Справа № 2а-1870/2083/11
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2011 р. Справа № 2a-1870/2083/11

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гелета С.М.

за участю секретаря судового засідання Кліщенко В.О.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Суми про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми (далі ДПІ в м. Суми, відповідач) №000024170/0/16829 від 04.03.2011р. про визначення суми податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 1692,60 грн., в т.ч. 1354,08 грн. основного платежу, 338,52 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на земельну ділянку, на яку податковим органом нараховано податок, в нього відсутні правовстановлюючі документи, відсутній як договір оренди, так і державний акт на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка, на якій розміщене його нерухоме майно, не виділена в натурі, її межі відсутні, крім того, дані про дану земельну ділянку в земельному кадастрі відсутні, власником земельної ділянки є Сумська міська рада. Також просив звернути увагу на те, що ним на даний час лише розпочата процедура оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, рішення вважає законним та обґрунтованим, у письмовому відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ДПІ в м. Суми була проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.10.2007р. по 30.09.2010р., за результатами якої складено акт № 738/17-1016//16 від 18.02.2011р. (а.с.26-39).

За результатами перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем п.п. «в»п. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про плату за землю» (діючого на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого податковим повідомленням-рішенням №000024170/0/16829 від 04.03.2011р. позивачу визначено суму податкового зобовязання зі сплати земельного податку з фізичних осіб в сумі 1692,60 грн., в т.ч. 1354,08 грн. основного платежу, 338,52 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.6).

Згідно ст. 2 Закону України «Про плату за землю» (діючого на час виникнення спірних правовідносин), використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону (діючого на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, а суб'єктом власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

При розгляді справи судом встановлено, що позивачем згідно договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 28.08.2008року (далі Договір) придбано у власність 38/100 частини гаражу, що складається з приміщення №1 площею 372,6 кв.м, розташованого в м. Суми, вул. Менжинського, 11, на земельній ділянці, що належить Сумській міській раді (п. 1.1 Договору) (а.с. 15-17). Даний Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 28.08.2008р. за №3547, в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації»15.10.2008р. за №888 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.10.2008р. (а.с. 15 зворотн. стор., 16-17).

Як вбачається із акту перевірки та не заперечувалося в судовому засіданні позивачем, ПП ОСОБА_1 в період з 01.01.2010р. по 30.09.2010р. здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, земельний податок ним не нараховувався та не сплачувався.

Статтею 377 Цивільного кодексу України (діючої на час укладення Договору) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Норму аналогічного змісту містить ст. 120 Земельного Кодексу України (діюча на час укладення Договору). Таким чином, позивач, придбавши зазначену частину нежитлового приміщення, набув право власності на земельну ділянку на якій воно розташовано, що покладає на нього обов'язок на виконання ст. 2 Закону України «Про плату за землю»(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) сплачувати податок за землю.

За змістом статті 15 Закону України «Про плату за землю»(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) обов'язок сплачувати за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

У частинах 1, 2 статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Нинішня редакція цих норм чітко встановлює, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Водночас стаття 120 Земельного кодексу України і в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, не давала підстав для іншого розуміння її змісту.

Суд не може погодитися із позицією позивача щодо право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди, виходячи із наступного.

Закон України «Про плату за землю»(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) та ст. 125,126 Земельного кодексу України регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, стаття 120 ЗК та стаття 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.п. «в» п. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частиною 4-5 ст.14 Закону України «Про плату за землю» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних осіб або громадян, земельний податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, а за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних осіб або громадян, земельний податок нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про плату за землю» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платники, яких своєчасно не було залучено до сплати земельного податку, сплачують податок не більш як за два попередні роки.

Враховуючи викладене, а також те, що в період з 4 кварталу 2007р. по 2009р. позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, був звільнений від сплати податку, з 01.01.2010р. перейшов на загальну систему оподаткування, що не заперечувалося в судовому засіданні позивачем та представником відповідача, податковим органом правомірно нараховано суму податкового зобовязання із земельного податку з фізичних осіб за період з 01.01.2010р. по 30.09.2010р. (273 дні).

Як вбачається із довідки Управління Держкомзему в м. Суми №1330/01-37 від 24.05.2011р. нормативна грошова оцінка 1м2 земельної ділянки за адресою м. Суми, вул. Менжинського,11 для комерційного використання у 2010 році становить 485,46 грн. (а.с.47).

Таким чином податковим органом правомірно визначено позивачу суму земельного податку в сумі 1354,08 грн. за період з 01.01.2010р. по 30.09.2010р. за користування земельною ділянкою під нежитловим приміщенням площею 372,6 кв.м.

Враховуючи те, що згідно п. 7 Розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України штрафні санкції застосовуються у розмірі не більше 1 грн. за кожне порушення лише за порушення податкового законодавства вчинене в період з 1 січня по 30 червня 2011 року, слід зазначити, що податковим органом правомірно відповідно до п.п. 123.1 п. 123 Податкового кодексу України застосовано суму штрафної (фінансової) санкції в розмірі 25% за вчинене позивачем порушення у 2010 році, що становить 338,52 грн.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ДПІ в м. Суми правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення №000024170/0/16829 від 04.03.2011р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання по земельному податку у розмірі 1354,08 грн. та штрафну санкцію у розмірі 338,52 грн., а тому позовні вимоги визнаються судом неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в м. Суми про визнання нечинним рішення №000024170/0/16829 від 04.03.2011р. відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження, закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) С.М. Гелета

З оригіналом згідно

Суддя С.М. Гелета

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2011 року.