Справа № 815/2296/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2296/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача Ейсмонт І.С.

представника відповідача Громіка О.О.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

заступника Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора до Затоківської селищної ради, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Ірини Сергіївни, реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест», треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 про визнання незаконним та скасування рішення Затоківської селищної ради № 2745 від 29.12.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернувся заступник Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора до Затоківської селищної ради, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни, державного реєстратора реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Гриценко Ірини Сергіївни, реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест», треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Затоківської селищної ради № 2745 від 29.12.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку додержання органами виконавчої влади та місцевого самоврядування земельного законодавства при наданні земельних ділянок безоплатно у власність, в ході якої встановлено, що рішенням Затоківської селищної ради №2745 від 29 грудня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва. Вказане рішення, на думку позивача, в порушення ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не узгоджується з містобудівною документацією. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначення території для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахування планів земельно-господарського устрою.

Перевіркою встановлено, що Генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25 лютого 2005 року №1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт Затока, м. Білгород-Дністровського, Одеської області.

Також позивач зазначає, що рішенням Виконавчого комітету Затоківської селищної ради №219 від 04 червня 2008 року товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджено містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока, згідно якого вказана земельна ділянка загальною площею 4,437 га, що розташована на відстані 70-110 метрів від урізу води у Лиманському районі смт. Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно - розважального комплексу згідно містобудівних норм. У зв'язку з чим, на думку позивача, відведення земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації, що є грубим порушенням приписів земельного та містобудівного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача /Затоківська селищна рада/ проти позову заперечував, в обґрунтування заявленої правової позиції надав до суду письмові заперечення в яких, зокрема, зазначив, що рішення Затоківської селищної ради №2745 від 29 грудня 2014 року приймалось в порядку визначеному ст. 118 Земельного кодексу України, на підставі розробленого та погодженого в установленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 19.12.2014 року №1730-14.

У своїх запереченнях відповідач також зазначає, що місце розташування земельних ділянок до яких вжито заходів забезпечення адміністративного позову в ухвалах Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року у справі №1522/12731/12 та Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року у справі №495/6508/14-а встановити не можливо.

Представник відповідача /державного реєстратора реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни/ в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача /реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області/ в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» у судовому засіданні підтримав заявлену представником прокуратури правову позицію викладену в адміністративному позові, та просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача про дату час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації. До судового засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Цим же законом визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Так п. 34 ч. 1 ст. 26 встановлено, що виключно на пленарних засідання сільських, селищних, міських рад вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

29 грудня 2014 року Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області прийняла рішення №2745, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва та передала земельні ділянки громадянам у власність.

Умови, за яких відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, має право приймати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність визначено ст. 118 Земельного кодексу України. Так ч. 9 вказаної норми визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається із змісту даної норми, умовами для прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність є погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідними органами виконавчої влади, а в разі необхідності отримання позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації.

Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначено ст. 1861 Земельного кодексу України. За приписами ч. ч. 1, 2 вказаної норми, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а також подається на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Підстави для відмови вказаними органами у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені ч. 6 ст. 1861 Земельного кодексу України. Такими підставами можуть бути лише невідповідність положень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відносини пов'язані із проведенням державної експертизи землевпорядної документації регулюються Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації», згідно якого об'єктами державної експертизи землевпорядної документації, є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені Законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру. Цим же законом встановлено, що при проведенні державної експертизи землевпорядної документації досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень, відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства.

Судом, під час розгляду справи встановлено, що рішення Затоківської селищної ради №2745 від 29 грудня 2014 року приймалось на підставі погодженого, відповідними органами виконавчої влади, проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який отримав позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації.

З урахуванням того, що завданням державної експертизи є перевірка відповідності об'єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а при її проведенні досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень, відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства - суд робить висновок про необґрунтованість доводів позивача про наявність будь-яких порушень земельного та містобудівного законодавства при прийнятті Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області рішення №2745 від 29 грудня 2014 року.

Суд критично ставиться до посилань позивача на рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради №219 від 04 червня 2008 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджено містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока, оскільки, у судовому засіданні встановлено та матеріалами адміністративної справи підтверджено, що на час прийняття Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області рішення №2745 від 29 грудня 2014 року рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради, було скасоване рішенням Затоківської селищної ради №2522 від 22 вересня 2014 року.

Розглядаючи питання про законність прийняття Затоківською селищною радою рішення №2745 від 29 грудня 2014 року в період чинності заходів забезпечення адміністративного позову вжитих ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року у справі №1522/12731/12 та Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року у справі №495/6508/14-а, суд погоджується з доводами відповідача у тому, що вказані заходи були вжиті до земельних ділянок місце розташування яких визначити неможливо, виходячи з наступного.

Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

В силу ст. 791 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. В процесі формування земельної ділянки визначаються зокрема її межі та місце розташування. Ці відомості в силу ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» є обов'язковими для включення до Державного земельного кадастру.

З урахуванням того, що земельні ділянки зазначені в ухвалах Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2012 року у справі №1522/12731/12 та Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року у справі №495/6508/14-а раніше не формувались, а в Державному земельному кадастрі відомості про них відсутні, встановити місце розташування земельних ділянок до яких були вжиті заходи забезпечення адміністративного позову не є можливим. Крім того, ці обставини знаходять своє підтвердження в інформації наданій відділом Держземагенства у м. Білгород-Дністровському у відповідях на інформаційні запити Затоківської селищної ради.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що перевірка додержання органами виконавчої влади та місцевого самоврядування земельного законодавства, на яку посилається заступник Білгород-Дністровського міжрайонного суду, у порядку передбаченому ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року не проводилась, що підтверджено поясненнями представника позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно зі статтею 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, у пункті 5 рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд також звертає увагу й на інший аспект даної справи. Позивач оскаржує акт індивідуальної дії - рішенням Затоківської селищної ради №2745 від 29 грудня 2014 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_6 та інш. (всього 16 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою: бульвар Золотий беріг, 37 «а», Лиманський район, смт Затока, м. Білгород - Дністровський, Одеська область.

Як встановлено судом, вказане рішення на час розгляду справи є реалізованим і вичерпало свою дію.

Вимоги про скасування актів індивідуальної дії можуть стосуватися виключно діючих актів, адже задоволення такого позову має наслідком позбавлення такого акта юридичної сили (здатності до застосування).

Акт індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, є юридичним фактом, що відбувся в минулому та призвів до виникнення певних правових наслідків. Юридичні факти або події минулого в принципі не можуть бути скасовані судом чи іншим органом як не можуть бути скасовані події історії.

Таким чином позов про скасування акта індивідуальної дії, що вичерпав свою дію, задоволенню не підлягає як такий, що не може призвести до захисту прав позивача (позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права).

Водночас правові наслідки, що настали внаслідок прийняття актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію, можуть призводити до порушення прав особи, але це утворює інші підстави для звернення до суду. Це означає, що особа має обрати такий спосіб захисту порушеного права, який призведе до відновлення її прав (вимагати прийняття іншого акта індивідуальної дії, яким будуть змінені правовідносини, а якщо це не можливо - вимагати відшкодування завданої шкоди).

Також, слід зауважити, у постанові Пленуму ВАСУ від 20 травня 2013 р. № 7 зазначено: «одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта не чинним та скасування такого акта - є помилковим. Визнання акта не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, що доцільно зберегти.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що рішення Затоківської селищної рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як акт індивідуальної дії, вичерпало свою дію, оскільки призвело до виникнення правових наслідків - реалізації права власності, а відтак не може бути скасовано.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

07 вересня 2015 року