Справа № 10306/09/1570
Суддя: Хлюстін Ю. М.
Дата ухвалення: 2010-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2010 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Хлюстіна Ю.М.

при секретарі судового засідання - Череватому М.Ю.

за участю сторін:

від позивача представник - ОСОБА_1 (по довіреності)

від відповідачів представник - ОСОБА_2 (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправними наказів начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 року в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, № 46-о/с від 10.02.2003 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого з боротьби з незаконним обігом наркотиків Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправними наказів начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 року в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, № 46-о/с від 10.02.2003 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого з боротьби з незаконним обігом наркотиків Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, мотивуючи це тим, що з 20.07.2000 р. Він був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ - курсантом ОУППМ, а з вересня 2001 року призначений на посаду оперуповноваженого з боротьби з незаконним обігом наркотиків Київського РО ОГУ УМВС України в Одеській області. На підставі наказів начальника Г'УМВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 р. та № 46-о/с від 10.02.2003р. його було звільнено з займаної посади у порядку ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України «За дискредитацію звання працівника міліції». Зазначені накази № 43 від 06.02.2003 р. № 46 о/с від 10.02.2003 р. видані на підставі висновку проведеного службового розслідування, яке здійснювалося на підставі довідки виконуючого обов'язки начальника УВБ МВС України в Одеській області від 09.12.2003 року. Службове розслідування, результати якого покладені в основу оскаржуваних наказів, проведено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, а саме: п. п. 10. 14.2, 14.3, 14.5. 14.6, 14.8, 15.1, 15.2, 15.3. 15.4, 18 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої Наказом МВС України № 552 від 6.12.1991 р.

Також позивач зазначив, що в порушення п. 31 Дисциплінарного Статуту ОВС України оскаржувані накази не були доведені до його відома.

Таким чином накази начальника ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 р. та № 46-о/с від 10.02.2003р. в частині звільнення позивача з займаної посади є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що в березні 2002 року оперуповноважені Київського РВ ОМУ УМВС отримали інформацію що за місцем мешкання громадянки М. зберігаються наркотики. При цьому ОСОБА_3 спільно з іншими співробітниками провів огляд жінки з грубим порушенням норм КПК України, та інші дії. Данні дії були предметом службового розслідування та встановлені висновком від 09.01.2003 року. Висновок реалізований дисциплінарним наказом УМВС № 43 від 06.02.2003 року згідно якого старший уповноважений ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС ОСОБА_3 звільнений з ОВС за дискредитацію звання працівника міліції, грубе порушення вимог п. 2 Дисциплінарного статуту ОВС та КПК України, що виразилось у проведенні особистого огляду громадянки М., помешкання її родини, оформлення процесуальних документів, без присутності понятих, вимагання та отримання винагороди за не притягнення до кримінальної відповідальності, а також нещирість при проведенні службового розслідування. На виконання наказу УМВС № 43 від 06.02.2003 року видано наказ № 46 о/с від 10.02.2003 року згідно якого ОСОБА_3 звільнено у запас з ОВС за дискредитацію з 21.02.2003 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом по справі встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_3 у липні 2000 року був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ - курсантом ОУППМ. З серпня 2001 року призначений на посаду оперуповноваженого відділення БНОН Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. За час проходження служби в органах внутрішніх справ заохочувався 2 рази, дисциплінарних стягнення не застосовувались.

Наказом начальника УМВС України в Одеській області від 06 лютого 2003 року № 43 (аркуш справи 140-142, том 1) за дискредитацію звання працівника міліції, грубе порушення вимог п. 2 Дисциплінарного статуту ОВС та кримінально-процесуального законодавства України, що полягало у проведенні особистого огляду громадянки ОСОБА_5 та помешкання її родини без понятих та оформлення процесуальних документів, вимагання та отримання винагороди за не притягнення до кримінальної відповідальності, нещирість при проведенні службового розслідування, оперуповноваженого ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі висновку службового розслідування від 09 січня 2003 року (аркуші справи 143-147, том 1), подання до звільнення з органів внутрішніх справ (аркуші справи 214-216, том 1) та висновку старших начальників (аркуш справи 217).

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника УМВС України в Одеській області від 10.02.2003 року № 46 о/с (аркуш справи 224, том 1) позивача звільнено у запас Збройних сил України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 за дискредитацію з 21 лютого 2003 року на підставі вищезазначеного наказу начальника УМВС України в Одеській області від 06 лютого 2003 року № 43.

Суд не може погодитись з підставами дій щодо припинення державної служби позивача та звільнення його із займаної посади з наступних підстав.

Згідно положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи повинні діяти у спосіб та у порядку передбаченому Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що звільняючи ОСОБА_3 зі служби на підставі пункту 66 Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, суб'єкт владних повноважень виходив з факту вчинення працівником міліції вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Відповідно до вищезазначеного висновку від 09.01.2003 року разом з позивачем нібито вчиняли дії що дискредитують звання рядового і начальницького складу інші співробітники Київського РВ ОМУ УМВС, а саме, оперуповноважений ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС лейтенант міліції ОСОБА_6 та старший оперуповноважений ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС капітан міліції ОСОБА_7, що також підтверджується довідкою УВБ в Одеській області від 09.12.2002 року про результати перевірки інформації про неправомірну діяльність працівників Київського РВ та ОМУ УМВС в Одеській області (аркуші справи 64-66).

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2005 року, яке набрало законної сили, наказ начальника УМВС України в Одеській області від 06 лютого 2003 року № 43 визнаний незаконним в частині накладення на ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, який був виданий на підставі висновку службового розслідування від 09.01.2003 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що оскільки наказ начальника УМВС України в Одеській області від 06 лютого 2003 року № 43, який був виданий на підставі висновку службового розслідування від 09.01.2003 року, визнаний незаконним в частині накладення на ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, оперуповноважений ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС молодший лейтенант ОСОБА_3 не міг здійснювати дії щодо порушення вимог п. 2 Дисциплінарного статуту ОВС та кримінально-процесуального законодавства України. Отже висновок по матеріалам службового розслідування відносно працівників Київського РВ та ОМУ УМВС від 09.01.2003 року про грубе порушення оперуповноваженим ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області молодшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 вимог п. 2 Дисциплінарного статуту ОВС та кримінально-процесуального законодавства України та оскаржувані накази начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 року, № 46-о/с від 10.02.2003 року, які видані на підставі даного висновку є неправомірними.

Статтею 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" передбачено видом дисциплінарного стягнення, яке може накладатись за дискредитацію, як звільнення, та допускається з дотриманням правил, встановлених для застосування таких стягнень.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, визначений порядок застосування дисциплінарних стягнень в якому зазначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

15.02.2002 року позивача було ознайомлено з висновком по матеріалам службового розслідування відносно працівників Київського РВ та ОМУ УМВС від 09.01.2003 року про що свідчить наявний в матеріалах справи особистий підпис ОСОБА_3 про ознайомлення з вищезазначеним висновком від 09.01.2003 року з відміткою «ознайомлений, не згоден» (аркуш справи 148).

Проте в судовому засіданні встановлено, що при проведенні службового розслідування позивачу не були роз'яснені його права, пояснення у нього відібрано не було, своєчасно не було доведено про закінчення службового розслідування, матеріали у відношенні позивача які нібито містили відомості про здійснення ним кримінального злочину не направлені до прокуратури для прийняття рішення у порядку ст. 97 КПК України, з оскаржуваними наказами позивач ознайомлений не був, в результаті чого позивач був позбавлений можливості його своєчасного оскарження, що є порушенням вимог п.п. 14.2, 14.3, 14.5, 14.6. 14.8, 15.1, 15.2, 15.3, 15.4, 18 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС та ст.14 Дисциплінарного статуту ОВС, затвердженого Законом України № 3460-1V від 22.02.06 року «Про Дисциплінарний статут ОВС».

Суд вважає, що при дослідженні в судовому засіданні наданих до суду витягу з наказу начальника УМВС України в Одеській області від 10.02.2003 року №46 о/с та наказу начальника УМВС України в Одеській області від 10.02.2003 року №46 о/с встановлено суперечливість точної дати вищезазначеного наказу, а саме, витяг з наказу №46 о/с датований 10.02.2003 року, тоді як сам наказ №46 о/с від 20.02.2003. Проте факт звільнення позивача наказом начальника УМВС України в Одеській області від 10.02.2003 року № 46 о/с підтверджується наказом начальника ГУМВС України в Одеській області від 27.03.2009 року № 117 о/с згідно якого відмінено пункти наказів УМВС України в Одеській області від 06 лютого 2003 року № 43 в частині покарання та від 10 лютого 2003 року № 46 о/с в частині звільнення молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 (аркуші страви 91 -92 том 2)

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, враховуючи те. що оперуповноважений ВБНОН Київського РВ ОМУ УМВС молодший лейтенант ОСОБА_3 не порушував вимоги п. 2 Дисциплінарного статуту ОВС та кримінально-процесуального законодавства України, а також встановленого в судовому засіданні факту порушення відповідачем при проведенні службового розслідування вимог п.п. 14.2, 14.3, 14.5, 14.6, 14.8, 15.1, 15.2, 15.3, 15.4, 18 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС та ст.14 Дисциплінарного статуту ОВС, затвердженого Законом України № 3460-ІУ від 22.02.06 року «Про Дисциплінарний статут ОВС», суд приходить до висновку що звільнення ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ є незаконним, будь-яких порушень чинного законодавства з боку позивача не встановлено, у звязку з чим, вимоги позивача щодо визнання протиправними наказів начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 року в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та № 46-о/с від 10.02.2003 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого з боротьби з незаконним обігом наркотиків Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області правомірні, відповідають чинному законодавству України, отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, суд вважає, що відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, заперечуючи проти позову, не надали суду належних доказів в підтвердження правомірності та грунтовності винисення оскаржуваних позивачем наказів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані, підтверджені доказами, відповідають чинному законодавству, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19, 43 Конституції України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України № 522 від 6 грудня 1991 року, ст. ст. 2, 4, 9, 71, 105, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області - у повному обсязі.

Визнати протиправним наказ начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 43 від 06.02.2003 року в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним наказ начальника головного управління МВС України в Одеській області ОСОБА_4 № 46-о/с від 10.02.2003 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого оперуповноваженого з боротьби з незаконним обігом наркотиків Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десяти денний строк з дня складання постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Суддя: