Справа № 2а-15341/10/0570
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2010-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєломєстнов О.Ю.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року < > справа № 2а-15341/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія Донецького апеляційного адміністративного суду у складі суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, при секретарі судового засідання Солодько О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2010 року у справі за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля" до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2010 року позовні вимоги Державного підприємства "Добропіллявугілля" до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання дій протиправними та визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 14.04.2010 р. та № /0 від 15.04.2010 р. про нарахування штрафних санкцій задоволені повністю.

Суд першої інстанції встановив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті внаслідок невірного застосування норм Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181, а саме: при сплаті поточних платежів в рахунок податкових зобовязань з зазначенням в платіжних дорученнях про призначення платежу, податковим органом здійснювався перерозподіл сплачених сум в рахунок погашення податкового боргу минулого періоду.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач Добропільська обєднана державна податкова інспекція Донецької області, яка звернулась з апеляційною скаргою, на обґрунтування якої зазначено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, які є підставою для скасування постанови суду та ухвалення нового судового рішення з відмовою у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, представники позивача заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції Державне підприємство "Добропіллявугілля" (ЄДРПОУ 3326253) є юридичною особою, зареєстроване як платник податків 22.04.2003 року.

02 квітня 2010 року відповідачем здійснено невиїзну (камеральну) перевірку з питань порушення граничних термінів сплати до бюджету самостійно узгоджених сум податкових зобовязань за період з 24.07.2007 р. по 26.02.2010 року відокремленого підрозділу «Шахта «Новодонецька», за результатами якої складено акт від 02.04.2010 р. № 284/15-1/26319466, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень:

- № /0 від 14 квітня 2010 року про застосування штрафних санкцій до позивача на суму 85042.69 гривень за порушення граничного терміну сплати узгодженого податкового зобовязання зі збору (відрахування) на геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету України, передбаченого п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ( № 2181). Штраф нараховано на підставі п.п.17.1.7. пункту 17.1 ст. 17 цього Закону за затримку на 739-1185 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання у розмірі 50 %.(а.с.12)

- № /0 від 15 квітня 2010 року про застосування штрафних санкцій до позивача на суму 1485.21 гривень за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання земельного податку з юридичних осіб, передбаченого п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ( № 2181). Штраф нараховано на підставі п.п.17.1.7. пункту 17.1 ст. 17 цього Закону за затримку на 79-88 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання у розмірі 20 %.

З акту перевірки вбачається, що податковий борг зі збору на геологорозвідувальні роботи, які виконані за рахунок державного бюджету, виник на підставі розрахунку за 1 квартал 2006 року від 04.05.2006 року № 6847 та розрахунку за другий квартал 2006 р. від 02.08.2006 року № 11819. (а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2009 року по справі № 2-а-7318/08/0570 з ДП «Добропіллявугілля» стягнуто на користь державного бюджету податковий борг у розмірі 937833 грн., який існував станом на 1.11.2008 року, в тому числі борг зі збору за геологорозвідувальні роботи в сумі 355617.17 грн., який виник за період з 21.11.2005 р. по 19.11.2007 р. у відокремленому підрозділі «Шахта «Новодонецька». (а.с.127).

Відповідно до п.1 ст. 72 КАС України, - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач в судовому засіданні стверджував, що податковий борг по розрахункам за 1 квартал 2006 року від 04.05.2006 року № 6847 та розрахунку за другий квартал 2006 р. від 02.08.2006 року № 11819 стягнуто судовим рішенням по справі № 2-а-7318/08/0570.

Податковий орган, який є субєктом владних повноважень, не надав належних доказів, що в суму боргу, яка стягнута судовим рішенням по справі № 2-а-7318/08/0570 не включена сума боргу, яка виникла по розрахункам від 04.05.2006 року № 6847 та від 02.08.2006 року № 11819.

З таких підстав, дії податкового органу є протиправними щодо зміни призначення платежу, який зазначено в платіжних дорученнях: № № 1155 від 30.05.2008 р., 1388 від 27.06.2008 р., № 172 від 30.01.2009 р., № 258 від 27.02.2009 р., № 12452 від 24.07.2009, 1093 від 30.07.2009 р., № 1230 від 19.08.2009 р., № 1465 від 30.09.2009 р., 1567 від 21.10.2009 р., 1658 від 12.11.2009 р., оскільки по спірним розрахункам сума боргу вже стягнута в судовому порядку.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № /0 від 15 квітня 2010 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту перевірки вбачається, що платником податку подано розрахунок № 1033 від 30.01.2009 року по земельному податку з юридичних осіб на суму 18459.29 грн.

Податковий орган здійснив погашення суми податку за вказаним розрахунком шляхом перерозподілу коштів, сплачених платником податку по платіжним дорученням: № 1305 від 28.08.2009 р. (призначення платежу: зем.податок за 07.2009 р. по терміну сплати до 31.08.2009 р.), № 1392 від 17.09.2009 р. (зем.податок за 08.2009 р. по терміну сплати до 30.09.2009 р.), № 1564 від 21.10.2009 р. на суму 1408.79 грн. (зем.податок за 09.2009 р. по терміну сплати до 30.10.2009 р.), № 1700 від 19.11.2009 р. на суму 1408.79 (зем. податок за 10.2009 р. по терміну сплати до 30.11.2009 р.), № 1846 від 18.12.2009 р. на суму 1408.79 (зем.податок за 11.2009 р. по терміну сплати до 30.12.2009 р.), № 144 від 24.02.2010 р. (зем.податок за 01.2010 р. по терміну сплати до 02.03.2010 р.) , № 171 від 26.02.2010 р. (зем.податок за 01.2010 р. по терміну сплати до 02.03.2010 р.).

Тобто, податок по розрахунку № 1033 позивачем в повному обсязі та своєчасно сплачено лише за два місяці платіжними дорученнями № 1392 від 17.09.2009 р. та № 1305 від 28.08.2009 р.

Оплата на суму 1408.79 грн. за пл.дор. № 1700 від 19.11.2009 р. та № 1846 від 18.12.2009 р. здійснена позивачем на погашення податку по розрахунку № 16842, що підтверджується також довідкою-розрахунком. (а.с.146).

В повному обсязі податок за вказаним розрахунком № 1033 позивачем не сплачено, а тому у податкового органу немає підстав для визначення кількості днів затримки порушення граничного строку сплати податкового боргу.

Згідно преамбули Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ, - цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Підпунктом 5.3.1 цього Закону визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 17.1.7. Закону № 2181 визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання, у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання, у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, про порушення позивачем вимог п.п.7.7 Закону № 2181. Статтею 7 цього Закону визначені джерела сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків.

Пунктом 7.7 статті 7 цього Закону визначено принцип рівності бюджетних інтересів. З цією метою встановлено, що податковий борг погашається платниками податків попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) - у рівних пропорціях.

Як визначено підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно зі пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України Про Національний банк України від 20.05.99 № 679-ХІV Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.04 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25.03.04 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.5 зазначеної Інструкції реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого пунктом 7.7. статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Отже, чинним законодавством України не передбачено застосування заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань у порядку календарної черговості їх виникнення.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 201 КАС України, - підставою для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції, порушуючи вимоги ч.1 ст. 72 КАС України, не дав належну оцінку тій обставині, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.06.2009 р. по справі № 2-а-7318/08/0570 стягнуто податковий борг з 01.11.2005 року по ВП «Шахта Новодонецька», в тому числі збір за геологорозвідувальні роботи, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем надано платіжні доручення, в яких призначення платежу за певними податковими періодами відрізняються від податкових періодів, з яких виходив відповідач при застосуванні штрафних санкцій. При цьому суд першої інстанції не витребував докази про фактичну оплату позивачем податку та збору за розрахунками № № 6847, 11819, 1033, обмежившись лише висновком про порушення відповідачем п.п.7.7. Закону № 2181.

Також в резолютивній частині постанови в абзаці третьому сума «85042.69» зазначена помилково, оскільки за спірним податковим повідомленням-рішенням, яке підлягає скасуванню, сума складає 1485.21 грн.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано норм матеріального та процесуального права, тобто відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 11, 160, 184, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 211, 212, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2010 року задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2010 року у справі № 2-а-15341/10/0570 за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля" до Добропільської обєднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсними податкових повідомлень рішень змінити в мотивувальній частині та в абзаці третьому суму «85042.69» змінити на «1485.21 грн.»

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 12 жовтня 2010 року.

Постанова у повному обсязі складена 15 жовтня 2010 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Колегія суддів: