Справа № 804/20781/14
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С.
при секретаріСкупейко І.М.
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 Хоміч Ю.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -
19 грудня 2014 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач) з вимогами, з урахуванням уточнень, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703, податкової вимоги від 02.07.2014 р. № 2706-25 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, як незаконних.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. Позивач виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру податкового кредиту. Висновки відповідача, викладені в акті перевірки, ґрунтуються, зокрема, на наявності порушень податкового законодавства, допущених контрагентом позивача. Податковим органом не доведено, що договір, укладений позивачем з контрагентом, порушує публічний порядок та не спрямований на реальне настання правових наслідків. Недоліки, на думку податкового органу, в первинних документах, не є такими, що мають наслідком визнання правочину нікчемним внаслідок відсутності господарських операцій. Позивачем вжиті всі заходи необхідної обачності при виборі контрагента та укладенні договору. Враховуючи наведене, податкові повідомлення-рішення від 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703, податкова вимога від 02.07.2014 р. № 2706-25 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши свою позицію наступним. Позивачем сформовано податковий кредит за рахунок контрагента - Товариства з обмеженою відповідальність «Взлет-Ера», який не мав можливості здійснити постачання товару в зазначеному в первинних документах обсязі. Вказаний контрагент також не має достатнього обсягу ресурсів для здійснення виду господарської діяльності, вказаного в договорі. Первинні документи позивача не підтверджують обсяг та зміст господарських операцій. В зв'язку з цим зроблено висновок про неможливість здійснення господарських операцій позивача вказаним в акті перевірки контрагентом. Угода між позивачем та зазначеним підприємством укладена з метою штучного створення податкового кредиту. На виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України контролюючим органом сформовано та направлено платнику податку податкову вимогу, оскільки податкові повідомлення-рішення тривалий час не оскаржувались підприємством. В зв'язку з наведеним, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є правомірними, винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 зареєстрований 01.06.2006 р., включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, індивідуальний податковий номер платника податку НОМЕР_1, перебуває на обліку в Лівобережній об'єднаній державній податковій інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
07.06.2013 р. листом № 15 платник податків надав відповідь на запит та первинні документи.
08.07.2013 р.Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 з питання дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за лютий 2013 р.
Перевіркою встановлені наступні порушення, допущені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6:
- п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 4 191,86 грн.;
- п. 44.1, 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України в результаті ненадання документів щодо підтвердження фактичного здійснення господарської операції з підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера».
Порушення законодавства позивачем обґрунтовані в акті перевірки наступним.
За перевіряємий період встановлено взаємовідносини фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера», який допустив порушення податкового законодавства, а саме, не має ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.
Крім того, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 не надано до перевірки доказів транспортування товару від постачальника до покупця, документального підтвердження місць виконання зобов'язань, залишків ТМЦ, технічних паспортів та сертифікатів якості на товар.
В ході перевірки встановлено відсутність об'єкту оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» за лютий 2013 р. на загальну суму податку на додану вартість 4 191,86 грн.
14.08.2013 р. на підставі акту перевірки № 22/17-3/НОМЕР_1 від 08.07.2013 р.Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення № 007061703, № 007071703.
На виконання ст. 59 Податкового кодексу України відповідачем, за відсутності інформації про оскарження наведених податкових повідомлень-рішень, винесено податкову вимогу від 02.07.2014 р. № 2706-25.
Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом надано копії наступних документів: договорів, податкових накладних, видаткових накладних, рахунків-фактур, акту звірки взаєморозрахунків, реєстру отриманих податкових накладних, платіжних доручень, довіреності, документа на транспортний засіб.
01.02.2013 р. приватним підприємцем ОСОБА_6 (Покупець) таТовариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» (Постачальник) укладено договір поставки № 01/02.
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору Постачальник приймає на себе зобов'язання поставити і передати у власність Покупця матеріали та товар в асортименті згідно накладної.
Відповідно до п. 2.1 розділу 2 договору доставка товару здійснюється коштом Постачальника до складу покупця або за допомогою компаній-перевізників.
07.11.2011 р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ермром» (Покупець) укладено договір поставки товару № 07/11.
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 договору Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар (продукцію виробничо-технічного призначення).
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сумм податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отриманняпослуг, наданих нерезидентом на митнійтериторіїУкраїни, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сумм податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльностіплатникаподатку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язкуз придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевіркиконтролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Згідно п.57.3ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно до п.п. 44.6, 44.7 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієїстатті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, якіп проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин відврахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.
У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести тіобставини, на якихґрунтуютьсяїївимоги та заперечення, крімвипадків, встановленихстаттею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 підлягають задоволенню частково в зв'язку з наступним.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за перевіряємий період фізична особа-підприємець ОСОБА_6 Анатолійовичмала господарські взаємовідносини з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера».
Відповідно акту перевірки позивачем не були надані до перевірки, зокрема, документи, які б підтверджували факт транспортування товару від продавця до покупця.
Запит податкового органу та акт перевірки отримані платником податку, ніяких доказів не прийняття первинних документів перевіряючими під час або після перевірки, до суду не надано.
Відповідно до положень ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Крім того, згідно до вимог ст. 44 Податкового кодексу України, в разі наявності у платника податків первинних документів та ненадання їх вчасно контролюючому органу такий платник може надати документи після проведення перевірки та до прийняття рішення.
Позивач вказаним правом не скористався.
В судове засідання позивачем документів щодо транспортування товару також не надано.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру та договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» на момент оформлення господарської операції знаходилося в м. Полтава, а фізична особа-підприємець ОСОБА_6 в м. Дніпропетровск. Позивачем не наведено обґрунтувань економічної доцільності укладення договору з контрагентом, який знаходиться на віддаленій відстані від місцезнаходження покупця.
При цьому, відповідно до первинних документів, наданих представниками позивача, отриманий у Товариства з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера» товар був реалізований підприємцем Товариству з обмеженою відповідальністю «Ермром» 04.02.2013 р., 05.02.2015 р., 25.02.2015 р., 25.03.2015 р. (видаткові накладні № РН-0000151 від 04.02.2013 р., № РН-0000388 від 25.03.2013 р., № РН-0000161 від 05.02.2013 р., № РН-0000228 від 25.02.2013 р.; податкові накладні № 468 від 25.03.2013 р., № 191 від 05.02.2013 р., № 178 від 04.02.2013 р., № 268 від 25.02.2013 р.)
Таким чином, з наданих позивачем первинних документів вбачається, що частина отриманого товару була реалізована фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 контрагенту Товариству з обмеженою відповідальністю «Ермром» раніше, ніж цей товар був отриманий підприємцем від Товариства з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера».
Довіреність № 185 від 05.02.2013 р. є неналежним доказом по справі, оскільки видана Державним підприємством «ЗАВЛД410ЦА» на отримання від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 цінностей за рахунком-фактурою № СФ-0000079 від 24.01.2012 р. - вказане підприємство та рахунок фактура не мають відношення до досліджуваних в даній справі господарських операцій.
Доказів на усунення вказаних невідповідностей в даних, зазначених в первинних документах, позивачем не надано.
Крім того, видаткові накладні не містять обов'язкових реквізитів, а саме, місця складання, прізвища та ініціалів особи, яка отримала товар.
Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.»
Враховуючи наведене, позивачем надано не достатньо первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Взлет-Ера».
Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 «статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Зурахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.»
Як вже зазначалося, позивачем не надано достатньої кількості первинних документів для підтвердження реальності здійснення господарських операцій.
З аналізу норм чинного законодавства, які регулюють виникнення у платника податків права на податковий кредит вбачається, що підставою виникнення у платника такого права є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Доводи позивача стосовно того, що реальність отримання товару від спірногопостачальника в адресу платника підтверджується необхідними первинними документами (договорами, податковими накладними, видатковими накладними та іншими документами), що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про господарські операції та підтверджують факт їх реального виконання не приймаються судом до уваги в зв'язку з наступним.
Позивачем не надано достатніх обґрунтувань та доказів реального постачання товару на адресу позивача, залучення третіх осіб контрагентом для постачання товару. З матеріалів, наданих податковим органом, вбачається відсутність у постачальника об'єктивної можливості поставити товар через недостатність ресурсів,не встановлення первинних документів про залучення спірним виконавцем робіт третіх осіб до постачання товару. Крім того, первинні документи підприємства містять суперечливі відомості стосовно періоду отримання та реалізації товару.
Наведені обставини свідчать про невідповідність інформації у поданих позивачем первинних документах змісту розглядуваних операцій.
Слід зазначити, що якщо під час вирішення спору буде встановлено, що товар справді отримувався позивачем, але не в тієї особи, що зазначена в первинних документах, то відповідні первинні документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право на податковий кредит.
Позивачем також не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірнимпостачальником робіт. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
При цьому свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації виконавця робіт в органах податкової служби не характеризують підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентноспроможну особу на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. А відтак доказами прояву розумної обережності слугують не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, але й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, перевірка ділової репутації контрагента, повноважень осіб, що діють від імені підприємства.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відповідають вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Сторонами не заперечується, що податкова вимога від 02.07.2014 р. № 2706-25 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області винесена на підставі податкових повідомлень-рішеньвід 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703.
Згідно до ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається в разі несплати платником податку узгодженої суми грошового зобов'язання.
Згідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.
На момент розгляду справи сума податкового зобов'язання, визначена податковими повідомленнями-рішеннямивід 14.08.2013 р. № 007061703, від 14.08.2013 р. № 007071703, не є узгодженою, оскільки вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені в судовому порядку.
Таким чином, податкова вимога від 02.07.2014 р. № 2706-25 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 02.07.2014 р. № 2706-25 Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 3674-VIвід08.07.2011 р. ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно до ч. 3 ст. 4 вказаного Закону України під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
На момент подачі позову до суду мінімальний розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру становив 1 827,00 грн.
Позивачем, відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачено частково судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 200,00 грн.
В зв'язку з тим, що в задоволенні позову в частині скасування податкових повідомлень-рішень позивачу відмовлено, сума судового збору в розмірі1 627,00 грн. підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69, 71, 86, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 02.07.2014 р. № 2706-25.
В решті позовних вимог - відмовити.
Судові витрати в розмірі 1 627,00 грн. стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Державного бюджету України.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 07.09.2015 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.С. Рябчук О.С.Рябчук М.М.Бухтіярова