Справа № 826/9041/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9041/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Мінченка Я.В.,

представника відповідача - Деміденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Проперті Солюшенз» звернулося у суд з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо непогодження застосування податкового компромісу №7587/10/26-50-22-06 від 24.04.2015, зобов'язати контролюючий орган повторно розглянути його заяву про намір застосувати податковий компроміс по неузгоджених сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №3 від 06.11.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність непогодження контролюючим органом податкового компроміс, з огляду на відсутність на час спірного рішення доказів неузгодженості сум податкового зобов'язання, щодо яких заявлено податковий компроміс, а також виходячи з того, що платником податків не було сплачено 5% суми заниженого податкового зобов'язання протягом 10 календарних днів з дня подання ним заяви про намір досягнення податкового компромісу.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем, на підставі акту перевірки від 21.10.2014 № 503/1-26-50-22-03-38931120, винесено податкове повідомлення-рішення № 3 від 06.11.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 266 769,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 66 692,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішення контролюючого органу, позивач оскаржував його в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України.

Оскільки рішенням Державної фіскальної служби України № 5525/6/99-99-10-01-04-25 від 17.03.2015 скаргу позивача залишено без задоволення, 31 березня 2015 року позивач звернувся у суд з вимогами про визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року (у справі №826/5735/15) згадану позовну заяву залишено без руху через наявність недоліків.

Оскільки встановлені судом недоліки позовної заяви усунуті заявником вчасно та в повному обсязі, 20 квітня 2015 року Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №3 від 06.11.2014.

Разом з тим, 10 квітня 2015 року позивачем подано до контролюючого органу заяву про намір досягнення податкового компромісу стосовно суми податкових зобов'язань, що визначена вказаним податковим повідомленням-рішенням. До цієї заяви позивачем, як доказ судового оскарження і, відповідно, неузгодженості податкових зобов'язань, додано завірену копію першої сторінки позовної заяви з відміткою про її отримання Окружним адміністративним судом м. Києва.

Однак, відповідачем не погоджено податковий компроміс за заявою позивача, про що прийнято рішення від 24.04.2015 №7587/10/26-50-22-06. Це рішення мотивоване тим, що станом на день його прийняття адміністративний позов щодо оскарження податкового повідомлення-рішення №3 від 06.11.2014 до відповідача не надходив, і що в ЄДРСР міститься ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2015 у справі №826/5735/15, якою цей позов залишено без руху, а також тим, що заявником не було в установлені терміни сплачено узгоджені зобов'язання. З огляду на що, відповідач дійшов висновку про невідповідність заяви позивача вимогам Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу» №63-VIII від 25.12.2014.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Зазначеним критеріям діяльності суб'єктів владних повноважень відповідають обов'язки контролюючих органів, встановлені Податковим кодексом України (тут і далі - в редакції, чинній на час спірних правовідносин), а саме: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21).

Відповідно до пунктів 1, 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковою умовою для застосування процедури податкового компромісу є неузгодження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження.

Правилами пунктів 56.1, 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням, вважається неузгодженим при зверненні платника податків до суду з позовом про визнання його недійсним.

Буквальний аналіз приведених норм свідчить на користь висновку, що моментом, з яким законодавець пов'язує перехід грошового зобов'язання у статус неузгодженого, є звернення платника податків до суду.

Відповідно до частини 1 статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Колегією суддів установлено, що 31 березня 2015 року позивачем подано до Окружного адміністративного суду м. Києва позовну заяву з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2014 року №3. І вказана заява була зареєстрована в суді у день її подання.

Зазначену позовну заяву залишено без руху через, встановлені судом, недоліки, які в подальшому були усунуті позивачем. А провадження в згаданій адміністративній справі відкрито 20 квітня 2015 року.

За правилами частини 2 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Таким чином, станом на день прийняття відповідачем спірного в цій справі рішення (24 квітня 2015 року), адміністративний позов ТОВ «Проперті Солюшенз» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2014 року №3 вважався поданим 31 березня 2015 року.

Оскільки днем оскарження позивачем в судовому порядку було 31 березня 2015 року, з цієї дати згадане податкове повідомлення-рішення вважається неузгодженим.

