Справа № 826/6457/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6457/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

27 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Кузьменко В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дешко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної казначейської служби України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, -

В С ТА Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2015 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 24 березня 2015 року ВП №44982211 при примусовому виконанні виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн., стягнуто з божника - Державної казначейської служби України витрат на проведення виконавчих дій у сумі 81,00 грн.

Зазначена постанова прийнята у зв'язку із невиконанням самостійно вимог виконавчого документа.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати вказану постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не виконав рішення суду добровільно та до початку вчинення державним виконавцем заходів по його примусовому виконанню, а тому відповідачем правомірно відповідно до вимог чинного законодавства винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», та Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Законом України «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що на Державну виконавчу службу України покладено обов'язок щодо забезпечення виконання судових рішень у примусовому порядку у разі не здійснення боржниками їх добровільного виконання у строки, передбачені законодавством.

Крім того, з норм Закону України «Про виконавче провадження» також вбачається можливість стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій разі невиконання рішення самостійно у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, тобто після початку примусового виконання рішення.

Матеріали справи підтверджують, що у постанові державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС про відкриття виконавчого провадження від 07.10.2014 року ВП №44982211 щодо примусового виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.08.2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн., вказано боржнику про необхідність виконати рішення в семиденний строк з моменту винесення постанови.

Доказів, які б підтверджували виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2012 року №2-а-86/2007 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 800,00 грн. у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження тобто до 15 жовтня 2014 року, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС є правомірною, оскільки рішення не було виконано у добровільному порядку у строк, встановлений державним виконавцем, та не було використано право на звернення до суду або на подачу заяви до державного виконавця із вимогою звернутися до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2015року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Кузьменко В. В.

Степанюк А.Г.