Справа № 815/3565/15
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3565/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у м. Ізмаїлі Одеської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_2 або позивач) до Відділу Держкомзему України в м. Ізмаїлі (надалі відповідач), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відділу Держкомзему України в м. Ізмаїлі в частині застосування коефіцієнта функціонального використання для земель комерційного призначення - 2,5 при здійсненні розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0271 га, яка розташована за адресою м Ізмаїл, вул. Леніна, 43 та знаходиться у використанні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; зобов'язати відділ Держкомзему у м. Ізмаїлі провести перерахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0271 га, яка розташована за адресою м Ізмаїл, вул. Леніна, 43 та знаходиться у використанні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з використанням коефіцієнта функціонального використання для земель, зайнятих поточним відведених для майбутнього будівництва - 0,5; зобов'язати Держкомзем в м. Ізмаїлі видати Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 новий ОСОБА_2 з технічної документації про нормативну грошову оцінку площею 0,0271 га, яка розташована за адресою м Ізмаїл, вул. Леніна, 43 із застосуванням коефіцієнта функціонального використання для земель зайнятих поточним будівництвом і відведених на майбутнє будівництво - 0,5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із визначеним відповідачем коефіцієнтом функціонального використання земельної ділянки, яка перебуває в оренді у позивача, оскільки Кф у розмірі 2,5 застосовується до земель комерційного використання, а для інших земель використовується Кф у розмірі 0,5. Враховуючи, що обєкт, розташований на земельній ділянці, що на праві оренди використовується позивачем, не введено в експлуатацію, а наразі ведеться будівництво, то дана земельна ділянка не може використовуватися для комерційного призначення. Відтак відповідач повинен застосувати Кф розмірі 0,5.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його.

В судовому засіданні 27.08.2015р. здійснено заміну неналежного відповідача - Відділу Держкомзему України в м. Ізмаїлі на належного - Відділ Держземагентства у м. Ізмаїлі Одеської області.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Жодних заяв, клопотань про неможливість прибути до суду не надходило. При цьому 20.07.2015р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідач позов не визнає та вважає позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки при складанні землевпорядної документації, розробленої на замовлення позивача, визначено, що відповідно до УКВЦЗ цільове використання земельної ділянки відповідає коду цільового використання землі 1.11.6, а саме «іншої комерційної діяльності». Крім того, жодних зауважень в ході виготовлення проекту землеустрою від ФОП ОСОБА_1 стосовно визначення цільового призначення землі не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Встановивши у судовому засіданні відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, судом поставлено на обговорення питання щодо можливості продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Позивач проти продовження розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.

Відтак суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та обставини.

ФОП ОСОБА_1 зареєстровано 14.09.2001р. за №0008519 за адресою: АДРЕСА_1 (згідно виписки Серії ААА №115372) (а. с. 10).

11.04.2011р. між Ізмаїльською міською радою (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди землі (надалі Договір оренди), відповідно до умов якого Орендодавець на підставі ст. ст. 2, 12 Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», та рішення Ізмаїльської міської ради №1021 від 30.11.2007р. надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування (оренду) земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0.0271 га, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Леніна, 43 для будівництва та експлуатації юридичної консультації згідно з планом земельної ділянки (а. с. 7-9).

11.02.2015р. ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу Держземагентства у м. Ізмаїлі Одеської області із заявою про надання ОСОБА_2 з нормативної грошової оцінки на земельну ділянку, розташовано у м. Ізмаїл по вул. Леніна, 43 (а.с. 34).

17.02.2015р. Держземагентством у м. Ізмаїлі Одеської області сформовано ОСОБА_2 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки у м. Ізмаїл по вул. Леніна, 43 (а.с. 39).

У зазначеному ОСОБА_3 Кф визначено на рівні 2,5 (а.с. 39).

Незгода позивача із вказаним коефіцієнтом, зазначеним у ОСОБА_3 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, обумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими врегульовано спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» та п.228.4 ст.288 ПК України, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати, яку повинен сплачувати позивач, за договором оренди землі, безпосередньо залежить від функціонального коефіцієнту використання та грошової оцінки земельної ділянки, яка є об'єктом договору.

