Справа № 2а-3800/11/2121
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2015-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2015 р. м. Київ К/800/18542/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Олексієнка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - Цюрупинська РДА), Управління агропромислового розвитку Цюрупинської районної держаної адміністрації про визнання відмови протиправною, стягнення грошової допомоги,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 2 березня 2012 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Цюрупинської РДА у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 посадових місячних окладів позивачу та стягнуто з Цюрупинської РДА на користь позивача грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів в сумі 14030 грн. відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». В задоволення вимог до Управління агропромислового розвитку Цюрупинської РДА відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення цього суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Цюрупинської РДА Херсонської області від 08.02.2011 року №8/2-21 ОСОБА_4 було звільнено з посади начальника Управління агропромислового розвитку Цюрупинської РДА у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення позивачеві виплачено компенсацію за частину невикористаних щорічних відпусток і вихідну матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області від 03.02.2012 року позивачу з 9 лютого 2011 року призначено пенсію за віком у відповідності до Законів України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон №3721-XII) та «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII).

Загальний трудовий стаж позивача згідно записів трудової книжки становить 37 років 2 місяці 18 днів, в тому числі стаж на посаді державного службовця - 12 років 8 місяців 14 днів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу повинна бути виплачена грошова допомога у розмірі 10-ти місячних посадових окладів, оскільки він має відповідний стаж роботи та після звільнення вийшов на пенсію як державний службовець.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскільки позивача звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, то правової підстави для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів згідно ст. 37 Закону №3723-XII у того немає.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №3721-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Цим Законом визначено правовий статус державних службовців, особливості проходження державної служби, порядок її припинення, матеріальне та соціально-побутове забезпечення державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3721-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Згідно з ч. 13 статті 37 Закону №3723-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону №3723-XII крім загальних підстав, передбачених КЗпП, державна служба припиняється у разі досягнення державним службовцем граничного віку проходження держслужби (для жінок - 55 років згідно зі статтею 23 цього ж Закону), що по суті є виходом на пенсію.

Водночас ст. 38 КЗпП вихід на пенсію визначається як підстава для розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Норми Закону №3723-XII, якими врегульовані питання пенсійного забезпечення державних службовців, не передбачають права на достроковий вихід на пенсію чи скорочення пенсійного віку.

Разом із тим така можливість передбачена Законом №3721-XII, який визначає основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку і спрямований на формування в суспільстві гуманного, шанобливого ставлення до них і забезпечення їх активного довголіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 3721-XII особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, передбачена п. 2 ст. 40 КЗпП як окрема підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення за цим пунктом допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 44 КЗпП працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Отже, підставою для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП не є вихід працівника на пенсію.

Тобто, Законами №3721-XII і №3723-XII врегульовані різні суспільні відносини: норми Закону №3721-XII спрямовані на реалізацію державної політики щодо ветеранів праці та громадян похилого віку, а нормами Закону №3723-XII врегульовано професійну діяльність державних службовців щодо практичного виконання завдань і функцій держави, і цей Закон є спеціальним у згаданих правовідносинах.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 листопада 2013 року №11-рп/2013 роз'яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини тринадцятої ст. 37 Закону №3723-XII з наступними змінами в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої ст. 40 КЗпП, ст. 21 Закону №3721-XII з наступними змінами необхідно розуміти так, що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII.

Конституційний Суд України відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про Конституційний Суд України» приймає рішення та дає висновки у справах щодо офіційного тлумачення Конституції та законів України.

Статтею 69 цього Закону визначено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Таким чином, аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що позивачу повинна бути виплачена грошова допомога у розмірі 10-ти місячних посадових окладів, оскільки він має відповідний стаж роботи та після звільнення вийшов на пенсію як державний службовець.

Наведена правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 26 травня 2015 року №21-456а15.

Колегія суддів вважає, що, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

У відповідності зі ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалене відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями ст. ст. 220, 222, 226, 230, 232 КАС України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2013 року скасувати.

Постанову Цюрупинського районного суду Херсонської області від 2 березня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман