Справа № 814/396/15
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2015-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

06.03.2015 р. Справа № 814/396/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., суддів Марича Є.В., Железного І.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за

адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54034)

до відповідача: Державної міграційної служби України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01024)

про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі відповідач) з вимогами:

- Зобовязати Державну міграційну службу України переслати мою заяву від 15.12.2014 до Міністерства внутрішніх справ України;

- Зобовязати Державну міграційну службу України утримуватися від найменування по батькові осіб, в національних традиціях яких не немає звичаю зафіксувати по батькові.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він 15.12.2014 року направив поштою заяву до Міністерства внутрішніх справ України. У заяві позивач просив притягнути до відповідальності заступника директора департаменту режимно- секретного та документального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України за порушення Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-вр від 02.10.1996 року (далі Закон № 393). Також ОСОБА_1 просив відповідача видати наказ МВС України, яким дозволити Державній міграційній службі України при видачі паспорта громадянина України не робити в ньому записи російською мовою. МВС України направило заяву ОСОБА_1 до відповідача, не повідомивши його про це.

На думку позивача розгляд його вимог не входить до повноважень відповідача, він не може притягнути до відповідальності заступника директора департаменту МВС України і не може видати наказ МВС України про заповнення бланків паспортів, що він просив у заяві.

Крім того у направленому ОСОБА_1 листі від 29.01.2015 року відповідач назвав його по батькові, чим, на думку позивача, порушив його право не називатися по батькові відповідно до його національної традиції, гарантоване ст. 12 Закону України «Про національні меншини».

Відповідач проти позову заперечує, надав суду письмові заперечення, де зазначає, що отримав заяву позивача листом МВС України для розгляду. Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» не передбачено повернення заяви до органу, який її надіслав. 29.01.2015 року. Відповідачем була надана відповідь позивачеві з питань, що порушені у зверненні. Крім того, розяснення на порушені питання неодноразово надавалися Позивачу на його попередні звернення.

Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача не висловив заперечень проти заявленого клопотання.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 КАС України, не перешкоджає вирішенню спору.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного.

15.12.2014 року позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України в межах Закону № 393 і порушив два питання:

- притягнути до відповідальності заступника директора департаменту режимно- секретного та документального забезпечення ОСОБА_2 за порушення Закону України «Про звернення громадян» та за перешкоджання поновленню порушеного права ОСОБА_1 отримати паспорт без записів російською мовою. 21.11.2014 року позивач подав заяву до МВС України щодо суперечності наказу МВС України законам. Заява ОСОБА_1 зареєстрована в МВС України за номером 1-4573. 02.12.2014 року за номером 1-4573 оп. ОСОБА_2 направив заяву позивача до Державної міграційної служби України, яка не може змінити чи скасувати наказ МВС України, і яка не може поновити порушене право позивача, допоки МВС України приведе у відповідність із законами свій наказ чи скасує той наказ. З вини ОСОБА_2 заява ОСОБА_1 залишилася без розгляду, а його порушене право отримати паспорт без записів російською мовою не поновлене;

- видати наказ МВС України, яким дозволити Державній міграційній службі України на сторінці 2 бланка паспорта замість записів російською мовою імені та місця народження записати імя та місце народження латинськими літерами відповідно до транслітерації; дату народження записати цифрами, місяць у даті видачі паспорта російською мовою не записувати; замість інших записів російською мовою провести риски. Таке відповідатиме Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи її спеціальний статус». Цей наказ позивач просив зареєструвати в Міністерстві юстиції та передати до Державної міграційної служби.

Міністр внутрішніх справ України направив звернення позивача за належністю до відповідача для вирішення питання по суті.

Відповідач у свою чергу розглянув звернення позивача та надав відповідь заявнику 29.01.2015 року за №1-3565/6/260-15 про те, що здійснюються заходи зі створення Єдиного державного демографічного реєстру, розпорядником якого визначеного Державну міграційну службу України, та запровадження оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі картки.

Що стосується питання порушеного в заяві позивача від 15.12.2014 року щодо притягнення до відповідальності заступника директора департаменту режимно-секретного та документального забезпечення ОСОБА_2 за порушення Закону України «Про звернення громадян» та за перешкоджання поновленню порушеного мого права отримати паспорт без записів російською мовою, то суд зазначає наступне.

Згідно із приписами ст. 7 Закону України «Про міліцію» № 565-XII, 20.12.1990 року (далі Закон № 565-XII), міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури міністерства внутрішніх страв, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Права і обовязки, організація роботи та структура підрозділів визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до Закону.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону № 565-XII, службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Порядок та умови проходження служби в органах внутрішніх справ регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення) та Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі Закон № 3460-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3460-IV, особи рядового і начальницького складу повинні дотримуватись Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Нормами цієї статті визначено, що службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; дотриманням законності і статутного порядку.

