Справа № 812/664/15
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тихонов І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року справа №812/664/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі № 812/664/15 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецький науково-дослідний та конструкторський інститут хімічного машинобудування" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 163386,96 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ПАТ «Сєвєродонецький науково - дослідницький конструкторський інститут хімічного машинобудування» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 163386,96 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в які просив скасувати постанову суду першої інстанції, як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовано скаргу тим, що відповідачем не виконані вимоги чинного законодавства, щодо додержання встановленого нормативу створення робочих місць для інвалідів, що обумовлює притягнення його до відповідальності за невиконання вимог чинного законодавства.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ПАТ «Сєвєродонецький науково - дослідницький конструкторський інститут хімічного машинобудування» є юридичною особою, зареєстровано у Луганському обласному відділені Фонду соціального захисту інвалідів та відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон № 875-ХІІ) зобов'язано виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідачем було подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік від 09.07.2015 форми № 10-ПІ. Відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 63 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875-ХІІ (осіб) - 3, фонд оплати праці штатних працівників складає 2366,30 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 37560,32 грн. (а.с.8).

Відповідно до матеріалів справи відповідачу нарахована сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів в розмірі 112680,96 грн. Також, у відповідності до п.4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70 (далі - Порядок № 70), відповідачу була нарахована пеня в розмірі 50706,00 грн. (а.с.8-9).

Предметом апеляційного оскарження є правомірність нарахування позивачем сум адміністративно-господарських санкції та пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем вжиті передбачені чинним законодавством певні заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2013 року з січня по грудень подавались до центру зайнятості звіти про наявності вакансій для інвалідів за формою № 3-ПН затвердженою наказом Мінпраці України 19.12.2005 року № 420 (а.с.22-28) та звіти за формою № 3-ПН затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316, разом з характеристиками вакансій та вимог до претендентів (а.с.29-38), в яких зазначав про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до листа Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 24.07.2015 № 13/06-2040 відповідачем надавалися звіти за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». Також зазначено, що в 2013 році відсутні факти відмови у працевлаштуванні осіб з обмеженими можливостями роботодавцем - Приватним акціонерним товариством "Сєвєродонецький науково-дослідний та конструкторський інститут хімічного машинобудування" (а.с. 20).

Крім того, відповідно до листа Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 28.07.2015 року № 13/04-2060 відповідач брав участь у проведені всіх «Ярмарок вакансій» для вирішення питання працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, які проводилися Сєвєродонецьким міським центром зайнятості за участю Управління праці та соціального захисту населення, а саме: 20.02.2013 року, 07.06.2013 року, 23.08.2013 року, 29.11.2013 року.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Закону № 875-XII, Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI), Господарським кодексом України (далі - ГК України), Порядком № 70.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини восьмої статті 69 ГК України, підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Статтею 18 Закону №875-XII визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону №875-XII, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 ст. 19 Закону №875-XII закріплено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно з п.2 Порядку №70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 01 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону № 5067-VI, держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Згідно пункту 1 частини 2 ст. 50 Закону № 5067-VI, роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом створення умов для реалізації громадянами права на працю.

Відповідно до пункту 4 статті 3 статті 50 Закону № 5067-VI, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання наведеної норми Міністерством соціальної політики України видано наказ № 316 від 31.05.2013 року «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Згідно з вимогою пункту 2.1 Порядку № 316, така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

У статті 218 ГК України закріплено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним порушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз положень законодавства дає підстави для висновку про те, що обов'язок з працевлаштування інвалідів покладає на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів.

Законодавством на підприємство покладається обов'язок створення робочих місць для інвалідів та інформувати про кількість створених робочих місць зазначених органів з метою працевлаштування інвалідів. Невиконання цього обов'язку зумовлює накладення на суб'єкта господарювання адміністративно-господарських санкцій, крім випадків, коли підприємством буде доведено вжиття всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. В той же час обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 02.04.2013 року у справі №21-95а13, яке у відповідності з вимогами ч.1 ст.244-2 КАС України, враховано судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

Крім цього, у постанові від 20 червня 2011 року (справа № 21-60а11) Верховний Суд України зазначив, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що Підприємством вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідачем протягом 2013 року подавались щомісячно звіти форми № 3-ПН про наявність вакансій, в тому числі для інвалідів та запити до територіального центру зайнятості та приймав участь у вирішенні питання працевлаштування інвалідів.

Вищенаведені обставини підтверджуються матеріалами справи, сторонами у справі не заперечуються та не спростовуються.

Таким чином, оскільки відповідачем було створено необхідну кількість робочих місць для інвалідів у 2013 році, завчасно подано звітність та запити до територіального центру зайнятості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів для виконання свого обов'язку із забезпечення нормативу робочих місць для інвалідів та недопущення господарського правопорушення.

Позивач всупереч з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, безпідставно та за відсутністю складу правопорушення наклав на відповідача адміністративно-господарські санкції.

Доводи апелянта про те, що звітування відповідача перед центром зайнятості про наявність вакантних місць для інвалідів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для вказаної категорії осіб, колегія суддів не приймає через необгрунтованість, оскільки сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованих інвалідів не є безспірною ознакою наявності відповідальності підприємства, яка могла настати лише у випадку, не вчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів щодо працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції, відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 р. у справі № 812/664/15 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 р. у справі № 812/664/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А.Васильєва

ОСОБА_2