Справа № 2а-1670/11004/11
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2012-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/11004/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.

при секретарі Пехота М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2011 року позивач ОСОБА_1 відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постановипро накладення штрафу від 29.11.2011 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 29.11.2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-27676770, виданого 25.10.2010 року Полтавським окружним адміністративним судом, винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1360,00 грн. за невиконання рішення суду. Вважає, що вказана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки рішення Полтавського окружного адміністративного суду не виконане з незалежних від позивача причин. Вказує, що ОСОБА_1 відділом соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вжито всіх залежних від нього заходів, необхідних для виконання судового рішення та вимог державного виконавця. Крім того зазначає, що фінансування відділу здійснюється по поточних державних програмах соціального захисту населення, асигнування на виконання судових рішень про стягнення коштів за минулі роки та оплату штрафних санкцій не відкривалися.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду зобов'язано ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі п'яти мінімальних заробітніх плат виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та провести виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік; зобов'язано ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради здійснити нарахування та вчинити дії щодо виплати ОСОБА_2 недоплаченої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за період з 1999р. по 2005р. відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням виплачених сум.

25.10.2010 року для примусового виконання вказаного рішення Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2-а-11019.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

На виконання даної норми Закону 19.07.2011 року на підставі заяви стягувача постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП №27676770 з примусового виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 26.07.2011 року.

05.08.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за невиконання без поважних причин рішення суду в частині виплати коштів на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

29.11.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за повторне невиконання без поважних причин рішення суду на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Позивач не погодився з даним рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові від 29.11.2011 року про накладення штрафу, суд виходить із наступного.

Судовим рішенням на позивача було покладено обов'язок здійснити дії по перерахунку та виплаті грошових коштів ОСОБА_2

Разом з тим, рішення суду в частині виплати коштів ОСОБА_2 позивачем не виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач пов'язує невиконання судового рішення з відсутністю відповідного фінансування.

Дане твердження позивача судом оцінюється критично зважаючи на те, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Таким чином, особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відсутність відповідного фінансування не може бути визнано поважною причиною невиконання судового рішення з огляду на те, що за своїм характером є або бездіяльністю, або юридично неспроможною дією і не вказує на належне ставлення боржника до процесу організації виконання судового рішення.

У рішенні по справі "Жовнер проти України" Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які, у країні яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року, рішення у справі Бурдов проти Росії, від 7 травня 2002 року; рішення у справі Ясіунєне проти Литви від 6 березня 2003; та рішення по справі Руйану проти Румунії від 17 червня 2003 року).

При цьому Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на те, що держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (справи Бурдов проти Росії, Кечко проти України).

Таким чином, відсутність грошових коштів для їх виплати може бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення на підставі статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", проте, не є підставою для ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зміст дій, які повинен вчиняти державний виконавець з приводу примусового виконання судових рішень, передбачений, зокрема, статтею 89 зазначеного Закону.

Так, статтею 89 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

На виконання наведеної норми 05.08.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за невиконання без поважних причин рішення суду в частині виплати коштів на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Частиною 2 ст.89 Закону України Про виконавче провадження у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

На виконання наведеної норми 29.11.2011 року постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області за невиконання без поважних причин рішення суду в частині виплати коштів на ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Як встановлено судом вище, станом на 29.11.2011 року судове рішення боржником не виконано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про накладення штрафу ґрунтується на вимогах Закону України Про виконавче провадження та прийнята з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавчу службу", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Що стосується позовної вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні (ВП №27676770), суд виходить з того, що правові наслідки для позивача створює саме постанова про накладення штрафу як рішення субєкта владних повноважень. Окремих дій, крім винесення постанови, які б порушували права позивача, судом не встановлено.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області при винесенні спірної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією України та Законами України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2012 року.

Суддя Г.В. Костенко