Справа № 815/4425/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4425/15
УХВАЛА

31 серпня 2015 року м.Одеса

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Судді Корой С.М.

Судді Кравченко М.М.

За участю секретаря Торубка М.А.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреністю

Від відповідачів:

Від Міністерства оборони України: ОСОБА_4 за довіреністю

Від Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України: ОСОБА_5 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №152 КП від 23.07.2015 року Міністерства оборони України Про звільнення начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста ОСОБА_2; визнати незаконним та скасувати наказ №114 від 23.07.2015 року Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління; поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В судовому засіданні 31.08.2015 року представник Міністерства оборони України заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України. В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що наказом Міністерства оборони України від 13.10.2014 року №739 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за строковим трудовим договором на період до укомплектування зазначеної посади особою офіцерського складу. При цьому позивач не є військовослужбовцем та не має статусу державного службовця, а тому не перебуває на публічній службі, а отже між позивачем та Міністерством оборони України виникли трудові правовідносини, повязані з укладенням строкового трудового договору, які в свою чергу регламентуються нормами Кодексу законів про працю України.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти закриття провадження у справі, вказавши на підвідомчість даної справи саме окружному адміністративному суду. Позивач надав письмові заперечення на клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, зазначивши, що приписами КАС України (п. 15 ч. 1 ст. 3) визначено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоуправління. Отже на думку позивача будь-яка державна служба є публічною службою, при цьому відповідачем до матеріалів справи не надано копію строкового трудового договору в письмовій формі, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України, а отже визначити строк його дії, права, обовязки та відповідальність сторін (в тому числі матеріальну), умови матеріального забезпечення і організації прав, умови розірвання договору є неможливим. На думку позивача, посада начальника КЕВ у м. Одесі є публічною службою, у звязку з чим провадження у справі закриттю не підлягає.

Представник відповідача /Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України/ в судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі та просив суд його задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у звязку з її непідвідомчістю адміністративному суду з огляду наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно ч.2 ст.2 КАС України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно правовий характер, повязаність із сферою реалізації владних управлінських функцій на основі законодавства.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно правового спору визначає не тільки його субєктний склад, а й підстави виникнення цього спору і повязане з цим питання компетенції адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є субєктний склад сторін (однією із сторін повинен бути субєкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання субєктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим субєктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством).

Пункт 15 ч.1 ст.3 КАС України визначає, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З копій матеріалів особової справи вбачається, що наказом №739 від 13.10.2014 року «Про призначення начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси» ОСОБА_1 призначено на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за строковим трудовим договором на період до укомплектування зазначеної посади особою офіцерського складу. Згідно рапорту від 17.10.2014 року ОСОБА_1 надав згоду на призначення його на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за строковим трудовим договором на період до укомплектування зазначеної посади особою офіцерського складу.

Згідно наказу від 23.07.2015 року №152 КП та наказу №114 від 23.07.2015 року позивача звільнено з 23.07.2015 року з займаної посади відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (закінчення дії договору), у звязку із призначенням на зазначену посаду військовослужбовця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» - державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу» Громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу та підписують текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Як вбачається з особової справи позивача, останній присягу не приймав, докази зворотнього позивачем не надані, більш того, на факт прийняття присяги державного службовця при призначенні на посаду начальника КЕВ м.Одеси позивач не посилається.

В матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 на державній службі протягом часу перебування на посаді начальника КЕВ м.Одеси за строковим трудовим договором.

Наказом Міністерства оборони України №773 від 17.09.2012 року полковника ОСОБА_1, начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління звільнено з військової служби у запас за п. «е» ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу».

Таким чином, ОСОБА_1 не є ані військовослужбовцем, ані іншим державним службовцем, тобто у звязку із зайняттям посади, з якої був звільнений оскаржуваними наказами, не перебував на публічній службі.

Посилання позивача на відсутність в особовій справі строкового трудового договору як ознаку наявності в даному випадку публічно-правового характеру спору є безпідставним, оскільки позивач власноруч подав рапорт про його призначення на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за строковим трудовим договором на період до укомплектування зазначеної посади особою офіцерського складу, ознайомився з наказом про призначення на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за строковим трудовим договором на період до укомплектування зазначеної посади особою офіцерського складу.

Укладення саме строкового трудового договору на умовах, погоджених сторонами, підтверджується змістом рапорту ОСОБА_1 від 17.10.2014р. та наказу Міноборони України №739 від 13.10.2014р., де сторони обумовили тимчасовий характер перебування ОСОБА_1 на посаді начальника КЕВ м.Одеси настанням певної обставини.

Суд вважає необґрунтованими ствердження позивача про те, що він перебував на іншій державній службі (не військовій), оскільки, як вбачається з матеріалів справи, посада начальника КЕВ м.Одеси є військовою та її має обіймати саме військовослужбовець, яким позивач наразі не є.

Враховуючи відсутність обставини звільнення ОСОБА_1 з публічної служби за оскаржуваними наказами, суд дійшов до висновку, що дана справа не є справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.3 КАС України, компетенція адміністративного суду не поширюється на даний спір та він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства загальним судом.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись ст.17, п.1 ч.1 ст.157, ст.ст. 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі 815/4425/15 за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південно-східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя М.М. Аракелян

Суддя С.М. Корой

Суддя М.М. Кравченко

.