Справа № 816/2220/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2220/15
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_2
до відповідачів 1. Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області 2. Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

16 червня 2015 року на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2О.) до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2015 № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на необґрунтованість висновків акта перевірки від 06.01.2015 № 8/16-0-17-01-11/НОМЕР_2, у висновках якого, зокрема зафіксовані порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 1 409,83 грн. За доводами ОСОБА_2, всі витрати, безпосередньо пов'язані із провадженням певного виду незалежної діяльності у 2014 році, підтверджені належними первинними документами бухгалтерського обліку, що були надані податковому органу для перевірки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 залучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_3 податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі ДПІ у м. Полтаві, відповідач-2).

Позивач у судове засідання не прибув, ОСОБА_2 надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обґрунтування, викладені у письмових запереченнях, що були долучені до матеріалів справи. Представник відповідача-2 стверджував про те, що у ході перевірки ОСОБА_2 встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 1 409,83 грн у результаті віднесення до складу витрат за 2014 рік, необхідних для провадження певного виду незалежної професійної діяльності, витрат у розмірі 9 398,84 грн, які документально не підтверджені. Указаним, на думку відповідача-2, позивач порушив пункт 44.1 статті 44, пункт 178.3 статті 178, пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, отже, податкове повідомлення - рішення від 22.01.2015 № НОМЕР_1, яким визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 1 409,83 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 352,45 грн, є правомірним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на момент проведення перевірки була самозайнятою особою, здійснювала оподаткування одержуваних доходів від провадження діяльності з 01.01.2011 по 21.05.2014 на загальній системі оподаткування та була платником єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування.

ДПІ у м. Полтаві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 по 21.05.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 21.05.2014.

Правомірність підстав та процедури проведення перевірки позивачем не оспорюються.

За результатами даної перевірки ДПІ у м. Полтаві складений акт (надалі акт перевірки) від 06.01.2015 № 8/16-0-17-01-11/НОМЕР_2, згідно з яким зафіксовані порушення позивачем, зокрема пункту 44.1 статті 44, пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 1 409,83 грн (а.с.8-15).

У зв'язку зі встановленням у ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, ДПІ у м. Полтаві 22.01.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 1 409,83 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 352,45 грн (а.с.16).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України:

грошове зобовязання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

податкове зобовязання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1).

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний, зокрема сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16).

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 178.3 статті 178 Податкового кодексу України визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 178.4 статті 178 Податкового кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 21.05.2014 подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, згідно з якою визначено суму документально підтверджених витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності, у розмірі 23 414,61 грн (а.с.149-150).

Проте, за даними перевірки ДПІ у м. Полтаві, за результатами дослідження наданих позивачем документів контролюючим органом встановлено підтвердження витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності за 2014 рік, на суму 14 015,77 грн.

ОСОБА_2 надала на перевірку ДПІ у м. Полтаві, а також до суду (а.с.75, 77-140) рахунки на оплату, виписані на позивача, платіжні документи, що підтверджують проведення оплати на витрати, необхідні для провадження незалежної професійної діяльності за 2014 рік, на загальну суму 14 015,77 грн, а саме: за послуги охорони, за технічне обслуговування ОПС, за послуги опалення, за послуги телефонного зв'язку, за водопостачання, за спецбланки та папки нотаріуса, за марки та конверти, за членські внески, за канцтовари та заправку картриджем, за програмне забезпечення, за внесення змін до запису Державного реєстру прав, за сплачений єдиний соціальний внесок за 2014 рік.

Суд зазначає, що реальність зазначених витрат на суму 14 015,77 грн не ставилась під сумнів податковим органом як у ході перевірки, так і у ході розгляду справи.

Водночас, ДПІ у м. Полтаві наголошувала на тому, що інших документів, які б підтверджували витрати самозайнятої особи ОСОБА_2 у 2014 році у розмірі 9 398,84 грн, на перевірку позивачем не було надано.

За твердженням ОСОБА_2, документ про сплату єдиного соціального внеску за 2013 рік у розмірі 11 563,09 грн є документальним підтвердженням відповідних витрат у 2014 році.

При цьому, представник відповідача-2 у ході розгляду справи зазначив, що єдиний соціальний внесок, сплачений самозайнятою особою ОСОБА_2 за 2013 рік, у розмірі 11 563,09 грн при врахуванні витрат від провадження незалежної професійної діяльності було враховано до складу витрат 2013 року, що відображено на сторінці 8 акта перевірки в таблиці "Структура вартості витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності (за даними перевірки )". Крім того, податковим органом у ході перевірки не встановлено завищення документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності у 2013 році, про що в акті перевірки було зазначено (а.с.10), та зазначено лише про завищення таких витрат за 2014 рік у розмірі 9 398,84 грн.

Таким чином, віднесення позивачем документально підтвердженої суми витрат за сплату єдиного соціального внеску за 2013 рік у розмірі 11 563,09 грн до витрат, необхідних для провадження незалежної професійної діяльності за 2014 рік, є необґрунтованим та безпідставним.

Водночас, інших документів, які б підтверджували витрати самозайнятої особи ОСОБА_2 у розмірі 9 398,84 грн, необхідні для провадження незалежної діяльності у 2014 році, позивачем суду також не надано.

Відповідно до пункту 178.2 статті 178 Податкового кодексу України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Отже, у ході перевірки податковим органом обґрунтовано встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності у розмірі 1 409,83 грн.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на викладене, ДПІ у м. Полтаві правомірно застосовано до позивача за оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням штрафні (фінансові) санкції у розмірі 352,45 грн.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, представником відповідача-2 в повній мірі доведено, що відповідач-2 діяв на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог до відповідача-1, оскільки на підставі акта перевірки від 06.01.2015 № 8/16-01-17-01-11/НОМЕР_2, складеного ДПІ м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області, винесене оскаржуване податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 22.01.2015 ДПІ у м. Полтаві ГУ Міндоходів у Полтавській області. Таким чином, ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС України у Полтавській області є неналежним відповідачем, оскільки не є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, тому не має відповідати за пред'явленим позовом.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду) передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 10 % суми судового збору, що становить 182,70 грн. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, позивач повинен сплатити 90 % недоплаченої суми судового збору, що становить 1 644,30 грн.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області, Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.01.2015 № НОМЕР_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (р/р № 4002, отримувач коштів: УДКС України у м. Полтаві, код 22030001; банк отримувача: ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019; ідентифікаційний код 38019510; код класифікації доходів бюджету 22030001; призначення платежу: судовий збір за позовом ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, Полтавський окружний адміністративний суд) судовий збір у розмірі 1 644,30 грн ( одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна