Справа № 2а/1570/3741/2011
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2011-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/3741/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

при секретарі судового засідання: Легенченко О.А.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1, за довіреністю

представника відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю

від третьої особи - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування наказів № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконними дії відповідача по встановленню фактів дискредитації в діях оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_3, скасування наказу Головного управління МВС в Одеській області № 857 від 19.08.2010 року про звільнення оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області майора міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, наказу Головного управління МВС України в Одеській області № 441 від 31.08.2010 року по особовому складу в частині звільнення у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) майора міліції ОСОБА_3 (У-509539), оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області з 31.08.2010 року, відновлення права ОСОБА_3, порушеного наказами відповідача № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року та поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згоден винесеними наказами Головного управління МВС України в Одеській області, оскільки в них не містяться чіткого зазначення, в чому полягає порушення позивачем норм Закону України «Про міліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Присяги працівника органів внутрішніх справ та Кодексу честі працівника ОВС, посилання відповідача на вирок суду, на думку позивача, є не належним обґрунтуванням встановлення в діях позивача ознак дискредитації, оскільки цей вирок суду не набрав законної сили. Також на думку позивача, відповідачем був порушений порядок проведення службового розслідування, оскільки про таку підставу як вступ у неділові стосунки з лідером озброєного злочинного угрупування ОСОБА_5 відповідачу було відомо у 2003 році, між тим ця підстава стала однією із підстав для звільнення позивача за ознаками дискредитації у 2010 році. Також позивач не згоден з висновком відповідача щодо невиходу його на службу без поважних причин з 04.06.2010 року по час постановлення відповідачем дисциплінарного наказу, оскільки позивач був відсторонений від займаної посади, що унеможливлювало виконання своїх службових обовязків та вихід на службу.

Позивач та його представник у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях (а.с.32-35).

Третя особа у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, судом по справі встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_3 розпочав службу в органах внутрішніх справ у липні 1995 року на посаді оперуповноваженого 4-го відділення (по боротьби з крадіжками, розукомплектуванням транспортних засобів, розбійними нападами на водіїв) ВКР Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

З жовтня 2000 року по 15 жовтня 2007 року позивач займав посаду начальника відділення розкриття злочинів, повязаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами УКР ОМУ УМВС України в Одеській області.

У 2003 році Генеральною прокуратурою України відносно майора міліції ОСОБА_3 було порушено ряд кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених ст. 27 ч. 2. ст. 257, ст. 328 ч. 2, ст. 364 ч. 2 КК України, які в подальшому були обєднані в одне провадження під загальним № 059960045 за наслідками вступу позивача у неділові стосунки з одним із лідерів озброєного злочинного угрупування ОСОБА_5

Постановою від 28.05.2003 року, винесеною старшим слідчим по особливо важливим справам Генеральної прокуратури України ОСОБА_6, ОСОБА_3 було відсторонено на час провадження досудового слідства від займаної посади начальника відділення розкриття злочинів, повязаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами УКР ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с. 9) та розпорядженням ОМУ УМВС в Одеській області від 12.06.2003 року № 156 (а.с. 100) усунуто від займаної посади.

За особистим проханням позивача, 15 жовтня 2007 року позивач був призначений на посаду оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області та розпорядженням Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області від 17.12.2007 року № 412 (а.с. 101) позивач був усунутий від цієї посади.

Судом встановлено, що 25 травня 2009 року Апеляційним судом Одеської області був винесений вирок та визнано ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину і призначено йому покарання у вигляді пяті років та одного місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в системі правоохоронних органів терміном на 2 роки, з конфіскацією майна засудженого (а.с. 72-84).

Позивач оскаржив вказаний вирок до Верховного Суду України, на час проведення службового розслідування та розгляду справи, результати перегляду вказаного вироку, не відомі.

