Справа № 2а/1770/5424/2011
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2011-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/1770/5424/2011

У Х В А Л А

Справа № 2а/1770/5424/2011

09 грудня 2011 року

м. Рівне

Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Друзенко Н.В., розглянувши позовну заяву

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Дім"

до

Державної податкової інспекції у м.Рівне

про визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

08.12.2011 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Дім" про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м.Рівне по встановленню порушення вимог ч.1, 5 ст.203, 215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в момент вчинення правочинів, зазначених в додатках 1, 2 акта перевірки та визнання останніх такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у м.Рівне по встановленню відсутності за період, що перевірявся, об’єктів оподаткування, передбачених ст.ст. 3, 4, 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року та ст.ст. 3, 4, 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"№334/94-ВР від 28.12.1994 року.

За змістом позовної заяви та доданими до неї документами встановлено, що позивачем оскаржуються дії Державної податкової інспекції у м.Рівне щодо фіксування вищеназваних висновків у акті виїзної перевірки позивача №339/23-100/34254754 від 24.03.2011 року.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому, названа норма визначає рішення, як нормативно-правовий акт чи правовий акт індивідуальної дії. В свою чергу, під нормативно-правовими актами розуміються рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правові ж акти індивідуальної дії –це рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. Як нормативний так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю уповноваженого суб'єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов'язковий до виконання; спрямування на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі; є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки.

Що стосується дій суб'єкта владних повноважень, то в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України –це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Відповідно, бездіяльність суб'єкта владних повноважень – це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Акт податкової перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, позаяк не являється рішенням суб'єкта владних повноважень, що спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень. Сам по собі акт не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, він не створює юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення. Акт податкової перевірки не впливає на права та обов'язки платника податків та не є обов'язковим для виконання. Оскільки акт лише фіксує факти та не має правового значення у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, то позовна вимога про скасування акту не підлягає розгляду в адміністративному суді.

Відповідно і фіксування податковим органом будь-яких висновків в акті перевірки не може розглядатися як дія, яка може бути предметом адміністративного позову.

В силу вимог частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Відтак, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред'явлені позивачем вимоги не випливають із певних правовідносин, а отже, не підпадають під судову юрисдикцію.

Наведене відповідає позиції Вищого адміністративного суду України, який у листі №1619/10/13-09 від 30.11.2009 року, вказав, що, у тому випадку, якщо предметом позову є скасування акта перевірки суб'єкта владних повноважень, то судам слід відмовляти у відкритті провадження в адміністративній справі, а відкрите провадження у справі належить закривати.

Закріплення частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України положення про можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не означає спростування висновку про юридичне значення рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так само як не означає і нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням змісту наведених правових положень, положень податкового законодавства та враховуючи те, що зафіксовані в акті податкової перевірки висновки лягають, або в основу відповідних податкових повідомлень-рішень, або в основу внесення відповідних змін в облікову картку платника податку, або в основу виключення з електронної бази даних "Детальна інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" сум податкового кредиту або податкових зобов'язань з податку на додану вартість, визначених у деклараціях платника податків, належним способом захисту права платника податків є вимога, або про скасування податкових повідомлень-рішень, або про визнання протиправними дій податкового органу, спрямованих на реалізацію відповідних висновків акту перевірки.

За наведеного, у відкритті провадження у даній адміністративній справі слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України України.

Окрім того, слід відзначити, що оскаржувані висновки зафіксовані у акті перевірки №339/23-100/34254754, який датований 24.03.2011 року. До суду ж позивач звернувся 08.12.2011 року. Відповідно постає питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду. Крім того, до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 109, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И Л А :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-Дім" у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівне про визнання незаконними дій.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу невідкладно.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Друзенко Н.В.