Справа № 683/1208/15-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/1208/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Цимбалюк О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

02 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвинюка С.О.,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області про визнання дії незаконною та визнання права на пільгову пенсію,

В С Т А Н О В И В :

постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

17 квітня 2015 року управління Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі Хмельницької області відмовило позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком, так як немає можливості підтвердити факт роботи на посаді коваля ручного кування з 04 серпня 1987 року по 11 січня 1988 року на виробничому об'єднанні «Кемерововугілля», на посаді коваля на молотах і пресах з 03 листопада 2003 року по 11 лютого 2004 року на Старокостянтинівському заводі залізобетонних шпал, відсутні відомості підтверджуючих стаж роботи та про атестацію робочих місць в період з 11 грудня 1992 року по 15 вересня 1995 року, з 19 грудня 1995 року по 17 червня 1996 року.

Вважаючи дану відмову незаконною, позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд І інстанції виходив з того, що загальний трудовий стаж ОСОБА_3 на день подачі заяви складав 22 роки 05 місяців 5 днів.

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії АТ ІІ №8390343 від 14 грудня 1982 року на посаді коваля він пропрацював з 25 липня 1983 року по 28 червня 1985 року (1 рік 11 місяців 03 дні) на Керченському судноремонтному заводі, 04 серпня 1987 року по 11 січня 1988 року (5 місяців 5 днів) на виробничому об'єднанні «Кемерововугілля», 19 травня 1989 року по 12 жовтня 1992 року (3 роки 4 місяці 23 дні) в колгоспі «Комунар» с.Сахнівці, 11 грудня 1992 року по 17 червня 1996 року (3 роки 6 місяців 6 днів) на Старокостянтинівському цукрозаводі, 03 листопада 2003 року по 11 лютого 2004 року (3 місяці 8 днів) на Старокостянтинівському заводі залізобетонних шпал.

Також позивач пропрацював на посаді різноробочого, помічника машиніста, машиніста виробничого об'єднання «Кемерововугілля» де був зайнятий повний робочий день на підземних роботах в періоди з 25 січня 1988 року по 01 лютого 1988 року (6 днів), з 18 квітня 1988 року по 25 липня 1988 року (3 місяці 7 днів), з 25 липня 1988 року по 30 квітня 1989 року ( 9 місяців 5 днів), всього 1 рік 18 днів.

Зазначені обставини підтверджуються паспортними даними ОСОБА_3, записами у його трудовій книжці серії АТ ІІ №8390343 від 14 грудня 1982 року, військовим квитком серії НА №6511196 від 30 червня 1985, листом управління Пенсійного фонду України у Старокостянтинівському районі від 17 квітня 2015 року за №4265/03.

З огляду на викладене, суд І інстанції дійшов висновку про те, що відсутність можливості отримати первинні документи про роботу позивача на посаді коваля ручного кування на вищезазначених посадах не позбавляє його права на призначення пільгової пенсії за наявності у трудовій книжці відповідних записів щодо його трудового стажу на цій посаді та задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду І інстанції з огляду на наступне.

Рішенням №6 від 26 березня 2015 року комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовила ОСОБА_3 в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи, оскільки відсутні документи, підтверджуючі період роботи ковалем та відсутні відомості про атестацію робочих місць.

Відповідно до довідки державної адміністрації залізничного транспортного державного підприємства "Старокостянтинівський завод залізобетонних шпал" №71 від 18 лютого 2015 року вперше атестація робочих місць за умовами праці для професії коваль на молотах і пресах на ДП "Старокостянтинівський завод ЗБШ" проводилась у 2010 році згідно наказу про завершення атестації робочих місць за умовами праці за №47/1 від 03 вересня 2010 року.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, набрала чинності 21 серпня 1992 року (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 25 листопада 2014 року (справа №21-519а14).

Таким чином, при визнанні права на пенсію на пільгових умовах до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіях незалежно від дати їх внесення до Списку за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З огляду на наведене, відповідач відмовляючи, у зарахування до пільгового стажу спірного періоду, діяв правомірно, оскільки у період з моменту прийняття Порядку №442 01 серпня 1992 року по 30 грудня 1996 року не проводилась атестації на підприємствах посади коваля на молотах і пресах.

Сам по собі факт прийняття на посаду, на якій можуть бути отримані певні пільги, не означає, що така особа автоматично має право користуватися такими пільгами. У даному випадку, таке право має бути підтверджено атестацією робочого місця.

Доводи апеляційної скарги спростовують встановлені судом першої інстанції обставини та узгоджуються з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

З наведених положень законодавства, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, випливає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 червня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 вересня 2015 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О.

ОСОБА_4