Справа № 495/5512/15-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2015-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/5512/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Островерх В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/5512/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2

про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень

В С Т А Н О В И В :

06.08.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.2-4).

Так, позивач просить суд:

- визнати дії Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 неправомірними при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2015 року за № 21601220;

- скасувати рішення Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2015 року за № 21601220;

- зобов ?язати Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 20.05.2015 року о 17:11 год за реєстраційним номером 11484940, подану ОСОБА_3

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5512/15-а за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.11).

Позивач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, але його представник ОСОБА_4, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.14).

Відповідач Державний реєстратор ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2, відзив або заперечення на позов ОСОБА_3 до суду не надала та в судове засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, про що свідчить наявна в матеріалах справи відповідна розписка (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2010 року визнано дійсним договір купівлі-продажу майна, укладений 27.12.2009 року у простій письмовій формі в м. Білгород-Дністровському Одеської області, відповідно до умов якого ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5 ? частину незавершеного будівництва по вул. Заріпова,115 в смт. Затока м. Білгорода-Дністровського Одеської області, готовністю 72 %, розташований на земельній ділянці 0,060 га (а.с.7).

Цим же рішенням за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину незавершеного будівництва по вул. Заріпова,115 в смт. Затока м. Білгорода-Дністровського Одеської області, готовністю 72 %, розташований на земельній ділянці 0,060 га.

Для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на ? частину незавершеного будівництва по вул. Заріпова,115 в смт. Затока м. Білгорода-Дністровського Одеської області, готовністю 72 %, розташований на земельній ділянці 0,060 га, ОСОБА_3 20.05.2015 року звернувся до Державної реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з відповідною заявою, зареєстрованою за № 11484940.

26.05.2015 року Державним реєстратором ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 винесено постанову № 21601220 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якою відмовлено у державній реєстрації права власності на незавершене будівництво готовністю 72 %, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Заріпова Х.,115, за ОСОБА_3 (а.с.6).

Таке рішення мотивоване тим, що подані документи не відповідають вимогам і не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. А саме: відповідно до норм Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці, право власності на земельну ділянку також переходить до нового власника. Заявником подано копію державного акту на земельну ділянку серії ЯЕ № 658259 від 25.07.2007 року, згідно із яким земельна ділянка належить іншому власнику. Крім того, в рішенні суду від 16.03.2015 року відсутні відомості про перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_5 до ОСОБА_3

Між тим, суд з такими діями та прийнятим рішенням погодитися не може, вважає їх неправомірними, а рішення таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Вимагаючи від ОСОБА_3 документ, який підтверджує перехід права власності на земельну ділянку від попереднього власника (ОСОБА_5Г.) до нового (ОСОБА_1В.) державний реєстратор керувався п.п. 81-84 «Державна реєстрація прав власності на незавершене будівництво» Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868.

Як вбачається з рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2010 року, ОСОБА_3 не являвся забудовником ? частину незавершеного будівництва по вул. Заріпова,115 в смт. Затока м. Білгорода-Дністровського Одеської області.

Отже, в даному випадку при розгляді заяви ОСОБА_3 про проведення державної реєстрації речових прав на вищезазначене нерухоме майно не підлягає застосовуванню п.п. 81-84 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Більш того, з мотивувальної та резолютивної частин рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2010 року вбачається, що ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_5 ? частину нерухомого майна на підставі договору, укладеного 27.12.2009 року у простій письмові формі.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 нерухоме майно було придбано на підставі договору, при розгляді його заяви щодо проведення Державної реєстрації речових прав застосуванню підлягають п.п. 35, 37-38, 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до п.п. 35, 37-38, 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не вимагається від заявника надання документа, який підтверджує перехід права власності на земельну ділянку від попереднього власника до нового.

Таким чином, суд вважає, що дії державного реєстратора при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень суперечать положенням чинного законодавства, порушують права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_3, а тому підлягають визнанню неправомірними, а рішення скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідач Державний реєстратор ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не взяла участі в судовому засіданні та не виконала, покладених на неї ст.71 КАС України, як на суб'єкта владних повноважень, обов'язків по наданню суду доказів правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_3 до Державного реєстратора ПНМ РС Білгород-Дністровського МУЮ ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, з місцевого бюджету на користь позивача підлягає присудженню сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 9-11, 18, 41, 69-72, 87, 94, 99-100, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень задовольнити.

Дії Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2015 року за № 21601220 визнати неправомірними.

Рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.05.2015 року за № 21601220 скасувати.

Зобов ?язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 20.05.2015 року о 17:11 год за реєстраційним номером 11484940, подану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Присудити з державного бюджету на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір за розгляд адміністративного позову в розмірі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко