Справа № 335/6226/15-а
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/6226/15-а 2-а/335/128/2015
ОРДЖОНІКІДЗЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Гончаренко М.А.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.06.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобовязання поновити йому виплату пенсії з 01.06.2015 р. у раніше встановленому розмірі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2010 року він як пенсіонер перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та до 01.04.2015 р. отримував пенсію, призначену у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До 01.06.2015 р. він працював на посаді, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Зазначає, що Закон щодо призначення всіх пенсій на загальних засадах до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не прийнято, а відповідно до п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. № 213-VIII» (далі Закон № 213), посада, на якій він працює, з 01.06.2015 р. не передбачає норму, згідно якої йому було припинено виплату пенсії.

Позивач звертався до ГУ ПФУ в Запорізькій області з відповідними заявами про поновлення йому виплати пенсії, але отримав відповідь про відсутність підстав для поновлення такої виплати.

Вважає, що не поновлення йому виплати пенсії є грубим порушенням його конституційних прав та положень Закону № 213. З вказаних підстав просить позов задовольнити (арк. справи 13 15).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позовних вимог, з яких вбачається, що позивач просить поновити виплату пенсії з 01.06.2015 р. Але відповідно до вимог ч. 4 Розділу 1 Закону № 213, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Оскільки пенсія позивачу призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і він працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», виплата пенсії була зупинена.

Щодо застосування відповідачем положень ч. 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону № 213, відповідач зазначає, що вказані норми Закону (щодо скасування норм пенсійного забезпечення за нормами спеціальних Законів, у тому числі і Закону України «Про державну службу») можуть розповсюджуватись лише на осіб, право на пенсійне забезпечення яких виникне після 01.06.2015 р. Пенсія позивачу була призначена до 01.06.2015 р., а отже дана норма Закону на нього не поширюється. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (арк. справи 30 31).

Дослідивши обставини справи, та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу з 09.02.2011 р. призначена пенсія за вислугою років, призначена у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЄ № 135046 (арк. справи 16).

До 01.06.2015 р. ОСОБА_2 перебував не державній службі, а саме на посаді начальника загального відділу виконавчого комітету Запорізької міської ради.

З письмової відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області від 12.06.2015 р. № 19/01-2-60 вбачається, що позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2015 р. він працював на посаді повязаній з виконанням обовязків державного службовця, а відповідно до вимог ч. 4 Розділу 1 Закону № 213, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються (арк. справи 5).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20/20'. визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 р. (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджується Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

З 01.04.2015 р. чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. відповідно до ч. 4 Розділу 1 якого передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються

Позивач продовжує працювати на посаді заступника начальника загального відділу Запорізької міської ради, яка повязана з виконанням обовязків державного службовця, тому відсутні підстави для поновлення нарахування та виплати йому пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідач довів законність і обґрунтованість припинення нарахування пенсії ОСОБА_2 та на даний час відсутні підстави для поновлення йому таких виплат.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 17 20, 69 72, 94, 162, 163, 185 - 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Вступну та резолютивну частину постанови прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 28 серпня 2015 року. Повний текст постанови виготовлено 2 вересня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: І.П. Соболєва