Статтею 201 Земельного кодексу України передбачено, що грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Наведеній нормі відповідає положення ч. 4 ст.5 Закону України "Про оцінку земель", відповідно до якої, грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Статтею 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачені випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності; визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом; визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва; розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

У зв'язку зі зміною умов землекористування оцінка земельної ділянки може застаріти і втратити актуальність, у зв'язку із чим виникає необхідність її переоцінки.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки з земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2, статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення про затвердження цієї документації в силу положень статей 59 та 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, а також підприємствами, установами і організаціями.

Разом з тим, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до Положення "Про Державне земельне агентство України", затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011р. № 445/2011 (далі - Положення №445/2011) Держземагентство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

Згідно з Положенням № 445/2011 Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань в тому числі видає витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та надає інші адміністративні послуги відповідно до законодавства.

Отже, за аналізу наведених правових норм вбачається, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а отже і функціональний коефіцієнт окремої земельної ділянки) затверджується міською радою, при цьому відповідач уповноважений видавати лише витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно із п. 2-1 "Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Як встановлено п. 1.3. Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 р. N18/15/21/11 (надалі Порядок), нормативна грошова оцінка земель використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно з п.п. 3.1.-3.3 Порядку в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Населені пункти включають землі всіх категорій за основним цільовим призначенням, які розташовуються в їх адміністративних межах. Нормативна грошова оцінка населених пунктів для всіх категорій земель та земельних ділянок (за винятком сільськогосподарських угідь) визначається згідно з формулою 8.

Нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів визначається за формулою:

Цн = ((В х Нп)/Нк) х Кф х Км,

де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях);

В - витрати на освоєння та облаштування території в розрахунку на квадратний метр (у гривнях);

Нп - норма прибутку (6 %);

Нк - норма капіталізації (3 %);

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо);

Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.

Пункт 3.5. Порядку визначає, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) (додаток 1, табл. 1.1), ураховує відносну прибутковість видів економічної діяльності.

ОСОБА_3 функціонального використання для земельних ділянок змішаного використання визначається як середньозважене (за площею) значення коефіцієнтів функціонального використання окремих частин земельної ділянки змішаного використання. Підставою для виділення частин земельної ділянки різного функціонального використання є виключно затверджені дані інвентаризації земельної ділянки та землеустрою.

Відповідно до статті 19 Земельного Кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на наступні категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; є) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Разом з тим, Порядок встановлює категорії земель за функцією використання, якими є: землі житлової забудови; землі промисловості; землі досліджень та розробок; землі гірничої промисловості і гірничих розробок; землі комерційного використання; землі громадського призначення; землі транспорту та зв'язку; землі технічної інфраструктури; інші землі; землі змішаного використання.

Таким чином, поняття цільового призначення земельної ділянки та функціонального використання є різними за своїм правовим змістом.

Відтак в межах однієї категорії земель за цільовим призначенням можуть знаходиться земельні ділянки різного функціонального використання.

Водночас суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що будівля, розташована на земельній ділянці, не введена в експлуатацію, а тому земельна ділянка не може використовуватися в комерційних цілях, оскільки віднесення земель до категорії земель за функціональним використанням провадиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженою наказом Держкомстату України від 05.11.98 N 377, зареєстрованою в Мін'юсті України 14.12.98 за N 788/3228, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики.

Згідно даних органів державної статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік, що містяться у ОСОБА_3 з ЄДРЮОФОП, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є нотаріальна та інша юридична діяльність (код КВЕД 74.11.2).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 зареєстровано підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, що також підтверджується метою надання земельної ділянки в оренду позивачу згідно Договору оренди, а саме «для будівництва й експлуатації юридичної консультації.

Як зазначено у Таблиці 1.1, що є Додатком 1 до Порядку, для земель комерційного використання застосовується Кф у розмірі 2,5.

За таких умов суд доходить висновку про правомірність визначення відповідачем коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Ізмаїл по вул. Леніна, 43, у розмірі 2,5.

З огляду на вище зазначене, суд доходить висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судові витрати розподілити відповідно до положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Держземагентства у м. Ізмаїлі Одеської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова