Справа № 2-а-198/2010
Суддя: Чернюк В. Д.
Дата ухвалення: 2010-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 2 - а - 198. 2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Рубан Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора дорожньо - патрульної служби Відділення ДАІ з обслуговування Миргородського району та автотехнічної інспекції ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

встановив:

В лютому 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Інспектора дорожньо - патрульної служби Відділення ДАІ з обслуговування Миргородського району та автотехнічної інспекції ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_2, посилаючись на порушення відповідачем його прав в частині не обгрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу.

При розгляді цієї справи по суті позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що інспектором ДАІ - відповідачем відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил проїзду перехрестя, чого він не допускав. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 19 лютого 2010 року він дійсно керував автомобілем та проїхав перехрестя вулиць Гоголя - Незалежності в м. Миргороді на сигнал світлофора, який дозволяв рух, не створюючи при цьому ніяких перешкод для руху іншим учасникам дорожнього руху, після чого був зупинений відповідачем, який звинуватив його у порушенні Правил дорожнього руху.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, пояснивши, що 19 лютого 2010 року позивач проїхав перехрестя вулиць Гоголя - Незалежності в м. Миргороді на сигнал світлофора, який дозволяв рух, та виїхав на означене перехрестя в той момент, коли на ньому утворився затор, чим порушив пункт 16.4 Правил дорожнього руху України. Як вбачається з пояснень відповідача, це порушення він виявив особисто при патрулювання міста на службовому автомобілі. При цьому технічні засоби фіксації правопорушення ним не застосовувалися, свідки не залучалися.

Заслухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши письмові докази по справі, матеріали в оригіналах, на підставі яких ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно постанови серії ВІ № 091725 від 19 лютого 2010 року по справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором дорожньо - патрульної служби Відділення ДАІ з обслуговування Миргородського району та автотехнічної інспекції ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_2, на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень / а.с. З /.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи за цим адміністративним позовом вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним в порушенні пункту 16.4 Правил дорожнього руху України, оскільки допустив виїзд на перехрестя, при сигналі світлофора, який дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративному процесі запроваджено концепцію презумпції вини субєкта владних повноважень, з огляду на що фізична особа - позивач не повинен доводити, що його законні права та інтереси порушено. Саме суб'єкт владних повноважень, в даному випадку відповідач, зобовязаний довести, що фіксуючи відповідне правопорушення та накладаючи стягнення на позивача, його представник діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень і у спосіб, що визначені законом. Таких доказів стороною відповідача суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 винним себе в порушенні правил дорожнього руху не визнає / а.с. 4 /.

Обгрунтованість викладених у протоколі про правопорушення обставин вчинення правопорушення позивачем не підтверджена ніякими доказами.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно позивача, не містить зазначення пункту Правил дорожнього руху України, який був порушений позивачем і це при тому, що ст. 122 ч. 2 КУпАП України, по якій ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, є нормою з бланкетною диспозицією.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність достовірних і належних доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 та спростовують його твердження про дотримання ним Правил дорожнього руху в конкретній дорожній обстановці.

З цих підстав оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення не може визнаватися законною і обґрунтованою, а тому є не чинною та підлягає скасуванню.

За змістом ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, судові витрати на користь позивача по оплаті правової допомоги, які документально підтверджені / а.с. 5 /, підлягають до стягнення не з відповідача, а з Державного бюджету України, з огляду на що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 94 ч. 1, 100, 122, 158, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 268, 279, 280, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 14 Закону України „Про дорожній рух, суд , -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити часткового.

Постанову серії ВІ № 091725 в справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором дорожньо - патрульної служби Відділення ДАІ з обслуговування Миргородського району та автотехнічної інспекції ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_2, датовану 19 лютого 2010 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 425 гривень, визнати не чинною та скасувати її.

В рахунок відшкодування судових витрат по оплаті правової допомоги стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 150 ( сто пятдесят ) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її' проголошення та подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_4