Справа № 2а-4918/10
Суддя: Головчак М.М. М. М.
Дата ухвалення: 2010-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-4918/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2010 року Рівненський міський суд

в особі судді Головчака М.М.,

при секретарі Редько К.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання дій незаконними та зобов»язання щодо перерахунку пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання дій незаконними, зобов'язання Управління Пенсійного Пенсійного фонду України в м.Рівне зробити перерахунок та виплатити пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду,заподіяну здоров»ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком,виходячи з розміру пенсії за віком,встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування», починаючи з 24.09.2010 року,а також зробити перерахунок пенсії з зв»язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав. Пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи довіку,є особою І категорії,яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. На його звернення до УПФ у м.Рівне про перерахунок пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому було відмовлено з посиланням на постанову КМУ від 03.01.2002 року № 1. Розрахунок пенсії та додаткової пенсії провадився виходячи із розміру 19,91 грн. Вважає таке рішення протиправним, таким, що суперечить ст.46 Конституції України, ст.28, ст.54 Закону. Покликаючись на викладене, просить позов задовольнити.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову,згідно яких позов не визнав. Вказували,що відповідно до постанови КМУ від 03.01.2002 року розрахунок пенсій,призначених згідно із ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та розрахунок додаткової пенсії,провадився виходячи з розміру 19 грн. 91 коп. З 01.01.2008 року внесено зміни до ст.50 та ст.54 Закону,відповідно до яких додаткова пенсія за шкоду,заподіяну здоров"ю інвалідам ІІІ групи, віднесеним до І категорії встановлюється в розмірі 15 % від прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність, а ліквідаторам у 1986 році,які є інвалідами ІІІ групи,встановлено в розмірі 180 % від прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність. Постановою КМУ №654 від 16.07.2008 року передбачено, що з 01.07.2008 року мінімальний розмір пенсії для інвалідів ІІІ Групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році,щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, повинен становити не менше 980 грн. 00 коп. Визначення мінімального розміру пенсії визначено лише в ст.28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». У зв»язку із відсутністю в Законі «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» положень,які б встановлювали розмір мінімальної пенсії у розмірі 6-ми прожиткових мінімумів для осіб,які втратили працездатність,виходить за межі компетенції органу Пенсійного фонду України. Покликаючись на викладене,просили у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою,яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І (посвідчення серії А № 102434),є інвалідом III групи,його захворювання пов"язане з роботами на ЧАЕС (довідка МСЕК № 0174713), ступінь втрати здоров"я 50 %, що пов"язано з роботами на ЧАЕС.

Згідно з експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії захворювання ОСОБА_1 пов"язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

24.09.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне з письмовою заявою, в якій просить призначити щомісячну додаткову пенсію за шкоду,заподіяну здоров"ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, та пенсію не менше 6 мінімальних пенсій за віком,однак йому було відмовлено з посиланням на те, що немає підстав застосовувати мінімальний розмір пенсії,визначений у ст.28 Закону „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" за віком при обчисленні пенсійних виплат.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивнозабруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року № 796-XII

«Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до цього Закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто таким громадянам, відповідно до ст.50 цього Закону призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, і це не заперечують сторони, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом III групи,його віднесено до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону передбачено, що пенсії особам віднесено до категорії 1,2, З, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після визнання права на державну пенсію.

Згідно з ч.4 ст.54 Закону в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів III групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам III групи - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Як передбачено ст.53 цього Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст. 46)

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.І ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону , а не постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року , № 654 від 16.07.2008 року, на які посилається відповідач і які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю за основу їх нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно зі ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлюється у розмірі: з 1 січня -470 грн.. з 1 квітня -481 грн., з 1 липня -482 грн., з 1 жовтня - 498 грн., згідно зі ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік" прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлений в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Оскільки позивачеві слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії проводиться у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідно заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і З першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини,на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,крім випадків,встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень,дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення,дії чи бездіяльності покладається на відповідача,якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Протилежного відповідач не довів,а тому суд визнає дії Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне незаконними щодо ненарахування та виплати пенсії в розмірі б мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду,заподіяну здоров"ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,159,160,161,163,167,186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне про визнання дій незаконними та зобов»язання щодо перерахунку пенсії задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії та додаткової щомісячної пенсії незаконними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду,заподіяну здоров»ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком,виходячи з розміру пенсії за віком,встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове пенсійне страхування», починаючи з 24.09.2010 року,а також зробити перерахунок пенсії з зв»язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для осіб,які втратили працездатність.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосуванням судом частини третьої статті 160 КАСУ,а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак