Справа № 810/2286/15
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2286/15 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на Постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ельбрус-Будмонтаж" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р", -

В С Т А Н О В И В:

В зв'язку з неприбуттям жодного з представників осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 2 частини першої ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Багатопрофільна компанія «Альянс-Консалтинг» () за серпень 2014 року», за результатами якої складено відповідний Акт від 22.12.2014 року №34/10-06-22-02/38513440 (далі - Акт), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.22-27).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог п.п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ним завищено суму податкового кредиту та занижено на 24500,00 грн. суми податку на додану вартість за серпень 2014 року; пп. 1.2. п. 1., пп.пп. 2.1., 2.4. п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704; п. 8 розділу 3 Порядку «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом ДПА України від 25.01.2011 року №41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.12.2011 року за №197/18935, в результаті чого ним невірно визначено суму податкового зобов'язання.

На підставі зазначених порушень, Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 12 січня 2015 року №, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.28), та яким збільшено на 36750,00 грн. суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), у тому числі на 24500,00 грн. за основним платежем та на 12250,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами якого Рішеннями Головного управління ДФС у Київській області «Про результати розгляду первинної скарги» від 20.03.2015 року №855/10/10-36-10-01-04 та Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду скарги» від 18.05.2015 року №10413/6/99-99-1001-04-25 (а.с.30-33, 35-36), податкове повідомлення-рішення Відповідача форми «Р» від 12.01.2015 року № та зазначене Рішення Головного управління ДФС у Київській області залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Між Позивачем, як Генпідрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна компанія «Альянс-Консалтинг», як Субпідрядником, укладено Договір субпідрядних робіт №110714 від 11 липня 2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.37-38), та відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, передбачених цим Договором Генпідрядник зобов'язується надати площу та обладнання, а Субпідрядник прийняти і виконати власними силами розвантаження, переміщення, зборку, монтаж металевих стелажів та додаткових опцій (опції захисту, хресні зв'язки) для зберігання продукції в складському приміщенні.

А як вбачається з п. 4.3. зазначеного Договору, Генпідрядник після повідомлення Субпідрядника про виконання робіт зобов'язаний у 2-денний термін підписати Акт здачі-прийняття робіт, або надати свої зауваження у разі непогодження.

Крім того, між Позивачем, як Генпідрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Багатопрофільна компанія «Альянс-Консалтинг», як Субпідрядником, укладено Додаткові угоди №№1, 2, 3 до Договору №110714 від 01.08.2014 року, від 11.08.2014 року, від 19.08.2014 року відповідно, копії яких також наявні в матеріалах справи (а.с.39-41).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між Позивачем та його контрагентом ним надано: Акти надання послуг №293 від 14 серпня 2014 року, №210 від 18 серпня 2014 року, №294 від 21 серпня 2014 року; Податкові накладні №2 від 04.08.2014 року на загальну суму 141000,00 грн., у тому числі ПДВ - 23500,00 грн., №50 від 14.08.2014 року на загальну суму 2100,00 грн., у тому числі ПДВ - 350,00 грн., №51 від 21.08.2014 року на загальну суму 3900,00 грн., у тому числі ПДВ - 650,00 грн.; Виписку з банківського рахунку, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.42-48).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, зазначений Договір та Додаткові угоди до нього укладено на виконання раніше укладених Договорів між Позивачем та Спільним українсько-польським підприємством в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліс Текнолоджі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еколь Логістікс». Позивачем надано до суду: Договори, Замовлення, Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), Рахунки-фактури, Податкові накладні, Виписки з банківського рахунку, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.49-67).

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено вимоги до оформлення податкових накладних.

Згідно зі ст. 1, частини першої ст. 3 та частинами першою, другою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

А ст. 198 Податкового кодексу України визначено при здійсненні яких операцій виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту, його визначення, складові та випадки, коли суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пп.пп. 200.1., 200.2. ст. 200 Податкового кодексу України, в чинній на час здійснення Позивачем господарських операцій з контрагентами редакції, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду; при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Тобто, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Як зазначено в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість має бути підтверджено рух активів у процесі здійснення господарських операцій, при цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарських операцій: договори, акти виконаних робіт тощо; фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарських операцій, як-от: наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності; встановлено зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

На виконання господарських зобов'язань, підтвердження здійснення Позивачем з його контрагентами господарських операцій оформлено всі необхідні первинні документи, укладення правочинів спрямовано на реальне настання правових наслідків, вони відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Про відсутність факту здійснення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарських операцій, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Відповідачем до судів першої та апеляційної інстанцій будь-яких доказів на підтвердження зазначеного та/або відповідних судових рішень щодо визнання правочинів між Позивачем і його контрагентами недійсними не надано, у зв'язку з чим, не доведено «безтоварності», здійснених Позивачем з його контрагентом господарських операцій, а відсутність факту їх здійснення спростовується матеріалами справи.

Відповідач в Акті, як на доказ «безтоварності» здійснених Позивачем господарських операцій, посилається на Податкову інформацію ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 01 грудня 2014 року №177/7/26-52-22-04-18 щодо контрагента Позивача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Консалтинг».

Згідно з частиною першою ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року №21-318а14 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамбурс-Трайгон» (далі - ТОВ) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби України (далі - ДПІ), Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва (далі - УДКСУ), за участю Прокуратури м. Києва, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення бюджетного відшкодування та зобов'язання вчинити дії, контролюючий орган у межах правил підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР може (має право) провести перевірку достовірності нарахування бюджетного відшкодування за умови наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням податкового законодавства, якщо ці порушення були допущені саме платником податку при поданні податкової звітності і заяви про бюджетне відшкодування. Така перевірка, зокрема, не виключає можливості перевірки товарності та реальності господарських операцій із контрагентами платника податку. Водночас ці норми права не встановлюють залежність виплати бюджетного відшкодування від сплати ПДВ контрагентами платника податку і не дають права контролюючому органу не подавати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетного відшкодування, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, з підстави незавершення перевірки контрагентів платника податків, які були постачальниками/продавцями товарів/послуг, на вартість яких нарахований і сплачений податок, що підлягає відшкодуванню. Таке розуміння зазначених норм права Верховний Суд України сформулював у постановах від 9 вересня 2008 року (справа № 21-500во08) та 1 червня 2010 року (справа № 21-573во10), суть якого полягає в тому, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього платника податку. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Згідно зі ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а Постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.