Згідно ст. 2 Закону № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Закону № 3460-IV, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватись законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх прав України, статутів і наказів начальників. Крім цього, ст. 7 Закону № 3460-IV зобовязує дотримуватись ряду інших вимог, виконання яких у своїй сукупності забезпечує службову дисципліну.

Статтею 12 Закону № 3460-IV передбачено, що за порушення службової дисципліни до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ застосовується дисциплінарне стягнення. У переліку стягнень, наведеному у цій статті, передбачено і звільнення.

Відповідно до ст. 13 Закону № 3460-IV дисциплінарні стягнення накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Закону № 3460-IV передбачено порядок вирішення питання про накладення дисциплінарного стягнення. З метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Для зясування ступеню вини та тяжкості проступку начальник повинен зясувати обставини проступку та одержати письмові пояснення від особи, яка його вчинила.

З викладеного вбачається, що правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники службової особи яка скоїла дисциплінарне порушення.

Стосовно питання порушеного в заяві позивача від 15.12.2014 року щодо видання наказу МВС України, яким дозволити Державній міграційній службі України на сторінці 2 бланка паспорта замість записів російською мовою імені та місця народження записати імя та місце народження латинськими літерами відповідно до транслітерації; дату народження записати цифрами, місяць у даті видачі паспорта російською мовою не записувати; замість інших записів російською мовою провести риски. Таке відповідатиме Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують її особу чи її спеціальний статус», реєстрації його в Міністерстві юстиції та переданні до Державної міграційної служби.

Відповідно до частини першої статті 1 закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону № 393, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними розясненнями.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України № 383/2011 від 06.04.2011 року, Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Наказом № 649 від 27.07.2012 року Міністерство внутрішніх справ України затверджено Інструкцію з організації нормотворчої діяльності в Міністерстві внутрішніх справ України де зазначено, що нормотворча діяльність у МВС - це напрямок діяльності структурних підрозділів апарату МВС (далі - структурних підрозділів МВС), що здійснюється за встановленою законодавством процедурою з метою підготовки та прийняття нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання службової діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ; правову основу нормотворчої діяльності МВС становлять Конституція України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Міністерства юстиції України (далі - Мін'юст), МВС та ця Інструкція; нормативно-правовий акт МВС (далі - нормативний акт) - офіційний письмовий документ, який прийнятий МВС, як суб'єктом нормотворення, згідно з визначеною законодавством процедурою та встановленою формою, спрямований на регулювання суспільних відносин, містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Таким чином, порушення в заяві позивача від 15.12.2014 року питання щодо видання наказу МВС України належать до компетенції Міністерства внутрішніх справ України.

Стосовно позовних вимог щодо зобовязати Державної міграційної служби України утримуватися від найменування по батькові осіб, в національних в традиціях яких не немає звичаю зафіксувати по батькові, суд зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про національні меншини» кожний громадянин України має право на національні прізвище, ім'я та по батькові. Громадяни мають право у встановленому порядку відновлювати свої національні прізвище, імя та по батькові. Громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати «по батькові», мають право записувати в паспорті лише імя та прізвище, а у свідоцтві про народження - імя батька і матері.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» № 5207 від 06.09.2012 року дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 вищезазначеного Закону не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії.

Позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем всупереч ст. 71 КАС України не доведено, які саме його права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин порушені.

Позивачем не доведено, що зазначення у відповіді відповідача його імя «по батькові» є дискримінацією за національною ознакою. Практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Пічкур проти України» від 07.11.2013 року п. 3) зазначено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без обєктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Надання відповіді із вказівкою прізвища «по батькові» ніяким чином не обмежує права та свободи позивача, не створює будь-яких перешкод в реалізації його прав та свобод, в ній не йдеться мова про утискання його прав, свобод людини і громадянина. Цією відповіддю відповідача не обмежуються та не порушуються права позивача.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на встановлені судом під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в частині щодо зобовязати Державну міграційну службу України переслати мою заяву від 15.12.2014 до Міністерства внутрішніх справ України.

Водночас у задоволенні решти адміністративного позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору, а відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, судові витрати присудженню на користь будь-якої із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 122, 160 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства україни, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобовязати Державну міграційну службу України переслати заяву ОСОБА_1 від 15.12.2014 року до Міністерства внутрішніх справ України.

3. В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Головуючий суддя О.В. Малих

Суддя І.В. Желєзний

Суддя Є.В. Марич