Справа № 2-а-21/10
Суддя: Савєльєва А. І.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Великописарівський районний суд Сумської області
Справа № 2-а-21 / 10 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2010 року ОСОБА_1 районний суд Сумської області ускладі:

головуючого - Савєльєвої А.І.,

за участю секретаря Доценко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. В.Писарівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України у ОСОБА_1 районі Сумської області про визнання дій державного органу неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у ОСОБА_1 районі про визнання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання щомісячної державної соціальної грошової допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на вказані обставини, позивач вказує, що всупереч ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп та від 22.05.2008 року №10-рп, Управління Пенсійного Фонду України у В-Писарівському районі / далі УПФУ/ не здійснило перерахунок пенсії. Просить зобовязати відповідача зробити перерахунок за період з 2006 року по 2008 рік включно і виплатити ці кошти на його користь, а також поновити пропущений строк для звернення до суду.

Позивач у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву про слухання справи в його відсутність,а також надав письмове заперечення, в якому зазначає, що дійсно дітям війни пенсії мають підвищуватися на 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідно до ст. 7 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», який передбачає механізм здійснення цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Вимоги позивача щодо сплати підвищення до пенсії за період з 01.06.2006 року по 31.12.2006 року є безпідставними, оскільки ст. 110 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було передбачене поетапне запровадження у 2006 році виплат «дітям війни», встановлених ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», за результатами виконання бюджету у першому півріччі, і порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради з питань бюджету. Оскільки КМУ не було визначено вказаного порядку підвищення пенсії дітям війни у 2006 році не було ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» такі виплати не передбачені та відповідно до листа Міністерства юстиції України від 31.08.2007 року питання щодо такого підвищення у зазначеному порядку не врегульоване, в Управлінні Пенсійного Фонду немає будь-яких підстав проводити такі виплати. Крім того, п. 41 розділу 2 ОСОБА_3 України Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого дітям війни / крім тих, на яких поширюється дія ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачу виплачується у повному обсязі. Після прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України № 10-рп, яким було визнано неконституційними вищенаведені положення ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» 28.05.2008 року, Кабінет міністрів України прийняв постанову № 530, якою було визначено розміри щомісячного грошового утримання і державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни також у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Також у письмовому заперечення зазначено, що Управління Пенсійного фонду у В-Писарівському районі діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, не погоджується на поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом. У звязку з наведеним просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 має статус «дитини війни», що підтверджується відповідним посвідченням серії АБ № 571735 від 17.02.2003 року /а.с. 6/.

Відповідно до ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 7 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим ОСОБА_3, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дію ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік зупинено. ОСОБА_3 України «Про внесення змін до ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до ст.110 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджені не були.

ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначав, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачеві щомісячні доплати до пенсії.

Відповідно до п.12 ст. 71 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього ОСОБА_3, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано неконституційним зупинення або обмеження пільг, компенсацій, як це відбулося відповідно до п. 12 ст. 71 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всі території України, є остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ у ОСОБА_1 районі Сумської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом Рішення щодо неконституційності п.12 ст.71 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України» ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п. 41 розділу 2 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якої дітям війни / крім тих, на яких поширюється дія ОСОБА_3 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни ,- 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному розмірі позивачу виплачується щомісячно, починаючи із січня 2008 року / а.с.11/.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було визнано неконституційними вищенаведені положення ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всі території України, є остаточним і не може бути оскаржене.

Виходями з системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд доходить висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ у ОСОБА_1 районі повинен був нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність п.41 розділу 2 ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» - нараховувати та здійснювати виплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 22 Конституції України , соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, позивачеві не виплачувалася.

Статтею 8 Конституцією України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. ОСОБА_3 та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч. 2 ст. 3 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» державні гарантії, встановлені дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Заперечення відповідача про те, що рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними ті положення ОСОБА_3 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», які вже були виконані відповідачем до винесення рішення Конституційним судом , суд не може прийняти до уваги, оскільки у першу чергу відповідач повинен був керуватися при нарахуванні та виплаті соціальної грошової допомоги позивачеві ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» та Конституцією України.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги через законодавчу неврегульованість питання щодо механізму виплати пенсії відповідно до ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» з наступних підстав. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що можливо прийняти до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного ОСОБА_3, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацем першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим ОСОБА_3, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституцією України та зазначеного нормою ОСОБА_3.

Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус «дитини війни».

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймається районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни» покладено на управління Пенсійного фонду України у В-Писарівському районі Сумської області, за місцем проживання позивача.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, на який покладено обовязок щодо призначення пенсій, підготовки документів щодо її виплати та забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування иа виплату пенсій. Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачеві 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний Фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обовязку щодо виділення коштів на здійснення виплат позивачеві, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Доводи відповідача щодо пропущеного позивачем строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав є безпідставними, оскільки порушення прав позивача тривало з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року і припинилося після внесення змін до ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», і знову порушення прав триває з 22 травня 2008 року по день звернення позивача до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 ОСОБА_3 України «Про соціальний захист дітей війни», ОСОБА_3 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 6-14, 71, 99, 159-163, 167, 186 КАС України, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у В-Писарівському районі Сумської області протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у В-Писарівському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст.28 ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через В-Писарівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а у разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або у порядку п. 5 ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 лютого 2010 року.

Суддя А.І.Савєльєва