Справа № 2а-1870/1672/11
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2011-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2011 р. Справа № 2a-1870/1672/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Суми про скасування рішення про застосування фінансових санкцій ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що за результатами перевірки відповідачем 16 листопада 2010 року винесено рішення про застосування до неї фінансових санкцій за порушення вимог закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме за не ведення нею обліку запасів. Вважає таке рішення необґрунтованим. Вона є приватним підприємцем. Відповідно до ст.. 6 зазначеного закону облік нею має вестися в порядку передбаченому законодавством. Діючим законодавством не передбачено ведення приватними підприємцями обліку запасів. Просить скасувати рішення від 16 листопада 2010 року.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали із зазначених підстав.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що в ході перевірки було встановлено неналежне ведення позивачкою книги обліку доходів і витрат. Ведення обліку товарних запасів приватними підприємцями здійснюється саме в книзі обліку доходів і витрат. Санкції до позивачки застосовані правомірно.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з вересня 2005 року (а.с.29). Відповідно до направлень від 03 листопада 2010 року працівниками відповідача 08 листопада 2010 року проведено перевірку дотримання позивачкою порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про що складено акт (а.с.8-10). На момент перевірки позивачка здійснювала свою діяльність знаходячись на загальній системі оподаткування, використовувала належним чином зареєстрований та опломбований реєстратор розрахункових операцій. Відповідно до акту перевірки ОСОБА_1 книга обліку доходів і витрат належним чином не ведеться. За наслідками перевірки 16 листопада 2010 року відповідачем винесено рішення № /87383, яким до ОСОБА_1 за порушення вимог п. 12 ст. 3 закону України " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовано фінансову санкцію в сумі 74660 грн. на підставі ст. 21 зазначеного закону (а.с.15).

Відповідно до п. 12 ст. 3 закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг). Відповідно до ст. 21 зазначеного закону (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, до позивачки застосовано стягнення за не ведення в установленому порядку обліку запасів.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції із застосуванням реєстратора розрахункових операцій при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати ведення та зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій.

Порядок обліку товарних запасів встановлено ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", однак відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України цього ж закону сфера його дії поширюється на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що діючими на момент перевірки позивачки нормативними актами на субєктів підприємницької діяльності - фізичних осіб не було покладено обовязок здійснення обліку товарних запасів, а відповідно не може бути покладено відповідальність за не ведення такого обліку.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 21 закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", на яку посилається в своєму рішенні відповідач, до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, відповідачем при визначенні розміру фінансової санкції не було встановлено вартість товарів, які він вважав не облікованими, а використано матеріали інвентаризації, проведеної самою позивачкою в ході іншої перевірки 01.11.2010 року, тобто до моменту початку перевірки, за результатами якої винесено рішення, яке оспорюється (а.с.50-51). При цьому відповідачем не надано ніяких доказів того, що вартість товарів та їх кількість до моменту початку перевірки 08.11.2010 року не змінилась. Такі дії суд вважає неправомірними. Суд не може погодитись з твердженням відповідача про те, що проведення інвентаризації є правом субєкта підприємницької діяльності і його не може бути примушено до проведення інвентаризації. Відповідно до ст. 11 п. 15 закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право: вимагати від керівників підприємств, установ і організацій, що перевіряються в ході планових та позапланових виїзних перевірок, проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та коштів, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій або при проведенні адміністративного арешту активів - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій. Відповідач, як субєкт владних повноважень, якому надано право застосовувати фінансові санкції, зобовязаний був визначити розмір санкції в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що діяв до 01.01.2011 року податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Відповідно до до п. 14.1.175 Податкового кодексу України, що діє з 01.01.2011 року, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Нормативні акт, який діяв на момент виникнення правовідносин і той, нормативний акт, який діє на момент розгляду справи судом та діяв на момент розгляду скарг позивачки в адміністративному порядку, передбачав процедуру узгодження зобовязання самостійно платником, або ж в порядку процедури адміністративного та судового оскарження. До моменту закінчення таких процедур оскарження, за умови дотримання встановлених строків на подання скарг, таке зобовязання не вважається узгодженим. Позивачка, не погодишись з рішенням відповідача оскаржила його в адміністративному порядку (а.с.16-28). При цьому строки подання скарг були дотримані. Законом України від 02.12.2010 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" з моменту набрання чинності Податковим кодексом, тобто з 01.01.2011 року, виключено ст. 21 закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі якої відповідачем було застосовано санкції до позивачки. Відповідно до ст. 58 ч. 1 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Вимоги цієї норми Конституції є обовязковими для виконання в тому числі і органами податкової служби України. На переконання суду, ДПА у Сумській області та ДПА України, розглядаючи скарги ОСОБА_1 вже після 01 січня 2011 року мали врахувати, що зобовязання не є узгодженим, а норма закону, яка передбачала відповідальність за діяння, яке інкриміновано позивачці скасована, а тому цей закон має зворотну дію в часі і має застосовуватися до ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 17, 69-71,76-86, 94, 99-100, 158-160,163 КАС України, ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. ст. 12, 21 закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг",-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в м. Суми про скасування рішення про застосування фінансових санкцій задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати видане державною податковою інспекцією в м. Суми 16 листопада 2010 року рішення про застосування до ОСОБА_1 фінансової санкції в сумі 74660 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 грн. 40 коп.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко