Справа № 816/589/13-а
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2013 року м. ПолтаваСправа № 816/589/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

при секретарі Лебідь Т.М. ,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Гадяцького районного центру зайнятості до ОСОБА_3 про відшкодування коштів, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2013 року Гадяцький районний центр зайнятості звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про повернення виплачених коштів на організацію та проведення громадських робіт в сумі 1 112,73 грн .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що у період перебування на обліку в Гадяцькому районному центрі зайнятості як безробітна ОСОБА_3 одночасно знаходилася на обліку у відділі грошових виплат та компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Гадяцької РДА (надалі -УПСЗН) та отримувала допомогу по догляду за дитиною - інвалідом до 18 років, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Відтак, на думку позивача, ОСОБА_3 за час перебування на обліку в районному центрі зайнятості незаконно й безпідставно отримала надані позивачем послуги щодо організації громадських робіт у Гадяцькому геріатричному будинку - інтернаті та у Гадяцькій міській раді, витрати Гадяцького РЦЗ на які становлять 1 112,73 грн. Оскільки відповідачем вартість наданих соціальних послуг добровільно не відшкодована, вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Надіслала письмові заперечення проти позову, у яких просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на викладені фактичні обставини. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на те, що ОСОБА_3 правомірно та на підставі закону отримано статус безробітної. Відповідач дійсно отримувала допомогу по безробіттю, працювала на громадських роботах у Гадяцькій міській раді та Гадяцькому геріатричному будинку - інтернаті та отримала відповідну заробітну плату. Відповідач є одинокою матір'ю, яка знаходиться на обліку в УПСЗН та отримує допомогу по догляду за дитиною - інвалідом до 18 років, проте це не позбавляє її права отримувати заробітну плату за участь у громадських роботах, організованих службою зайнятості. Тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.08.2012 року гр. ОСОБА_3 звернулася до Гадяцького районного центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю (а.с. 11).

Наказом № НТ120813 від 13.08.2012 року Гадяцького районного центру зайнятості відповідачу було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю (а.с. 12).

У зв'язку з призначенням виплати безробітному на підставі документів, що містять неправдиві відомості, відповідно до п.п."8" п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", наказом № НТ121019 від 19.10.2012 року Гадяцького районного центру зайнятості відповідачу було припинено виплату допомоги та знято з обліку.

За час перебування на обліку в Гадяцькому РЦЗ відповідач була залучена до оплачуваних громадських робіт у Гадяцькій міській раді в період з 10.09.2012 року по 14.09.2012 року. Крім того, була залучена до громадських робіт в Гадяцькому геріатричному будинку-інтернаті в період з 02.10.2012 по 15.10.2012 року.

Згідно наявних у матеріалах справи довідок Гадяцького РЦЗ, позивачем були понесені витрати на організацію залучення ОСОБА_3 до вищевказаних громадських робіт в загальній сумі 1 112,73 грн.

У ході проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яке оформлено Актом №52 від 19.10.2012 року, позивачем встановлено, що ОСОБА_3 у період перебування на обліку в Гадяцькому РЦЗ одночасно перебувала на обліку по догляду за дитиною - інвалідом в Гадяцькому УПСЗН та отримувала відповідну допомогу (а.с.25).

Наказом №145 від 19.10.2012 року та листом Гадяцького РЦЗ №1317 від 03.12.2012 року було зобов'язано відповідача повернути вартість отриманих соціальних послуг в сумі 1 112,73 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не сплатила вказану суму, Гадяцький РЦЗ звернувся до суду про стягнення заборгованості в розмірі 1 112,73 грн.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Приймаючи рішення про необхідність повернення ОСОБА_3 вартості наданих соціальних послуг, а також звертаючись із цим позовом до суду, позивач, Гадяцький РЦЗ, виходив з того, що на час отримання статусу безробітної та отримання відповідних соціальних послуг ОСОБА_3 не мала підстав відносити себе до категорії безробітних, а відносилася до категорії зайнятого населення, оскільки отримувала соціальну допомогу по догляду за дитиною інвалідом. Не повідомивши про цю обставину при постановці на облік, ОСОБА_3, як на думку позивача, приховала істотні обставини, які впливали б на призначення й виплату соціальної допомоги.

З матеріалів справи судом встановлено, що гр. ОСОБА_3 на час реєстрації в службі зайнятості та отримання статусу безробітної перебувала на обліку у відділі грошових виплат та компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Гадяцької РДА та отримувала допомогу по догляду за дитиною - інвалідом до 18 років.

При цьому позивач, Гадяцький РЦЗ, як слідує з позову, матеріалів адміністративної справи, а також з пояснення представника позивача у судовому засіданні, виходив з визначення категорій зайнятого та безробітного населення, що надане Законом України "Про зайнятість населення", посилаючись при цьому на ч. 1 ст. 4 цього Закону.

Суд звертає увагу, що визначення зайнятого населення у статті 4 мається у Законі України "Про зайнятість населення" від 5 липня 2012 року № 5067-VI.

Згідно останньої, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства.

Суд приходить до висновку, що Гадяцький РЦЗ, приймаючи рішення про повернення ОСОБА_3 вартості отриманих соціальних послуг та звертаючись до суду із даним позовом, керувався нормою Закону України "Про зайнятість населення", яка не підлягала до застосування.

Наведена вище редакція цього Закону від 5 липня 2012 року № 5067-VI, на яку посилався позивач, набрала чинності тільки з 01.01.2013 року.

До цього часу діяв Закон України "Про зайнятість населення" від 1 березня 1991 року № 803-XII, який не містив прямої вказівки на необхідність віднесення згаданої вище категорії до зайнятого населення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою повинен був керуватись Гадяцький РЦЗ), безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу.

Не можуть бути визнані безробітними громадяни: віком до 16 років, за винятком тих, які працювали і були вивільнені у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, реорганізацією, перепрофілюванням і ліквідацією підприємства, установи і організації або скороченням чисельності (штату); які вперше шукають роботу і не мають професії (спеціальності), в тому числі випускники загальноосвітніх шкіл, у разі відмови їх від проходження професійної підготовки або від оплачуваної роботи, включаючи роботу тимчасового характеру яка не потребує професійної підготовки; які відмовились від двох пропозицій підходящої роботи з моменту реєстрації їх у службі зайнятості як осіб, які шукають роботу; які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Крім того, суд приходить до висновку про те, що на час дії старої редакції Закону України "Про зайнятість населення", відповідач мала право одночасно отримувати допомогу по догляду за дитиною-інвалідом з огляду на таке.

Згідно ст.22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є: здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, відповідно, до ст.3 Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом. Одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

ОСОБА_3 є одинокою матір'ю, яка здійснює догляд за дитиною - інвалідом віком до 18 років, що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про народження дитини, ОСОБА_4, посвідченням дитини - інваліда та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Відтак, згідно приписів Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", ОСОБА_3 мала право на отримання надбавки на догляд за дитиною-інвалідом незалежно від факту роботи, навчання, служби. Тобто, отримання такої надбавки не позбавляло останню права на отримання від служби зайнятості допомоги по безробіттю чи інших соціальних послуг.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що згідно змісту вищезгаданих законів (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), відповідач правомірно отримала статус безробітної, та правомірно отримала заробітну плату при здійсненні громадських робіт, а витрати, понесені позивачем на організацію та залучення ОСОБА_3 до оплачуваних громадських робіт, поверненню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності позовних вимог, відтак вони є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 4 статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2013 року.

Суддя І.С. Шевяков