Про обставини судового оскарження й, відповідно, неузгодження податкового повідомлення-рішення було відомо відповідачу, адже, як слідує з його заперечень проти позову, з матеріалами справи №826/5735/15 працівники контролюючого органу ознайомились 22 квітня 2015 року. Цього ж дня відповідачу стало відомо й про відкриття провадження в згаданій адміністративній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неприйнятними посилання суб'єкта владних повноважень на те, що адміністративний позов щодо оскарження податкового повідомлення-рішення №3 від 06.11.2014 до відповідача не надходив, і що в ЄДРСР міститься ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2015 у справі №826/5735/15, якою цей позов залишено без руху. Встановлені обставини свідчать, що на час розгляду та вирішення відповідачем питання про погодження податкового компромісу грошові зобов'язання, визначені згаданим податковим повідомленням-рішенням, не були узгодженими.

Також, колегія суддів не може погодитися із посиланням відповідача на те, що заявником не було в установлені терміни сплачено узгоджені зобов'язання, з огляду на те, що пунктом 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яким визначено умови досягнення податкового компромісу по неузгодженим сумам податкових зобов'язань, щодо яких триває процедура судового оскарження, не передбачено строків сплати податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу. Положення цієї норми лише вказують на те, що у разі несплати платником податків відповідної суми податкового зобов'язання, зобов'язання вважається неузгодженим.

На користь наведеного висновку свідчать також положення пунктів 3.12, 3.15 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13.

Так, зі змісту пункту 3.12 цих Методичних рекомендації слідує, що до прийняття рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу доцільно перевірити:

- дотримання платником податку, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, передбаченого пунктом 12 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу терміну для подання Заяви про компроміс по ППР контролюючому органу;

- відсутність станом на дату подання Заяви про компроміс по ППР факту узгодження сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, щодо яких подано заяву про намір досягнення податкового компромісу, у встановленому Кодексом порядку;

- наявність факту визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ за податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), щодо яких платником податків подано Заяву про компроміс по ППР, у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або завищенням податкового кредиту з ПДВ.

Пунктом 3.15 Методичних рекомендацій передбачено, що рішення щодо погодження застосування процедури податкового компромісу за Заявою про компроміс по ППР не пізніше наступного робочого дня передається структурним підрозділом, що його готував, до координаційно-моніторингового підрозділу для забезпечення контролю за повнотою і своєчасністю сплати сум податкових зобов'язань за результатами процедури податкового компромісу та надання інформації щодо сплачених (несплачених у встановлений термін) до бюджету сум податків заінтересованим підрозділам для вжиття дій, передбачених законодавством, внесення відповідної інформації до баз даних контролюючих органів, вирішення питання щодо кримінальної та адміністративної відповідальності тощо.

Аналіз наведених правил свідчить про те, що сплата чи несплата податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, не має значення при вирішенні питання про погодження/не погодження податкового компромісу у порядку пункту 7 цього підрозділу. Перевірка сплати вказаної суми, як обставини, яка свідчить про досягнення податкового компромісу, здійснюється вже після погодження застосування процедури податкового компромісу.

Наведене не було враховано відповідачем при прийнятті спірного рішення, а також судом першої інстанції при вирішенні справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення про непогодження податкового компромісу від 24.04.2015 №7587/10/26-50-22-06 відповідач діяв з порушенням норм податкового законодавства, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача та цілями контролю у сфері сплати податків, без урахування суттєвих обставин, що мали значення для його прийняття, та нерозсудливо.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо непогодження застосування податкового компромісу №7587/10/26-50-22-06 від 24.04.2015 та зобов'язання останнього повторно розглянути його заяву про намір застосувати податковий компроміс по неузгоджених сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №3 від 06.11.2014 є правомірними та підлягають задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №7587/10/26-50-22-06 від 24 квітня 2015 року щодо непогодження застосування податкового компромісу.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті Солюшенз» про намір застосувати податковий компроміс по неузгоджених сумах податкових зобов'язань з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню №3 від 06 листопада 2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст постанови складений 07 вересня 2015 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.