Справа № 524/11020/14-а
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Кулинич М.М..

з участю представника відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

В обґрунтуванням позовних вимог, позивачка зазначає, що з 04.03.2008 року по 17.08.2011 року працювала у відповідача на посаді спеціаліста ІІ категорії по роботі з населенням за місцем проживання.

При звільненні відповідач не розрахувався в повному обсязі з нею, оскільки останнім не було виплачено їй частину заробітної плати, незаконно утриманої відповідачем на сплату профспілкових внесків в період з 04.03.2008 року по 17.08.2011 року у загальному розмірі 469 грн. 99 коп.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року стягнуто на її корись з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області частину заробітної плати, утриманої на сплату профспілкових внесків за період з 04.03.2008 року по 17.09.2011 року у загальному розмірі 469 грн. 99 коп.

Позивач просила суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 17.08.2011 року по 28.11.2014 року (день подання позову), а також надати звіт про виконання судового рішення.

В подальшому позивачка зменшила позовні вимоги та остаточно просила суд: стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 17.08.2011 року (день звільнення) по 26.12.2014 року (день проведення розрахунку) в сумі 39 665 грн. 01 коп.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, про що надала письмову заяву.

У судовому засіданні представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука ОСОБА_1 з позовом не погодився, просив відмовити за його безпідставністю, мотивуючи тим, що адміністрація відповідача не допустила порушень при звільненні позивача з роботи, розрахункові суми були виплачені позивачу в день його звільнення, а суми матеріальної допомоги, хоча і були виплачені пізніше, але вини відповідача у цьому не має.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 04.03.2008 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на посаді спеціаліста ІІ по роботі з населенням за місцем проживання, 17.08.2011 року позивачка звільнилася із займаної посади.

21.10.2014 року Харківський апеляційний адміністративний суд своєю постановою визнав неправомірними дії виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука щодо утримання заробітної плати ОСОБА_2 за період з 04.03.2008 року профспілкових внесків, та стягнуто з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_2 частину заробітної плати, утриманої на сплату профспілкових внесків за період з 04.03.2008 року по 17.09.2011 року у загальному розмірі 469 грн. 99 коп.

Отже, вищевказаним рішенням підтверджено факт невиплати позивачці всіх сум, належних їй на час звільнення 17.09.2011 року.

Як передбачено ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтями 116 - 117 КЗпП України визначено відповідальність роботодавця при затримці розрахунку при звільненні. При цьому, із контексту даних правових норм слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є: наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату працівникові цих сум.

Правова норма статті 117 КЗпП України пов'язує вину власника чи уповноваженого ним органу безпосередньо з належними звільненому працівникові сумами.

Таким чином, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

Як встановлено судом по справі № 524/6695/14-а, позивачка в травні 2014 року дізналась що з нарахованої їй заробітної плати відповідач проводив утримання із заробітної плати профспілкових внесків.

Вина роботодавця відсутня, так як роботодавець не міг знати про те, що не визначалось нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення працівника.

При звільненні позивача з роботи спору між ним та відповідачем з приводу виплати розрахункових сум належних працівнику при звільнені не було. Крім того, суд констатує, що на день звільнення позивача заборгованості по заробітній платі відповідач перед позивачем не мав. Роботодавець вважав, що діє законно. І лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позов і судом встановлено, що виплати повинні були бути здійснені іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, при відсутності вини роботодавця, в контексті статей 116 - 117 Кодексу законів про працю України, коли сам спір виник через декілька років, застосовувати дані правові норми в даному випадку - неможливо.

Відповідно до ч. 2ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем доведена відсутність вини, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Суддя: