Справа № 712/6993/15-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/6993/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Троян Т.Є.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотків від суми грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді, починаючи з 06.01.2015 року зі стягненням недоплаченої суми довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2015 року вимоги адміністративного позову було задоволено повністю.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Згідно постанови Верховної Ради України № 59 VIII від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 був звільнений з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку виходом у відставку на підставі п.9 частини 5 ст.126 Конституції України.

Згідно Закону України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», відповідно до Розділу II п/п 2, п.28 цього Закону, внесено зміни в ч. 3. ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку.

Оскільки позивач пропрацював на посаді судді понад 26 років, то грошове утримання збільшується на 12 відсотків (6x2) і повинно становити 82 відсотки заробітку.

Дана норма закону діяла і на 25.12.2014 року, тобто на час звільнення з посади судді у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України, позивач набув права на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 70% від грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді на даний період, плюс 12 відсотків що становить 82 відсотки.

Однак, коли після видання на підставі постанови ВРУ від 25.12.2014р. головою апеляційного суду наказу про звільнення № 1 від 05.01.2015 року позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказане утримання йому було призначено з 06 січня 2015 року у розмірі згідно зі ст.138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла з 01.01.2015р. в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з розміром призначеного грошового утримання, позивач звернувся до Відповідача з заявою про здійснення перерахунку, виходячи із 70 відсотків грошового утримання працюючого судді, яке має бути збільшене на 12 відсотків, враховуючи його стаж на посаді судді понад 26 років, що було передбачено за законом на момент звільнення у відставку та відповідно набуття права на призначення довічного грошового утримання. Згідно листа Відповідача № 367/Б-10 від 03.06.2015 року в проведенні зазначеного перерахунку позивачу було відмовлено, з посиланням на те, що на час подачі заяви про призначення грошового забезпечення судді у відставці діяла норма закону, яка передбачала грошове утримання судді у відставці в розмірі 60 відсотків.

Так, згідно з п. 4 ст. 109 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до п. 6 ст. 111 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня набрання чинності Постановою Верховної Ради України.

Тобто законодавець не пов'язує звільнення судді з виданням наказу голови Апеляційного суду про відрахування того чи іншого судді зі штату суду, навпаки - основоположним є виключно Постанова Верховної Ради України про звільнення судді.

Постанова Верховної Ради України № 59 - VIII від 25 грудня 2014 року «Про звільнення суддів» була підписана головою Верховної Ради України вже 26 грудня 2014 року і в цей же день направлена до Апеляційного Суду Черкаської області для виконання, про що свідчить лист Державної судової адміністрації України № 8-7095/14 від 26.12.2014 року «Щодо виконання Постанови Верховної Ради України від 25.12.2014 року № 59 - VIII «Про звільнення суддів».

Відповідно до частини 1 статті 138 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній станом на 26.12.2014р.) судді, який вийшов у відставку, щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячної довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

З 01.01.2015 року до вищевказаного Закону були внесені зміни і з цього часу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку був зменшений до 60 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, який працює на відповідній посаді.

Аналіз наведених норм законів свідчить про те, що станом на 26.12.2014 року на момент виходу у відставку та набуття в зв'язку з цим у позивача права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці розмір належної йому виплати був передбачений законом на рівні 70 відсотків грошового утримання судді, який працював на відповідній посаді плюс 12 відсотків за шість повних років роботи понад 20 років на посаді судді, оскільки позивач пропрацював на посаді судді понад 26 повних років.

Зміни законодавства 01.01.2015 не можуть впливати на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, адже відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність.

Таким чином, відсотковий розмір довічного грошового утримання, який було визначено суддям (залежно від суддівського стажу) на момент їх звільнення з посади, не може змінюватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-371а14. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача проводити в подальшому позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції зміні шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини оскаржуваної постанови посилання на подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області - задовольнити частково.

Змінити постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2015 року шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини постанови посилання на подальшу виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В решті постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.