Справа № 2а-0770/385/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року Справа № 67107/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді, яким просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № /0 2818/17-3//5109 від 31.08.2010 року, яким визначено податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності в розмірі 6700,27 грн. (за основним платежем); № /0 2819/17-3//5109 від 31.08.2010 р., яким визначено податкове зобовязання по ПДВ в розмірі 139 402,41 грн. (в. т.ч. за основним платежем 92 934,94 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 46 467, 47 грн.), а також податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року № /1 3573/17-3//6515; № /1 3574/17-3//6552; податкові повідомлення-рішення від 16.12.2011 року № /2 4538/17-3//7655; № /2 4539/17-3//7656; та податкові повідомлення-рішення від 13.01.2011 року № /3 23/17-3//276; № /3 24/17-3//277.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року позов задоволено повністю. Постанова мотивована тим, що будь-яких розбіжностей у залишках товарів за охоплений перевіркою період за даними книги обліку доходів і витрат позивача судом не встановлено. При цьому суд констатує, що застосована відповідачем методологія визначення фактичних залишків товарів виходячи не з обсягу реалізованого товару протягом звітного податкового періоду, а тільки суми, яка включається до валових витрат як собівартість реалізованої продукції, не передбачена нормами податкового законодавства України, тоді як відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Допущена відповідачем розрахункова методологічна помилка потягла за собою неправильне визначення залишків товарно-матеріальних цінностей позивача за даними перевірки.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід визнати нечинною, а провадження у справі закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.04.2007 року по 31.03.2009 року, за наслідками перевірки якої 21.08.2010 року складено акт № 2127/17-319/НОМЕР_1, на підставі якого відповідачем було прийнято:

-податкове повідомлення-рішення від 31.08.2010 року за № /0 2818/17-3//5109, яким визначено податкове зобов»язання по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД за основним платежем в розмірі 6 700,27 грн.;

-податкове повідомлення-рішення від 31.08.2010 року за № /0 2819/17-3//5109, яким визначено податкове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем 92934,94 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 46 467,47 грн., всього в розмірі 139 402,41 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 31.08.2010 року за № /0 2818/17-3//5109 та податкове повідомлення-рішення від 31.08.2010 року за № /0 2819/17-3//5109 позивач оскаржив в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової інспекції в м. Ужгороді № 6506/с/25-0 від 04.11.2010 року про результати розгляду скарги податкові повідомлення рішення залишені без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без задоволення.

Рішенням Державної податкової адміністрації у Закарпатській області № 654/с/25-058 від 16.12.2010 року про результати розгляду скарги повідомлення рішення Державної податкової інспекції в м. Ужгороді № /0 2818/17-3//5109 від 31.08.2010 року, № /0 2819/17-3//5109 від 31.08.2010 року та рішення Державної податкової інспекції в м. Ужгороді № 6506/с/25-0 від 04.11.2010 року про результати розгляду скарги залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без задоволення.

Рішенням Державної податкової адміністрації України № 184/с/25-0315 від 13.01.2011 року залишено без змін податкові повідомлення рішення № /0 2818/17-3//5109 від 31.08.2010 року, № /0 2819/17-3//5109 від 31.08.2010 року та рішення ДПА у Закарпатській області № 654/с/25-058 від 16.12.2010 року, прийняте за розглядом повторної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а скаргу без задоволення.

За результатами адміністративного оскарження ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року № /1 3573/17-3//6515; № /1 3574/17-3//6552; податкові повідомлення-рішення від 16.12.2011 року № /2 4538/17-3//7655; № /2 4539/17-3//7656; та податкові повідомлення-рішення від 13.01.2011 року № /3 23/17-3//276; № /3 24/17-3//277.

Як вбачається із змісту акту перевірки № 2127/17-319/НОМЕР_1 від 21.08.2010 року, підставою для визначення податкового зобов»язання по податку з доходів фізичних осіб, що є суб»єктами підприємницької діяльності, та податку на додану вартість стало те, що позивач включив до складу витрат витрати на придбання товару, який на кінець звітного періоду реалізований не був, та який у залишках товару не знаходиться, а отже, за висновками відповідача, був використаний не у господарській діяльності позивача.

Водночас відповідачем при визначенні розрахунковим шляхом залишків товарно-матеріальних цінностей на кінець відповідних звітних періодів не було використано необхідний для цього показник вартості реалізованого товару у звітному періоді, який безпосередньо впливає на величину фактичних залишків товарів на кінець звітного періоду. При цьому для визначення таких залишків відповідачем використовувався інший показник, а саме сума, включена до валових витрат як собівартість реалізованої продукції.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей показник не відображає весь обсяг реалізованого товару, а лише частину, розрахунки за який проведено з постачальниками і який платник податку має право включити до витрат у відповідному звітному періоді.

Також за даними книги обліку доходів і витрат позивача судом не встановлено розбіжностей у залишках товарів за охоплений перевіркою період.

Так, із витягу обліку доходів і витрат позивача вбачається, що

- за період з 01.04.2007 року по 31.12.2007 року вартість реалізованого товару становить 324079 грн. (без націнки і без ПДВ), тоді як відповідачем при розрахунках враховано тільки 205328 грн. суми, включеної до складу валових витрат як собівартість реалізованої продукції.

- за період 2008 року вартість реалізованої продукції становить 468427 грн. (без націнки і без ПДВ), тоді як відповідачем при розрахунках враховано тільки 274142 грн. суми, включеної до складу валових витрат як собівартість реалізованої продукції.

- за період 2009 року вартість реалізованої продукції становить 632671 грн. (без націнки і без ПДВ), тоді як відповідачем при розрахунках враховано тільки 491203 грн. суми, включеної до складу валових витрат як собівартість реалізованої продукції.

- за період І кв. 2010 року вартість реалізованої продукції становить 140435 грн. (без націнки і без ПДВ), тоді як відповідачем при розрахунках враховано тільки 113042 грн. суми, включеної до складу валових витрат як собівартість реалізованої продукції.

Застосована відповідачем методологія визначення фактичних залишків товарів не передбачена нормами податкового законодавства України, оскільки вказане визначення проведено виходячи не з обсягу реалізованого товару протягом звітного податкового періоду, а тільки суми, яка включається до валових витрат як собівартість реалізованої продукції. Допущена відповідачем розрахункова методологічна помилка потягла за собою неправильне визначення залишків товарно-матеріальних цінностей позивача за даними перевірки.

Крім того, Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області не дотримано п. 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України N 326 від 11.06.2004 року, згідно якого факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів, оскільки акт перевірки № 2127/17-319/НОМЕР_1 від 21.08.2010 р. не містить посилань на конкретні первинні документи, які б підтверджували факт використання позивачем товарів не в господарській діяльності або наявність у нього нестач.

Враховуючи наведені вище обставини та правові норми, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Разом з тим, 21 серпня 2015 року представник позивача надіслав на адресу суду клопотання, в якому відповідно до п. 2 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України просив визнати нечинною постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року у справі № 2а-0770/385/11 та закрити провадження у справі в звязку із смертю позивача, надавши копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 03 серпня 2015 року серії 1-ФМ № 191071, ОСОБА_1 помер 02 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Ужгороді від 31.08.2010 року за № /0 2818/17-3//5109, від 31.08.2010 року за № /0 2819/17-3//5109, податкові повідомлення-рішення від 04.11.2010 року № /1 3573/17-3//6515; № /1 3574/17-3//6552; податкові повідомлення-рішення від 16.12.2011 року № /2 4538/17-3//7655; № /2 4539/17-3//7656; та податкові повідомлення-рішення від 13.01.2011 року № /3 23/17-3//276; № /3 24/17-3//277 стосуються виключно ОСОБА_1, отже, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 203 цього Кодексу передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Тому, оскільки судом першої інстанції було прийнято законну та обґрунтовану постанову, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі (смерть позивача), виникли після її прийняття, відповідно до ч. 2 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України таку постанову слід визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 5 ч. 1 ст. 198, ч. 2 ст. 203, п. 5 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 червня 2011 року у справі № 2а-0770/385/11 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений 31.08.2015 року.