Справа № 826/7495/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29 липня 2015 року 18 год. 13 хв. № 826/7495/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., при секретарі судових засідань Махиньку Ю.О., за участю представників сторін та третіх осіб, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом компанії Єда Рісерч Енд Девелопмент Ко. ЛТД. (Yeda Research and Development Co. LTD.) до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи: Тева Фармацевтікал Індастріз ЛТД (Teva Pharmaceutical Industries LTD) та ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 29 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов компанії Єда Рісерч Енд Девелопмент Ко. ЛТД. (Yeda Research and Development Co. LTD.) (далі - позивач) до Державної служби інтелектуальної власності України (далі - відповідач), третя особа: Тева Фармацевтікал Індастріз ЛТД (Teva Pharmaceutical Industries LTD), про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 02 грудня 2014 року про відмову у продовженні строку дії патенту України №62908 на винахід фракції кополімеру-1, способи їх одержання, композиції та спосіб лікування розсіяного склерозу (далі - патент), прийнятого щодо позивача (далі - оскаржуване рішення), а також зобов'язання відповідача розглянути клопотання про продовження строку дії патенту на винахід, об'єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу компетентного органу, подане 07 листопада 2014 року позивачем для продовження строку дії патенту.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв всупереч вимогам законодавства, у зв'язку з чим порушено права та інтереси позивача як власника патенту.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до судового розгляду у судовому засіданні колегією суддів, а також, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача допущено Тева Фармацевтікал Індастріз ЛТД (Teva Pharmaceutical Industries LTD) (далі - третя особа-1).

У судовому засіданні 15 липня 2015 року, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 КАС України, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача судом залучено ОСОБА_3 (далі - третя особа-2).

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та разом із представниками третьої особи-1 просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та письмових поясненнях по суті позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування. Представник відповідача не визнала позов та разом із представниками третьої особи-2 просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях по суті позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України видано позивачу патент: дата подачі заявки - 23 травня 1995 року; дата, з якої розпочинається дія, - 15 січня 2004 року.

Державним фармакологічним центром Міністерства охорони здоров'я України 10 травня 2007 року, на підставі рішення про державну реєстрацію лікарського засобу, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України від 20 квітня 2007 року №200, видано третій особі-1 реєстраційне посвідчення на лікарський засіб №UA/6307/01/01, а саме КОПАКСОН®-ТЕВА, розчин для ін'єкцій, 20 мг/мл (далі - лікарський засіб, препарат). Лікарський засіб зареєстровано в Україні терміном на 5 (п'ять) років.

Відповідно до виключної ліцензії на патент, наданої позивачем третій особі-1, позивач та третя особа-1 спільно здійснюють свою діяльність в Україні. Вказане підтверджується спільним аффідавітом позивача та третьої особи-1 від 19 жовтня 2014 року.

07 листопада 2014 року позивач через уповноваженого представника звернувся до відповідача із клопотанням про продовження строку дії патенту. До клопотання позивачем додано платіжне доручення, оригінал довіреності, аффідавіт з перекладом, завірену копію посвідчення про державну реєстрацію.

Однак, оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у продовженні строку дії патенту, оскільки клопотання та документи, що додані до нього, не відповідають вимогам, зазначеним у розділах 1 та 2 Інструкції про порядок продовження строку дії патенту на винахід, об'єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу компетентного органу, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 13 травня 2002 року №298 (далі - Інструкція №298).

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" (далі - Закон), установа - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №436/2011, Державна служба інтелектуальної власності України (далі - Державна служба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністр).

Державна служба входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Основними завданнями Державної служби є: реалізація державної політики у сфері інтелектуальної власності; внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно зі ст. 1, ч.ч. 1-4 ст. 6 Закону, винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології.

Патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель).

Патент на винахід - різновид патенту, що видається за результатами кваліфікаційної експертизи заявки на винахід.

Правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності.

Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Правова охорона згідно з цим Законом не поширюється на такі об'єкти технології: сорти рослин і породи тварин; біологічні в своїй основі процеси відтворення рослин та тварин, що не відносяться до небіологічних та мікробіологічних процесів; топографії інтегральних мікросхем; результати художнього конструювання.

Пріоритет, авторство і право власності на винахід засвідчуються патентом (деклараційним патентом).

Пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом.

Строк дії патенту України на винахід становить 20 років від дати подання заявки до Установи.

Строк дії патенту на винахід, об'єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин тощо, використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу, може бути продовжено за клопотанням власника цього патенту на строк, що дорівнює періоду між датою подання заявки та датою одержання такого дозволу, але не більше ніж на 5 років. За подання клопотання сплачується збір.

Порядок подання клопотання та продовження строку дії патенту у цьому випадку визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 розділу 1 Інструкції №298, ця Інструкція, розроблена відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", встановлює порядок продовження строку дії патенту на винахід, об'єктом якого є лікарський засіб, засіб захисту тварин, засіб захисту рослин тощо (далі - засіб), використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу, та визначає вимоги до клопотання про продовження строку дії патенту на винахід, об'єктом якого є такий засіб (далі - клопотання), порядок розгляду клопотання.

Строк дії патенту на винахід, об'єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу відповідного компетентного органу (далі - патент), може бути продовжено на строк, що дорівнює періоду між датою подання заявки на винахід та датою одержання такого дозволу, але не більше ніж на 5 років.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, у ньому не міститься інформації про те, у чому саме полягає невідповідність клопотання та доданих до нього документів вимогам розділів 1 та 2 Інструкції №298.

При цьому, у супровідному листі відповідача до оскаржуваного рішення від 02 грудня 2014 року №1-11/8848 зазначено, що позивачу відмовлено у продовженні строку дії патенту у зв'язку з відсутністю відомостей про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті, що є підставою вважати активну сполуку у препараті та сполуку згідно патенту різними.

У судових засіданнях представник відповідача пояснила, що у ході розгляду клопотання позивача та доданих до нього документів відповідач звертався до державного підприємства "Український інститут промислової власності" (далі - ДП "Український інститут промислової власності") із листом від 20 листопада 2014 року №1-12/8533 про надання висновку експертизи щодо того, чи є речовина, захищена патентом, використаною у препараті складу - 1 мл розчину містить глатирамеру ацетату 20 мг.

Листом ДП "Український інститут промислової власності" від 27 листопада 2014 року №2144/1.2 відповідача повідомлено, що згідно з патентом, об'єктами винаходу є фракції кополімеру-1, які містять менше 5% молекул кополімеру-1, які мають молекулярну масу більшу ніж 40 кДа, більше 75% фракції мають молекулярну масу від 2 до 20 кДа; кополімер-1, що має молекулярну масу від 5 до 9 кДа; композиції та способи лікування розсіяного склерозу за допомогою цих сполук.

В описі до патенту зазначено, що кополімер-1 - це синтетичний поліпептидний аналог основного білка мієліну та є сумішшю поліпептидів, що складається з аланіну, лізину, тирозину та глутамінової кислоти, який синтезують шляхом полімеризації цих чотирьох амінокислот з утворенням продуктів з середньою молекулярною масою 23 кДа.

Винахід за патентом полягає в одержанні фракції кополімеру-1, по суті вільної від кополімеру-1 з молекулярною масою більшою ніж 40 кДа, де цю фракцію кополімеру-1 з бажаною молекулярною масою одержують відомим способом одержання кополімеру-1 з наступним виділенням з нього необхідної фракції.

Оскільки кополімер-1 є синонімом сполуки глатирамеру ацетату і є відомою речовиною, а патент стосується лише певної фракції цієї речовини або кополімеру-1, що має молекулярну масу від 5 до 9 кДа, тому ці речовини є різними незважаючи на те, що кополімер-1, згідно патенту, є виділеним з відомого кополімеру-1.

Так як відсутні відомості про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті, є підстави вважати активну сполуку у препараті та сполуку згідно патенту різними.

Враховуючи вище викладене, суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято у зв'язку з тим, що у клопотанні відсутні відомості про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті.

В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного рішення відповідач посилається на висновок ДП "Український інститут промислової власності", який, як з'ясовано судом та уже зазначено вище, зроблено за відсутності відомостей про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті.

Отже, ДП "Український інститут промислової власності" підтверджено відсутність у відповідача відомостей про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті, тобто факт виникнення у відповідача, у ході розгляду клопотання позивача, сумніву щодо достовірності інформації про те, що активна речовина у препараті та речовина згідно патенту, є однією і тією ж речовиною.

Відсутність відомостей про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті є підставою вважати активну сполуку у препараті та сполуку згідно патенту різними, що, у свою чергу, вказує на виникнення у відповідача сумніву щодо вірогідності інформації про те, що препарат містить ту ж саму активну сполуку, що і сполука згідно патенту.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення вмотивоване не тим, що воно прийняте з урахуванням усіх обставин та відомостей, які мають значення для його прийняття, а за відсутності відомостей, необхідних для такого прийняття, а саме за відсутності відомостей про фракційний склад та молекулярну масу активної речовини у препараті.

Відповідно до п.п. 3.5-3.7 розділу 3 Інструкції №298, у разі невідповідності клопотання вимогам, зазначеним у розділах 1 і 2 цієї Інструкції, або в разі виникнення обґрунтованих сумнівів щодо вірогідності інформації, що містять подані документи, Державна служба направляє власнику патенту повідомлення із зазначенням невідповідностей та/або запитом про надання додаткових документів, необхідних для прийняття рішення.

Власнику патенту надається 2 місяці від дати одержання ним повідомлення або запиту Державної служби для усунення невідповідностей та/або надання додаткових документів. Якщо власник у встановлений строк надасть відповідь та/або додаткові документи, то Державна служба розглядає їх протягом місяця від дати надходження.

Рішення про відмову в продовженні строку дії патенту (додаток 2) приймається, якщо:

- клопотання та документи, що додаються до нього, не відповідають вимогам, зазначеним у розділах 1 і 2 Інструкції;

- пропущено строк, установлений п. 1.5 Інструкції;

- пропущено строк, установлений п. 3.6 Інструкції;

- патент визнано недійсним;

- дію патенту припинено.

Тобто, з аналізу вище викладених норм вбачається, що у разі виникнення у відповідача обґрунтованих сумнівів щодо достовірності інформації, яку містять подані документи, відповідач направляє власнику патенту запит про надання додаткових документів, необхідних для прийняття рішення. Власнику патенту, у свою чергу, надається два місяці від дати одержання ним повідомлення або запиту для усунення невідповідностей та/або надання додаткових документів.

Якщо власник патенту у встановлений строк надасть відповідь та/або додаткові документи, то відповідач розглядає їх протягом місяця від дати надходження та приймає рішення по суті клопотання з урахуванням інформації, яка міститься у додаткових документах. Якщо ж власник не надасть у встановлений строк такі документи, пропуск такого строку буде підставою для прийняття рішення про відмову у продовженні строку дії патенту.

Разом з тим, як з'ясовано у ході судового розгляду справи та не заперечувалося представниками осіб, які беруть участь у справі, відповідач не звертався до позивача з відповідним запитом про надання додаткових документів.

Отже, підсумовуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про безпідставність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та, як наслідок, необхідність його скасування.

Протиправність прийняття оскаржуваного рішення, у свою чергу, є підставою для зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про продовження строку дії патенту.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов компанії Єда Рісерч Енд Девелопмент Ко. ЛТД. (Yeda Research and Development Co. LTD.) до Державної служби інтелектуальної власності України, треті особи: Тева Фармацевтікал Індастріз ЛТД (Teva Pharmaceutical Industries LTD) та ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення судового збору за рахунок бюджетних коштів, суд не присуджує на користь позивача здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 02 грудня 2014 року про відмову у продовженні строку дії патенту України №62908 на винахід фракції кополімеру-1, способи їх одержання, композиції та спосіб лікування розсіяного склерозу, прийнятого щодо компанії Єда Рісерч Енд Девелопмент Ко. ЛТД. (Yeda Research and Development Co. LTD.).

3. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України розглянути клопотання про продовження строку дії патенту на винахід, об'єктом якого є засіб, використання якого потребує дозволу компетентного органу, подане 07 листопада 2014 року компанією Єда Рісерч Енд Девелопмент Ко. ЛТД. (Yeda Research and Development Co. LTD.) для продовження строку дії патенту України №62908 на винахід фракції кополімеру-1, способи їх одержання, композиції та спосіб лікування розсіяного склерозу.

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам та третім особам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючи суддя В.М. Данилишин

Суддя І.А. Качур

Суддя В.І. Келеберда

Постанова у повному обсязі складена 10 серпня 2015 року