Справа № 2а-10321/12/1370/13
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року м. Київ К/800/33439/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області правонаступника Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року у справі № 2а-10321/12/1370 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шувар» (далі - Товариство) до ДПІ,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 29.11.2012 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

13 лютого 2013 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 29.11.2012 року скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 29.10.2012 року до 16.11.2012 року ДПІ була здійснена планова виїзна перевірка Товариства щодо достовірності нарахування і своєчасності сплати податків та зборів до бюджету та дотримання вимог законодавства за період з 1.01.2011 року до 30.06.2012 року, за наслідками якої 20.11.2012 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.5, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України занижений податок на прибуток, у розмірі 593 479,00 грн.

29 листопада 2012 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток, у розмірі 593 480,00 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України до інших доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного: датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору; датою визнання та сумою витрат платника податку від здійснення кредитно-депозитних операцій, у тому числі субординованого боргу, є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів) та їх сума, визначені згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, а саме: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Суди встановили, що 2.12.2010 року, 15.12.2010 року між Товариством та ТОВ РСП «Шувар» були укладені договори оренди нежитлових приміщень, відповідно до яких Товариству передані в оренду нежитлові приміщення, загальною площею 3603,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Хуторівка, буд. № 4-6.

Розмір орендної плати за повний календарний місяць оренди приміщень, згідно з п. 5 договорів, становить 288 280,00 грн., у тому числі податку на додану вартість (20%) 48 046,67 грн. Ціна договору (загальний розмір орендної плати за весь час оренди приміщень за цим договором) становить 34 593 600,00 грн., у тому числі податку на додану вартість - 5 765 600,00 грн.

Для підтвердження виконання договору Товариство надало податкові накладні № 9376 від 2.12.2010 року, № 9467 від 17.12.2010 року, № 9823 від 28.12.2010 року; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); звіти про оцінку майна.

Відповідно до звітів майна експертом зазначений діапазон можливих значень орендних ставок на подібні будівлі у розмірі 13-18 у.о. кв.м/міс., у тому числі податку на додану вартість. У подальших розрахунках орендна ставка приймається на рівні середнього значення, а саме 15,75 у.о. кв.м/міс. з ПДВ.

ФОП ОСОБА_2 у своєму звіті про оцінку майна зазначив, що метою оцінки є визначення вартості об'єкта оцінки для укладення договору відчуження. У результаті проведеного маркетингу був отриманий діапазон можливих значень орендних ставок на подібні будівлі, що складає 13-17 у.о. к.м/міс, з ПДВ. У подальших розрахунках орендна ставка приймається на рівні середнього значення, а саме 14,88 у.о. кв.м/міс. з ПДВ.

Суди обґрунтовано зазначили, що податковим органом не були надані докази того, що Товариство орендує приміщення у ТОВ «РСП «Шувар» за ціною, яка в чотири рази перевищує ринкову.

Виходячи із строку дії договору оренди нежитлових приміщень від 2.12.2010 року (до 2.12.2020 року), у податкового органу були відсутні підстави стверджувати про завідому збитковість господарської операції Товариства з контрагентом.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.