірі, зобовязання Луганського апеляційного господарського суду розрахувати заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2005 року по 1 червня 2010 року, стягнення з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів, заборгованість по заробітній платі за період з 1 червня 2005 року по 1 червня 2010 року, заборгованість по щомісячному грошовому утриманню за період з 16 липня 2007 року по 1 червня 2010 року, зобовязання Державного казначейства України провести видатки до Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» для виплати суми недоплаченої заробітної плати та грошового утримання, зобовязання ОСОБА_3 Фінансів України профінансувати витрати на виплату заборгованості з заробітної плати з 1 червня 2005 року і щомісячного грошового утримання з 16 липня 2007 року по 1 травня 2010 року та на виплату заробітної плати і щомісячного грошового утримання з 1 червня 2010 року у встановленому статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та Постановою КМ України від 3 вересня 2005 року № 865.

11 серпня 2010 року позивачем надано уточнення позовних вимог (арк. спр. 55) про визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу позивача, як судді Луганського апеляційного господарського суду, у відповідність з статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та по не усуненню порушення фінансування, нарахування та виплати позивачу заробітної плати, зобовязання Луганського апеляційного господарського суду розрахувати заборгованість по заробітній платі з 1 червня 2005 року, що виникла внаслідок не застосування діючого законодавства щодо заробітної плати судді, стягнення з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів, заборгованість по заробітній платі та щомісячному грошовому утриманню за період з 1 червня 2005 року відповідно до розрахунку Луганського апеляційного господарського суду, зобовязання Державного казначейства України провести видатки до Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» для виплати суми недоплаченої заробітної плати.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2010 року (арк. спр. 58) третю особу - Луганський апеляційний господарський суд було визначено в якості відповідача.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2010 року (арк. спр. 62-67) позовні вимоги були задоволені частково шляхом:

- визнання незаконною бездіяльності Луганського апеляційного господарського суду щодо не проведення перерахунку заробітної плати та грошового забезпечення позивачу з 19 серпня 2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 в редакції станом до 31 грудня 2005 року, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу, грошового забезпечення позивача із зазначенням розміру заробітної плати та грошового утримання виходячи із 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат заробітної плати,

- визнання незаконною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу та грошового забезпечення в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат заробітної плати,

- визнання незаконною бездіяльності ОСОБА_3 фінансів України, щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат заробітної плати,

- зобовязання Луганського апеляційного господарського суду провести позивачу з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат заробітної плати. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу,

- зобовязання ОСОБА_3 фінансів України профінансувати виплату позивачу заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року у розмірі, встановленому відповідно до статті 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на відповідний період з 19 серпня 2009 року,

- зобовязання Державної судової адміністрації України виділити Луганському апеляційному господарському суду з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат встановлених законом на момент проведених виплат з 19 серпня 2009 року з урахуванням раніше проведених виплат,

- в задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Перший відповідач - Державна судова адміністрація України (далі по тексту ДСА України) з постановою суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу (арк. спр. 73-77), в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

ДСА України визначило наступні доводи в обґрунтування апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не враховано, що згідно частини 2 статті 95 Конституції України, пункту 8 частини 1 статті 7, частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законом про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Виплата матеріального забезпечення суддів потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України,

- судом першої інстанції не було зясовано той факт, що у ДСА України відсутні повноваження на проведення своїми актами відповідних змін по нарахуванню заробітної плати в залежності від збільшення розміру мінімальної заробітної плати всупереч положень постанови КМ України від 31 грудня 2005 року зі змінами згідно постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865. Кошториси на відповідні бюджетні роки подавалися згідно норм постанови КМ України № 865 від 3 вересня 2005 року, асигнування на виплати, що вимагаються позивачем, не були передбачені в Державному бюджеті України на 2005-2010 роки, фонд заробітної плати використано в повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня,

- судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі обставини, що мають значення для вирішення справи по суті, а саме відсутність підстав для визнання бездіяльності ДСА України неправомірною, оскільки першим відповідачем здійснювалися дії по підготовці та направленню на узгодження до відповідних органів державної влади проекту постанови КМ України щодо скасування обмежень при обчисленні посадових окладів суддів. Здійснити відповідні перерахунки з урахуванням постанови Печерського районного суду м. Києва не є можливим внаслідок того, що кошти для цих цілей не було передбачено у Державному бюджету України,

- судом першої інстанції не було враховано, що ДСА України виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів та діяло згідно законів про Державний бюджет України на 2008-2010 роки, Бюджетного кодексу України, статті 68 Конституції України.

Другий відповідач - ОСОБА_3 фінансів України з постановою суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу (арк. спр. 85-87), в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_3 фінансів України визначило наступні доводи в обґрунтування апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не враховано, що Законом України про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Видатки, передбачені в Державному бюджету України на відповідні роки на виплату заробітної плати суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100 % від запланованого,

- судом першої інстанції не надано належної оцінки вимогам статті 51 Бюджетного кодексу України про те, що відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями й здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України несуть розпорядники бюджетних коштів. З 1 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження. Луганським апеляційним господарським судом та ДСА України надано заяви про розгляд справи за відсутністю їх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_4 з 26 серпня 2004 року по 5 січня 2010 року працював суддею Луганського апеляційного господарського суду, з 6 січня 2010 року призначений заступником голови судової палати Луганського апеляційного господарського суду (арк. спр. 20).

Як встановлено судом першої інстанції, заробітна плата позивача обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду.

В основу визначення заявленої до стягнення суми судом першої інстанції покладені приписи частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, якими передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншим від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Зазначені зміни внесені Законом України № 2534-3 від 21 червня 2001 року.

Підпунктом "а" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI в Закону України «Про статус суддів» були внесені зміни у частині другій статті 44 слова "у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя" замінені словами "Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "а" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22 травня 2008 року відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог. Враховуючи зазначене, позивач має право на оплату праці виходячи з посадового окладу за принципом встановленого співвідношення до Голови Верховного Суду України та голови суду в якому працює суддя.

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України (далі по тексту КМ України) було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, з визначенням про набрання чинності цією постановою з 1 січня 2006 року.

Постановами КМ України № 1243 від 21 грудня 2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та N 1310 від 31 грудня 2005 року «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 865», було внесено зміни до вище зазначеної постанови № 865, її було доповнено пунктом 41, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року визнано незаконними постанову КМ України від 21 грудня 2005 року N 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року N 1310 "Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 865" та пункт 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 856 " Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року була залишена без змін. Колегія суддів зазначає, що у звязку з не визначенням судом першої інстанції дати з якої вказані постанови КМ України втрачають чинність, приписи постанов КМ України від 21 грудня 2005 року N 1243, від 31 грудня 2005 року N 1310, від 3 вересня 2005 року N 856 стосовно обмеження суддів в отриманні належного за законом розміру заробітної плати є незаконними з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили, тобто з 19 серпня 2009 року.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку заробітної плати судді з 19 серпня 2009 року, проте, вказує, що судом першої інстанції не визначено кінцевої дати періоду, за який належить здійснити виплату заборгованості позивачу з заробітної плати. Зважаючи на те, що в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає тільки порушене право позивача. У суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог шляхом встановлення обовязків на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припинені або змінені в законодавчому порядку. Колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи дату прийняття судом першої інстанції судового рішення, періодом, за який позивачу належить здійснити перерахунок заробітної плати, є період з 19 серпня 2009 року по 29 вересня 2010 року.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань перед суддями колегією суддів не приймаються.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права суддів на отримання заробітної плати передбаченої чинним законодавством, основані на принципі юридичної визначеності.

Фінансування усіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі закону (пункт 1 частини другої статті 92, частина перша статті 96 Конституції України, стаття 117, частина перша статті 120 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N 3018-III). Від імені держави обов'язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на ОСОБА_5 України та Кабінет Міністрів України.

За рішенням Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010 в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів", треба розуміти так, що Кабінет Міністрів України зобов'язаний у проекті закону про Державний бюджет України передбачати окремими рядками видатки для кожного суду всіх юрисдикцій і рівнів в достатніх для здійснення правосуддя обсягах, а Верховна ОСОБА_5 України законом повинна визначати такі видатки у Державному бюджеті України.

Згідно статей 32-37 Бюджетного кодексу України на ОСОБА_3 фінансів України покладено обов'язок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_3 фінансів України в терміни та порядку, встановлені ОСОБА_3 фінансів України. За статтею 111 Бюджетного кодексу України ОСОБА_3 фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України.

Згідно Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого постановою КМ України від 14 січня 2009 року № 14, ДСА України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року N 3018-III, який діяв на час існування спірних правовідносин, встановлено, що ДСА України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно до приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є і головним розпорядником коштів, а тому зобов'язане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_3 фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Відповідно до статті 122 Закону України «Про судоустрій України», матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду.

Пунктом 11 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або і бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.

Виходячи з меж апеляційної скарги ОСОБА_3 фінансів України, колегія судів зазначає наступне.

ОСОБА_3 фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зокрема із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю. Діє на підставі Положення про ОСОБА_3 фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, яким затверджені права, обовязки та функції міністерства.

Аналіз приписів зазначеного положення, а також норм Бюджетного кодексу України, зокрема його статей 7, 23, 35, 51, доводять що ОСОБА_3 фінансів України, як учасник бюджетного, процесу жодним чином не відповідає перед позивачем, на ньому не лежить відповідальність по нарахуванню, та виплаті заробітної плати позивачу.

Загальний бюджетний запит формує Державна судова адміністрація України і подає його до ОСОБА_3 фінансів України. ОСОБА_3 фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу міністр фінансів України приймає рішення про включення опрацьованого бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України.

ОСОБА_3 фінансів України полягає у доведенні до головних розпорядників, у тому числі Державної судової адміністрації України, лімітних довідок про бюджетні асигнування, у тижневий строк після опублікування Закону «Про Державний бюджет України». Лімітна довідка містить затверджені бюджетні призначення та їх помісячний розподіл. Відповідно до наданих лімітних довідок уточнюються показники витрат на рік. Після одержання лімітних довідок Державна судова адміністрація України у дводенний строк подає ОСОБА_3 фінансів України уточнені проекти зведених кошторисів і зведених планів асигнувань. ОСОБА_3 фінансів надсилає Державному казначейству для реєстрації, обліку та виконання затверджений розпис Державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем та підтриманий судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права, стосовно визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_3 фінансів України щодо не прийняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача за певний період та зобовязання міністерства профінансувати певні витрати, не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України. Обраний спосіб судового захисту не узгоджується з приписами Закону України «Про статус суддів» та бюджетним законодавством України. Обравши способом судового захисту зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії (пункт 2 частини 4 статті 105 КАС України), суд зобовязав ОСОБА_3 фінансів України профінансувати виплати безпосередньо позивачу, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат. Зазначеного способу відшкодування виплат норми бюджетного законодавства не передбачають.

Відносини між ОСОБА_3 фінансів України та Державною судовою адміністрацією України знаходяться в площині бюджетних правовідносин, і позивач не є безпосереднім учасником цих правовідносин.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_3 фінансів України підлягає частковому задоволенню.

Стосовно положень апеляційної скарги ДСА України колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем згідно уточнення позовних вимог ставилося питання щодо визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу позивача, як судді Луганського апеляційного господарського суду, у відповідність з статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та по не усуненню порушення фінансування, нарахування та виплати позивачу заробітної плати. Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог без належного обґрунтування підстав для виходу за межі позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльність відповідачів та без врахування дій ними вчинених.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ДСА України здійснювалися дії по підготовці та направленню на узгодження до відповідних органів державної влади проекту постанови КМ України щодо скасування обмежень при обчислені посадових окладів суддів, встановлених постановами КМ України від 21 грудня 2005 року N 1243, від 31 грудня 2005 року N 1310, від 3 вересня 2005 року N 856, тому колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності ДСА України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата заробітної плати позивача здійснювалася з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, а з січня 2010 року 10,5 мінімальних заробітних плат згідно зі змінами внесеними до статті 44 Закону України «Про статус суддів», з урахуванням обмеження розміру мінімальної заробітної плати в сумі 332 грн. та коефіцієнтів за постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» № 865 від 3 вересня 2005 року зі змінами та доповненнями внесеними постановами № 1243 від 21 грудня 2005 року та № 1310 від 31 грудня 2005 року.

Як встановлено колегією суддів, грошові кошти у сумі, достатній для правильного та повного нарахування заробітної плати позивачу, через органи Державного Казначейства України не надходили до Луганського апеляційного господарського суду від ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів, та яку у свою чергу не профінансувало належним чином ОСОБА_3 Фінансів України, що є порушенням статті 130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування судів і діяльності суддів.

Луганський апеляційний господарський суд на відміну від загальних судів має власну бухгалтерію та безпосередньо здійснює нарахування і виплату заробітної плати суддям, що й обумовлює статус суду в даній справі як відповідача та здійснення ним зобовязань по нарахуванню та виплаті недоплаченої заробітної плати.

Луганський апеляційний господарський суд нараховує та виплачує заробітну плату позивачу, як бюджетна установа, яка, у свою чергу, є розпорядником бюджетних коштів другого рівня. Недофінансування певної бюджетної установи веде до спору в межах бюджетних відносин. Джерелом коштів для сплати заробітної плати суддям є Державний бюджет України, а не кошти певної державної судової установи.

Суд першої інстанції помилково не зазначив в резолютивній частині постанови про те, що недоотримана заробітна плата судді повинна бути спочатку нарахована, а потім вже виплачена, й не за рахунок поточного фінансування суду, а за рахунок додатково виділених бюджетних коштів. Також, суд першої інстанції не визначив періоду, за який позивачу підлягає нарахування та виплата заробітної плати.

Колегія суддів, з огляду на вищенаведений аналіз законодавства та на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом зобовязання Луганського апеляційного господарського суду здійснити нарахування та, за рахунок додатково отриманого з Державного бюджету України фінансування, виплату судді Луганського апеляційного господарського суду Перлова Давида Юхимовича за період з 19 серпня 2009 року по грудень 2009 року суму недоплаченої заробітної плати з розрахунку 9,8 мінімальних заробітних плат, за період з січня 2010 року по 29 вересня 2010 року суму недоплаченої заробітної плати з розрахунку 10,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням фактично здійснених виплат та з утриманням податків та інших обовязкових платежів. Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційні скарги частковому задоволенню.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України та ОСОБА_3 фінансів України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2010 року у справі № 2а-4302/10/1270 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2010 року у справі № 2а-4302/10/1270 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 фінансів України, Державного казначейства України, Луганського апеляційного господарського суду про визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу ОСОБА_4, як судді Луганського апеляційного господарського суду, у відповідність з статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та по не усуненню порушення фінансування, нарахування та виплати позивачу заробітної плати, зобовязання Луганського апеляційного господарського суду розрахувати заборгованість по заробітній платі з 1 червня 2005 року, що виникла внаслідок не застосування діючого законодавства щодо заробітної плати судді, стягнення з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів, заборгованість по заробітній платі та щомісячному грошовому утриманню за період з 1 червня 2005 року відповідно до розрахунку Луганського апеляційного господарського суду, зобовязання Державного казначейства України провести видатки до Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» для виплати суми недоплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Зобовязати Луганський апеляційний господарський суд здійснити нарахування та, за рахунок додатково отриманого з Державного бюджету України фінансування, виплату судді Луганського апеляційного господарського суду Перлова Давида Юхимовича за період з 19 серпня 2009 року по грудень 2009 року суми недоплаченої заробітної плати з розрахунку 9,8 мінімальних заробітних плат, за період з січня 2010 року по 29 вересня 2010 року суми недоплаченої заробітної плати з розрахунку 10,5 мінімальних заробітних плат з врахуванням фактично здійснених виплат та з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Г.Яманко

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_2