Судом встановлено, що заступником начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області 23.07.2010 року був поданий рапорт на імя начальника ГУМВС України в Одеській області про те, що в ході проведення роботи по відстеженню стану розгляду кримінальних справ у відношенні колишніх та діючих працівників міліції ОВС області та проведення відповідних щомісячних звірок надійшла інформація про те, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочинів, крім того, керівництво ВКР ОМУ ГУМВС повідомило, що майор міліції ОСОБА_3 з 02.06.2010 року по теперішній час на службу не зявляється (а.с. 70).

На підставі цього рапорту з резолюцією про проведення службового розслідування інспектором ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області було проведено додаткове службове розслідування з приводу притягнення до кримінальної відповідальності майора міліції ОСОБА_3, за результатами якого був прийнятий висновок (а.с. 90-91), затверджений 26.07.2010 року начальником ГУМВС України в Одеській області. Вказаним висновком зафіксовано, що вироком Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2009 року позивач визнаний винним у скоєнні злочинів та поряд з цим, майор міліції ОСОБА_3 з 04.06.2010 року по теперішній час на службу не виходить, про причини невиходу на роботу ВКР ОМУ ГУМВС не інформує. На підставі цього, за грубі порушення вимог законодавства, що виразилось у невиході на службу з 04.06.2010 року по теперішній час без поважних причин, вступі у неділові стосунки з лідером озброєного злочинного угруповання ОСОБА_5 та сприянні злочинним діям останнього, перевіряючий вважав би доцільним звільнити майора міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби.

У вказаному висновку інспектором робиться посилання на те, що у червні 2003 року керівництвом Одеського міського управління було проведено службове розслідування, за результатами якого прийнято рішення визначитись з подальшим перебуванням в ОВС майора міліції ОСОБА_3 після закінчення досудового слідства по кримінальній справі. Між тим, листом від 27.10.2011 року № 31/8-4263 Одеське міське управління ГУМВС України в Одеській області повідомило суд, що в архівній справі майора ОСОБА_3 будь-яких висновків службових розслідувань за фактом його притягнення до дисциплінарної відповідальності у 2003 році, відсутні (а.с. 115).

Судом встановлено, що на підставі вище приведеного висновку від 26.07.2010 року, наказом ГУМВС України в Одеській області від 19.08.2010 року № 857 позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби (а.с. 45) та за поданням в.о. начальника ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 26.08.2010 року (а.с. 42), на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 19.08.2010 року № 857 та атестаційного листа (а.с. 44), начальником ГУМВС України в Одеській області був винесений наказ від 31.08.2010 року № 441 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби (а.с. 8).

Судом встановлено, що з 01.06.2003 року по день звільнення ОСОБА_3 з посади, йому грошове утримання не нараховувалось та не виплачувалось, що підтверджено листом сектору фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Одеського міського управління ГУМВС в Одеській області від 14.09.2011 року № 31/10-131 (а.с. 102).

Судом досліджений послужний список позивача (а.с. 36-40), аркуш особової справи з підписом позивача про отримання трудової книжки 16.05.2011 року (а.с. 41), листи Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, направлені на адресу позивача, з проханням зявитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, військового квітка та припису щодо постановки на військовий облік (а.с. 12), акт про відмову ОСОБА_3 від надання пояснення щодо факту притягнення останнього до кримінальної відповідальності від 23.07.2010 року (а.с. 85), акт про відмову ОСОБА_3 від ознайомлення з висновком службового розслідування за фактом притягнення останнього до кримінальної відповідальності від 30.07.2010 року (а.с. 89), довідка від 10.03.2006 року (а.с. 92), довідка про знаходження позивача 23.07.2010 року з 10 години до 14 години у лікаря стоматолога (а.с. 118-121).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 (надалі Положення).

В свою чергу, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 1 цього Закону, службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 12 цього Закону встановлені види дисциплінарних стягнень, до складу яких входить звільнення з органів внутрішніх справ, яке відповідно до ст. 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 14 вказаного Закону регулюється порядок накладання дисциплінарних стягнень, який передбачає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку,

учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на

один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до ст. 13 цього Закону, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Згідно зі ст. 16 цього Закону, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», до обовязків осіб рядового і начальницького складу відноситься, в тому числі, дотримання законодавства, неухильне виконання вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; збереження державної таємниці; дотримання норм професійної та службової етики, у службовій діяльності бути чесним, обєктивним і незалежним від будь-якого впливу громадян, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Відповідно до п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Виходячи із положень Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», суд приходить до висновку, що накази Головного управління МВС в Одеській області № 857 від 19.08.2010 року та № 441 від 31.08.2010 року по особовому складу в частині звільнення позивача у запас Збройних Сил за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за дискредитацію) були прийняті з дотриманням приписів ст. 2 КАС України.

Доводи позивача про те, що висновки службового розслідування про дискредитацію позивачем органів внутрішніх справ, які стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів, ґрунтуються відповідачами на здійснені позивачем злочину, але вирок суду не набув законної сили, що виключає можливість звільнення позивача з посади до набуття вироком суду законної сили, є невірними, оскільки відповідно до матеріалів службового розслідування позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, видом дисциплінарного стягнення було визначено звільнення з органів внутрішніх справ за дискредитацію (п. 66 Положення), а не за скоєння злочину, яке передбачає звільнення після набуття законної сили вироку суду (п. 67 Положення). Таким чином, підставою для звільнення було саме порушення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а не факт порушення відносно позивача кримінальної справи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дискредитація це навмисне діяння, що направлено на позбавлення субєкти довіри, підриву його авторитету. На думку суду, відповідачем доведено допущення позивачем дискредитації.

Суд критично відноситься до доводів представника позивача, що відсутні підстави для визнання невиходу позивача на службу без поважних причин, оскільки він був відсторонений від посади з 2007 року, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 28.05.2003 року, винесеною старшим слідчим по особливо важливим справам Генеральної прокуратури України ОСОБА_6, у порядку ст. 147 КПК України, ОСОБА_3 було відсторонено на час провадження досудового слідства від займаної посади начальника відділення розкриття злочинів, повязаних з використанням зброї та вибухових речовин, відділу розкриття злочинів проти особи і боротьби з груповими злочинними проявами УКР ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с. 9) та розпорядженням ОМУ УМВС в Одеській області від 12.06.2003 року № 156 (а.с. 100) усунуто від займаної посади, розпорядженням Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області від 17.12.2007 року № 412 (а.с. 101) позивач був усунутий від посади оперуповноваженого сектора боротьби з незаконним обігом зброї та вибухівки відділу карного розшуку ОМУ ГУМВС України в Одеській області, на яку був переведений за власним бажанням.

Законодавством про державну службу, в тому числі в органам внутрішніх справ не врегульовано питання, хто і в якому порядку виконує обов'язки відсутнього у зв'язку з відстороненням за постановою слідчого державного службовця, якою є оплата праці особи, яка заміщає відстороненого. Статтею 147 КПК України не передбачено збереження заробітної плати на час відсторонення. Водночас згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»від 01.12.94 р. № 266/94-ВР, державному службовцеві відшкодовуються збитки, завдані у зв'язку з незаконним відстороненням, у випадку: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади); закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав встановлення факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного відсторонення від роботи (посади). Незаконно відстороненому державному службовцю відшкодовуються: заробіток, який він втратив внаслідок незаконних дій, суми, сплачені ним у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Час, протягом якого службовець не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що під час відсторонення від посади особа повинна бути присутньою на робочому місці відповідно до розпорядку роботи органу державної влади, за винятком певних причин неможливості прибуття на службу.

Позивачем не доведено наявність причин, які б робили неможливим зявлення позивача на службу у період з 04.06.2010 року по дату проведення службового розслідування та повідомлення про ці причини відповідача.

Також суд вважає, що представником позивача не доведені доводи щодо порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що дії відповідача були правомірні, вчинені в порядку, спосіб та в межах повноважень, наданих законодавством вказаному субєкту владних повноважень, а отже позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат відповідача, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, керуючись ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

З огляду на викладене, відповідно до положень Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114 та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування наказів № 857 від 19.08.2010 року, № 441 від 31.08.2010 року, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 05 грудня 2011 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя Л.Р. Юхтенко