Справа № 2а/1770/1199/2011
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1199/2011

25 травня 2011 року 12год. 45хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Бондаренко В.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1
до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції
про скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень по податку з доходів фізичних осіб № /0 від 21.09.2010 року, № /1 від 18.10.2010 року, по податку на додану вартість № /0 від 21.09.2010 року, № /1 від 18.10.2010 року.

В обгрунтування позову вказує на безпідставність нарахування податку з доходів фізичних осіб в 4 кварталі 2009 року, оскільки він був платником єдиного податку; зазначає, що податок на додану вартість не повинен включатися до виручки від реалізації продукції; розрахунок витрат на сторінці 11 акту перевірки не відповідає чинному законодавству. Покликається на правомірність формування податкового кредиту по податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених податкових накладних, які були надані до перевірки, однак не враховані перевіряючим.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав в повному обсязі з наведених у ньому підстав.

Відповідач, Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція, адміністративний позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.126-130). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, що відповідають наведеним в запереченні. Зокрема, зазначив, що перевіркою СПД ОСОБА_1 було встановлено розбіжності у обсягу виручки у I-IV кварталі 2009 року всього в сумі 99650 грн. в результаті невключення у звітах платника єдиного податку до обсягу виручки сум ПДВ в розмірі 94400 грн., а також в III кварталі 2009 року не включено кошти в сумі 5250,00 грн., що надійшли від Висоцької сільської ради згідно платіжного доручення № 30 від 06.08.2009 року. Дана розбіжність призвела до перевищення обсягу виручки 500 тис. грн. за 2009 рік в сумі 71650 грн. 00), чим порушено вимоги ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва". З врахуванням вказаних обставин, в акті перевірки зроблено висновок про заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 3131,40 грн., в тому числі по періодах: за IV квартал 2009 року в сумі 814,35 грн. та I-II квартали 2010 року в сумі 2317,05 грн. та донараховано вказане податкове зобов'язання податковим повідомленням-рішенням від 21.09.2010 року № /0.

Також вказує, що перевіркою встановлено заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 1641,00 грн. та завищення податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 6453,00 грн. за рахунок включення до складу податкового кредиту податку на додану вартість, який не підтверджений податковими накладними, та у зв'язку з придбанням товарів, послуг, які не використані в межах господарської діяльності платника податків. В зв'язку з наведеним, податковим органом зроблено висновок про заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 8094,00 грн. та у відповідності до пп.17.1.1, 17.1.2, 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 7313,50 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення вважає правомірними, в позові просить відмовити в повному обсязі за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що з 12.08.2010 року по 26.08.2010 року, відповідно до направлень від 12.08.2010 року № 238/17, від 27.08.2010 року № 260/17 та наказу від 27.08.2010 року № 376 Сарненською міжрайонною державною податковою інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, ідентифікаційний номер 295719112, за період з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року.

За результатами перевірки складено акт від 07.09.2010 року № 77/17/НОМЕР_1 (а.с.12-37).

Згідно розділу 3 "Висновки" акту перевірки, перевіркою встановлені порушення СПД ОСОБА_1:

1) пунктів 1, 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"

2) статті 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", пп. 9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" - підприємцем занижено оподаткований дохід на 20876 грн., в результаті чого не сплачено до бюджету податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 3131,40 грн., в т.ч. по періодах:

ІV квартал 2009 року занижено оподаткований дохід в сумі 5429 грн., в результаті чого не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 814,35 грн.;

І-ІІ квартал 2010 року занижено оподаткований дохід в сумі 15447 грн., в результаті чого не перераховано бюджету податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 2317,05 грн.

3) частини 2 статті 9 Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" № 320/94-ВР від 22.12.1994 року із змінами та доповненнями та п. 3.4 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затверджено Наказом ДПА України від 29.03.2003 року № 451, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.10.2003 року № 960/8281, в результаті чого встановлено, що СГД ОСОБА_1 не подані розрахунки ф. 1ДФ до Сарненської МДПІ про виплачені доходи СГД-фізичним особам за поставлені товари та послуги за ІII-ІV квартали 2008 року, І-ІV квартали 2009 року, I-II квартали 2010 року.

4) пункту 4.1 статті 4, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.8.2 п.7.8 статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму ПДВ

- заниження ПДВ всього у сумі 13155 грн., у тому числі по періодах: за III квартал 2008 року у сумі 50 грн., ІV квартал 2008 року у сумі 1992 грн., за І квартал 2009 року в сумі 108 грн., за II квартал 2009 року в сумі 234 грн., за III квартал 2009 року в сумі 3704 грн., за ІV квартал 2009 року в сумі 59 грн., за січень 2010 року в сумі 2050 грн., за лютий 2010 року в сумі 2898 грн., за квітень 2010 року в сумі 1098 грн., за травень 2010 року в сумі 962 грн.;

- завищення ПДВ всього в сумі 4833 грн., в т.ч. по періодах березень 2010 року в сумі 3930 грн., березень 2010 року в сумі 903 грн.;

5) підпункту 7.8.2 п.7.8 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", ч. "а" пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" - підприємцем не подано до МДПІ податкові декларації з ПДВ за січень, лютий, квітень, травень та несвоєчасно подано податкову декларацію за березень 2010 року (граничний термін подачі до 20.04.2010 року, фактично подано 11.05.2010 року).

На підставі акту перевірки від 07.09.2010 року № 77/17/НОМЕР_1 Сарненською міжрайонною державною податковою інспекцією 21.09.2010 року прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р":

№ /0, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності" усього 3131,40 грн., у тому числі за основним платежем 3131,40 грн. (а.с. 38);

№ /0, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" усього 15749,50 грн., у тому числі за основним платежем 8322,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7427,50 грн. (а.с.39).

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду первинної скарги Сарненською МДПІ прийнято рішення № 13839/17-29 від 18.10.2010 року, яким податкове повідомлення-рішення від 21.09.2010 року № /0 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 3131,40 грн. залишене без зміни, скарга платника - без задоволення; податкове повідомлення-рішення від 21.09.2010 року № /0 скасоване у частині податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 342,00 грн., в т.ч. 228 грн. основного платежу, 114 грн. штрафної (фінансової) санкції; в частині податкового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 15407,50 грн., в тому числі 8094 грн. основного платежу, 7313,50 грн. штрафної (фінансової) санкції - скаргу платника залишено без задоволення (а.с.49-56).

Сарненською МДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р":

від 18.10.2010 року № /1 про визначення податкового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" в сумі 3131,40 грн. (а.с.59);

від 18.10.2010 року № /1 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" усього 15407,50 грн., у тому числі за основним платежем 8094,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7313,50 грн. (а.с.60).

За результатами розгляду повторних скарг позивача ОСОБА_4 податковою адміністрацією у Рівненській області (а.с.70-74) та Державної податкової адміністрації України (а.с.84-87) скарги платника залишені без задоволення, суми податкових зобов'язань з урахуванням рішення Сарненської МДПІ від 18.10.2010 року № 13839/17-29 - без зміни.

Судом встановлено, що позивач СПД ОСОБА_1 в періоді з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року здійснював господарську діяльність з обранням спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції від 28.06.1999 року № 746/99, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно поданих до Сарненської МДПІ заяв (місячна ставка єдиного податку 200 грн. щомісячно).

Позивач зареєстрований у Сарненській МДПІ платником податку на додану вартість з 01.07.2002 року, згідно п.2.2 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" (реєстрація за добровільним рішенням). Свідоцтво платника ПДВ отримав 01.07.2002 року за № 77796459. Індивідуальний податковий номер платника ПДВ НОМЕР_1. Форма звітності у періоді перевірки - квартальна, згідно поданої заяви від 06.02.2007 року вх. № 30617.

Як встановлено актом перевірки, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за І-ІV квартал 2009 року, отриманий позивачем, перевищив 500000 грн. і становив 571650 грн. Проте у звіті платника єдиного податку за I-IV квартали 2009 року показано обсяг виручки в сумі 472000 грн., розбіжність складає 99650 грн.

Перевіркою руху коштів по банківському рахунку позивача, та інформації згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, первинних документів (накладних на реалізацію товарів, податкових накладних) та реєстрів виданих податкових накладних, списків наданих для перевірки дебіторів і кредиторів, встановлено, що розбіжності у обсягу виручки у І-ІV кварталах 2009 року в сумі 99650 грн. утворилася в результаті не включення до звітів платника єдиного податку до обсягу виручки сум податку на додану вартість в розмірі 94400,00 грн., а також в III кварталі 2009 року не включено кошти в сумі 5250,00 грн., що надійшли від Висоцької сільської ради за насос, відповідно до договору на поставку № 20 від 31.07.2009 року та платіжного доручення № 30 від 06.08.2009 року, що позивачем не заперечується.

Дана розбіжність призвела до перевищення обсягу виручки 500 тис. грн. за 2009 рік в сумі 71650 грн. (571650,00 - 500000,00).

В ході судового розгляду справи позивач пояснив, що податок на додану вартість не повинен включатися до виручки від реалізації продукції.

Статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис.грн.

Абзацом 5 статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" визначено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу на здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не містить норми про неврахування податку на додану вартість при визначенні розміру виручки, яку отримує суб'єкт підприємницької діяльності, а відтак доводи позивача в зазначеній частині є безпідставними.

Відповідно до статті 5 цього ж Указу Президента України, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

З врахуванням наведеного, встановивши, що станом на 31.12.2009 року виручка позивача від реалізації товарів становить 571650 грн., податковий орган дійшов підставного висновку про перевищення позивачем на суму 71650,00 грн. гранично допустимого обсягу виручки при перебуванні на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-IV від 22.05.2003 року в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин, до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, діє розділ IV Декрету Кабінету Міністрів "Про прибутковий податок з громадян", який застосовується з урахуванням положень п.9.12 ст.9 Закону (п.22.10 ст.22 Закону).

Відповідно до вимог пп. 9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань.

Згідно пп.9.12.2 п.9.12 ст.9 вищезазначеного Закону, якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у пп.9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно вимог п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", ставка податку з доходів фізичних осіб становить 15% від об'єкта оподаткування.

З врахуванням наведених норм, податковий орган дійшов підставного висновку, що сума доходів підприємця, яка перевищує розмір виручки, гранично допустимий для перебування на спрощеній системі оподаткування, не охоплюється єдиним податком. Якщо підприємець під час перебування на спрощеній системі оподаткування від здійснення підприємницької діяльності отримав інші доходи, ніж доходи, які можуть обкладатися єдиним податком згідно з правилами, які встановлені спеціальним законодавством з питань спрощеної системи оподаткування (Указом від 03.07.1998 року № 727/98), такий підприємець повинен сплатити з цих доходів (тобто із суми перевищення понад 500 тис.грн.) податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав самостійно перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2010 року, а також подати декларації про доходи за IV квартал 2009 року на перевищення граничного обсягу виручки в сумі 71650 грн., в т.ч. ПДВ 11941 грн., тобто задекларувати валові доходи в сумі 59709 грн. (71650-11941=59709), за І-ІІ квартали 2010 року задекларувати валові доходи в сумі 274500 грн. (обсяг виручки за І-ІІ кв. 2010 року в сумі 329400 грн. - ПДВ в сумі 54900 грн. = 274500 грн.)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" зі змінами та доповненнями, та на підставі наданих для перевірки документів (накладних на придбання товару, послуг, банківських виписок та наданого письмового пояснення підприємця) перевіркою визначено суму витрат понесених позивачем при отримані вищезазначених валових доходів за IV квартал 2009 року та І півріччя 2010 року, а саме: IV квартали 2009 року 54280 грн., в т.ч. витрати на закупівлю товарів 54280грн.; І-ІІ квартали 2010 року 259053 грн., в т.ч. витрати на закупівлю товарів 249545 грн., комунальні і транспортні витрати 9508 грн.

Суд не приймає доводи позивача про помилкове визначення розміру витрат підприємця, зокрема, що розмір торгової націнки коливається в межах 4-7 відсотків, а не 10 відсотків, як зазначено в акті перевірки. Судом встановлено, що під час перевірки СПД ОСОБА_1 було надано письмове пояснення, в якому зазначено про встановлення ним націнки на товари в розмірі 10% (а.с.137). В судовому засіданні позивач пояснив, що вказане пояснення він не читав, наявність свого підпису на ньому підтвердив.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що Сарненською МДПІ у відповідності до вимог ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", пп. 9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначено оподаткований дохід по зазначених звітних періодах та правомірно донараховано підприємцю ОСОБА_1 податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності:

- IV квартал 2009 року оподаткований дохід в розмірі 5429 грн. (59709-54280), донарахований податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 814,35 грн. ( 5429 х 15%);

- І-ІІ квартали 2010 року оподаткований дохід в розмірі 15447 грн. 53), донарахований податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 2317,05 грн. (15447 х 15%).

Таким чином, суд приходить до переконання, що при визначенні підприємцю ОСОБА_1 податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 3131,40 грн., в т.ч. по періодах: за IV квартал 2009 року в сумі 814,35 грн. та І-ІІ квартал 2010 року в сумі 2317,05 грн., суб'єкт владних повноважень діяв у відповідності з приписами закону, добросовісно, розсудливо, з урахуванням усіх обставин справи. Доводи позивача не спростовують висновків податкового органу, а відтак позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення Сарненської МДПІ від 21.09.2010 року № /0, від 18.10.2010 року № /1 до задоволення не підлягають.

Оскільки в ході судового розгляду справи підтверджено допущене позивачем в IV кварталі 2009 року перевищення гранично допустимого для перебування на спрощеній системі оподаткування розміру виручки, суд вважає підставним висновок податкового органу про те, що з 01.01.2010 року позивач був зобов'язаний перейти на загальну систему оподаткування та самостійно обрати місячний звітний податковий період по податку на додану вартість відповідно до вимог пп.7.8.2 п.7.8 ст.7, пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Як стверджується актом перевірки, в порушення вимог пп.7.8.2 п.7.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", ч."а" пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" позивачем не подано місячні податкові декларації за січень, лютий, квітень, травень 2010 року та несвоєчасно подано податкову декларацію за березень 2010 року (граничний термін подачі до 20.04.2010 року, фактично подано 11.05.2010 року). Факт неподання податкових декларацій позивачем не заперечується.

Відповідно до пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

З врахуванням наведеного, відповідач правомірно застосував до СПД ОСОБА_1 штрафну санкцію за неподання податкової декларації у визначений законом строк за 2010 рік в сумі 850,00 грн. (а.с. 138).

Перевіркою встановлено, що податкові зобов'язання з податку на додану вартість сформовані за рахунок здійснення позивачем операцій з продажу непродовольчих товарів (техніки для саду та лісу, запчастин до них та лісоматеріалів).

Перевіркою повноти визначення у позивача податкових зобов'язань по податку на додану вартість за період з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року встановлено, що в порушення вимог п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Законом України "Про податок на додану вартість" занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1641,00 грн. за рахунок здійснення операції з продажу товарів (робіт, послуг) по відповідних звітних періодах.

Також, перевіркою встановлено завищення податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 6453,00 грн. в порушення вимог пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме за рахунок включення до складу податковому кредиту податку на додану вартість, який не підтверджений податковими накладними та у зв'язку із придбанням товарів, послуг, які не використані в межах господарської діяльності платника податків.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за перевірений період з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року встановлено заниження ПДВ всього в сумі 13155 грн. (з урахуванням рішення Сарненської МДПІ за результатами розгляду первинної скарги платника 12927 грн.) та завищення ПДВ в сумі 4833 грн. Штрафна (фінансова) санкція застосована податковим органом у відповідності до пп.17.1.2, 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" в розмірі 50% суми заниженого податку, а саме: 12927 грн. х 50% = 6463,50 грн. (а.с.138).

На підставі вищевикладеного, в акті перевірки зроблено висновок, що в порушення п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" занижено податок на додану вартість по розрахунках із бюджетом у періоді, що перевірявся, на загальну суму 8094 грн. з урахуванням завищення ПДВ в сумі 4833 грн. (12927 - 4833 = 8094 грн.).

Враховуючи доводи позивача на обгрунтування позовних вимог та докази, надані сторонами, в ході судового розгляду справи підлягали до перевірки обставини щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту, а саме на загальну суму ПДВ 1270 грн. та на суму 5411 грн.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст. 6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного період у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Судом встановлено, що в порушення зазначеної норми Закону, позивачем неправомірно включено до податкового кредиту кошти на придбання товарів, які не мали брати участі в господарських операціях підприємця, на загальну суму 1270 грн. (а.с.30-31 акту перевірки). Як зазначено в акті перевірки та підтверджено позивачем, за такими податковими накладними у період з 01.07.2008 року по 30.06.2010 року придбавалися товари: календар настінний 15 шт., будівельні товари, щоденник 12 шт., телевізор, календар настінний 10 шт., карти ігрові 12 шт., календар-плакат 50 шт., господарчі та будівельні матеріали.

Будь-які об'єктивні докази на підтвердження взаємозв'язку вказаних товарів з господарською діяльністю підприємця судом не встановлені. Враховуючи, що протягом перевіреного періоду СПД ОСОБА_1 здійснював вид господарської діяльності: роздрібна торгівля непродовольчими товарами (техніка для лісу та саду, запчастини до них, лісоматеріали), суд вважає правомірним висновок податкового органу щодо порушення позивачем пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" при формуванні податкового кредиту на суму 1270 грн. Доводи позивача вказаного висновку не спростовують.

Крім цього, позивачем в ході судового розгляду справи надано податкові накладні:

№ 0000743 від 23.09.2008 року, видану позивачу ДП "Дубровицьке ЛГ" на суму ПДВ 1634,41 грн.,

№ 2098 від 23.04.2010 року, видану позивачу ТОВ НВФ "Трейд-Сервіс-1" на суму ПДВ 637,47 грн.,

№ 1970 від 19.04.2010 року, видану позивачу ТОВ НВФ "Трейд-Сервіс-1" на суму ПДВ 696,69 грн., на загальну суму податку на додану вартість 2968,57 грн. (копії а.с.88-90, оригінали оглянуто); а також податкову накладну № 274 від 12.09.2008 року, видану підприємцем ОСОБА_1 для ДП "Дубровицький ЛГ" на суму ПДВ 1634,41 грн. (копія а.с.91, оригінал оглянуто).

Вказані податкові накладні включені позивачем до реєстрів отриманих та виданих податкових накладних відповідних податкових періодів.

Оплата придбаного товару підтверджується дослідженою судом книгою обліку придбання (а.с.92-97).

В акті перевірки (а.с.31-32) вказано про ненадання до перевірки ряду податкових накладних, в тому числі й вказаних вище.

Позивач в ході судового розгляду справи ствердив, що до перевірки надавав всі наявні у нього податкові накладні в оригіналах в повному обсязі, особисто склав перелік наданих документів (а.с.184) засвідчив вказані обставини підписом у відповідному розділі акту перевірки (а.с.37), однак вони не в повному обсязі були взяті до уваги перевіряючими.

Оцінюючи фактичні обставини справи суд враховує, що позивач під час процедури адміністративного оскарження надавав до податкових органів всіх рівнів нотаріально посвідчені копії чотирьох податкових накладних (а.с.48,69,83), та надав зазначені документи під час судового розгляду справи (а.с.88-90). Належність оформлення досліджених судом податкових накладних сторонами не заперечується, під сумнів не ставиться.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97, вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Наведені норми Закону № 168/97 не обмежують платника податків у праві на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту датою фактичного надходження товару платнику та датою його фактичного використання в господарській діяльності. Вказані норми дають право на формування податкового кредиту по даті списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів та отримання податкової накладної у випадку, якщо платник має намір використовувати придбаваємий товар в подальшому (майбутньому) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту по даті здійснення хоча б однієї із першій подій (перерахування коштів в оплату товарів або отримання податкової накладної).

З врахуванням наведених правових норм, суд вважає, що позивачем в ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами спростовано висновок податкового органу в частині непідтвердження податковими накладними податкового кредиту на загальну суму 2968,57 грн. Податкове повідомлення-рішення Сарненської МДПІ від 21.09.2010 року № /0, від 18.10.2010 року № /1 в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі основного платежу 2968,57 грн. та застосованих штрафних санкцій в розмірі 50% від вказаної суми основного зобов'язання 1484,29 грн. суд вважає неправомірним та таким, що підлягає до скасування. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення Сарненської МДПІ від 21.09.2010 року № /0, від 18.10.2010 року № /1 про визначення податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" в частині основного зобов'язання в сумі 2968,57 грн., штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1484,29 грн., а всього в сумі 4452,86 грн. - скасувати.

В решті позову відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.