Справа № 725/3056/14-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2014-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/3056/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Іонашку В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці Міндоходів про визнання дій неправомірними, визнання неправомірною і скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому вказувала на те, що 19 травня 2014 року відповідачем винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0349/40802/14, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 474 МК України та накладено адмінітсративне стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Разом з тим, вважає дану постанову незаконною та просить її скасувати, як таку що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки порушень митних правил вона не вчиняла й відповідно у її діях відсутні ознаки порушення митних правил, предбачених ч. 2 ст. 474 МК України.

Зокрема зазначала, що оскаржуваною постановою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.474 МК України, а саме за відмову посадовим особам Чернівецької митниці надати доступ до складських приміщень 10 квітня 2014 року, в яких знаходилось майно на зберіганні.

Однак, вважає посилання митного органу на існування з її боку факту перешкоджання законним діям посадових осіб митного органу є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки отримавши 9 квітня 2014 року за допомогою факсимільного звязку повідомлення від відповідача про надання доступу до складських приміщень, розташованих у м. Чернівці, вул. Коломийська 9 Г для передачі майна, яке знаходиться на зберіганні у реалізацію, вона 9 квітня 2014 року повідомила митний орган про те, що у звязку із хворобою не має змоги забезпечити свою приступність 10 квітня 2014 року для організації доступу відповідача до складських приміщень й відповідно у її діях відсутня вина як у формі умислу так і у формі необережності, що свідчить про відсутність складу правопорушення.

Крім того, також вважає, що є безпідставними й посилання відповідача про те, що вона не виконала вимоги посадової особи органу доходів і зборів під час перевірки обліку товарів, які перебувають під митним контролем, оскільки зона митного контролю була створена на території складських приміщень лише на період дії договору зберігання № 310 від 23 жовтня 2013 року, однак даний договір було припинено 31 грудня 2013 року й відповідно товар, який перебуває на складі на підставі договору зберігання, укладеного між нею та відповідачем від 16 січня 2014 року № 50 не перебуває під митним контролем, що також свідчить про відсутність в її діях складу правопорушення.

Також вказувала на те, що дії відповідача по проведенню перевірки обліку товарів, що перебувають під митним контролем, спрямовані на забезпечення його подальшої реалізації суперечать вимогам закону, а також вчинені у порушення ухвали суду від 25 лютого 2014 року, якою було застосовано заходи забезпечення позову та заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії по реалізації товару. Дана ухвала була скасована лише 3 квітня 2014 року й відповідно на підставі ст. 245 КАС України набрала законної сили 6 травня 2014 року після її перегляду в апеляційному порядку, тому до 6 травня 2014 року відповідач не мав права вчиняти будь-яких дій відносно товару, який зберігався на складі. Крім того, проведення перевірки здійснювалось неналежним складом комісії.

Посилаючись на вказане, просила визнати протиправними дії відповідача, а також визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил й відповідно провадження в справі закрити.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали поданий позов в повному обсязі та просили про його задоволення.

Представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи тим, що дії, вчинені позивачкою порушують норми ч. 2 ст. 474 МК України й відповідно нею допущено вчинення дій, спрямованих на перешкоджання посадовим особам митного органу на здійснення перевірки обліку товарів, які перебувають під митним контролем.

Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 1 ст. 474 МК України передбачено, що перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів під час здійснення нею митного контролю або провадження в справі про контрабанду чи порушення митних правил у доступі до товарів, транспортних засобів, документів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів громадян.

За змістом ч. 2 цієї статті вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, особою, яка протягом року притягувалась до відповідальності за вчинення такого правопорушення, а так само перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів, невиконання її вимог під час проведення перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем, чи документальної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, 19 травня 2014 року постановою в справі про порушення митних правил №0349/40802/14 позивачку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 474 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., за вчинення дій, спрямованих на перешкоджання посадовим особам митного органу на здійснення перевірки обліку товарів, які перебувають під митним контролем.

При цьому, статтею 4 Митного кодексу України визначено поняття митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно із вимогами ст. 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переіщуються через митний кордон України. Митний кордон здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

При цьму, ст. 321 МК України визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Зокрема, перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму (п. 1 ч. 6 ст. 321 МК України).

Крім того, статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян), усного опитування громадян та посадових осіб підприємств, огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на органи доходів і зборів.

При цьому, відповідно до ст. 323 МК України посадові особи посадові особи митних органів , у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України , з метою здійснення митного контролю мають право безперешкодного доступу на територію чи в приміщення будь-якого підприємства незалежно від форми власності та сфери управління, де знаходяться або можуть знаходитися товари, що підлягають митному контролю.

Згідно із ч. 1 ст. 343 МК України огляд територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю , чи провадиться дільність, контроль за якою покладено на митні органи (крім житла громадян), може здійснюватися посадовами особами митного органу за письмовим рішенням керівника цього органу або особи, яка виконує його обовязки, з метою, зокрема перевірки відповідності фактичної кількості ввезених товарів, транспортних засобівкомерційного призначення відомостям, заявленим у митній декларації.

Відповідно до вимог ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Як убачається з матеріалів справи, на митну територію України ОСОБА_2 було ввезено товар, не оформлений у митному режимі, а саме : м'ясо морожене куряче механічної обвалки (фарш) тепловий, кулінарній обробці та консервуванню не піддавався, який знаходився на 21 палеті, в кількості 21 145 кг, загальною вартістю 110 834 грн.

Даний товар на підставі ст. 238 МК України згідно митної декларації було прийнято на склад митного органу.

У звязку із відсутністю умов зберігання даного товару, оскільки даний товар за своми характеристиками підлягав зберіганню при температурі - 18 градусів по Цельсію та у звязку із відсутністю у Митниці приміщень (холодильників), які б забезпечували зберігання такого товару з дотриманням необхідної температури, Митницею 23 жовтня 2013 року було укладено із ОСОБА_1 договір зберігання № 310, який було переукладено 16 січня 2014 року на тих же умовах, за умвами якого вказаний товар зберігався у приміщеннях, розташованих у м.Чернівці по вул. Коломийська, 9 Г на граничний термін 90 днів.

Крім того, 23 жовтня 2013 року Чернівецькою митницею Міндоходів прийнято рішення № 40800/0058 на період перебування товарів, розміщених згідно договору на відповідальне зберігання від 23 жовтня 2013 року № 310 про тимчасове створення зони митного контролю на території вказаного складу, площею 25,55 кв.м (холодильна камера на складі, де прийнято на зберігання майно), яке належить ОСОБА_1 та розташоване у м. Чернівці, по вул. Коломийська, 9 Г.

Даний товар на підставі акту приймання-передачі № 26 був переданий ОСОБА_1 на зберігання 23 жовтня 2013 року відповідно до наказу Державної митної служби України від 30 травня 2012 року № 627 «Про затвердження Порядку складу митного органу», договору зберігання.

У звязку із закінченням бюджетного року та необхідністю в продовженні зберігання майна, між відповідачем та ОСОБА_1 16 січня 2014 року було переукладено договір збергінання з метою реалізації подальшого виконання умов договру в частні оплати договірних зобовязань, яка здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

При цьому, станом на 16 січня 2014 року час переукладення договру зберігання й відповідно станом на 31 грудня 2013 року - час припинення дії попереднього договру зберігання, переданий митницею товар на зберіганння за умовами договору зберігнання від 23 жовтня 2013 року не був повернутий й відповідно між сторонами даного договру не було складено відповідного акту приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 3.2 укладених між позивачкою та митним органом договорів зберігання визначено, що приміщення, де зберігається передане Чернівецькою митницею майно вважається складом митного органу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що переданий на склад товар перебував саме на митному складі Чернівецької ситниці, а також знаходився під митним контролем.

При цьому, доводи представника позивача про те, що після припинення дії договру зберігання від 23 жовтня 2013 року, який припинив свою дію 3 грудня 2013 року, складські приміщення втартили статус митного складу, оскільки митнецею не було прийнято нового розпорядження про створення на території складу зони митного контролю є безпідставними виходячи з того, що відповідно до розпорядження Чернівецької митниці Міндоходів № 40800/0058 від 23 жовтня 2013 року дані складські приміщення були визначені як зона митного контролю саме на період перебування товарів, розміщених згідно договору на відповідальне зберігання від 23 жовтня 2013 року № 310 й відповідно після припинення дії цього договору розміщені на тариторії складу товари не передавались митному органу, тому ураховуючи наявність переукладеного договру зберігання, на дані приміщення продовжувала розповсюджуватись тимчасова зона митного контролю.

Крім того, згідно із п. 1.1. договрузберерігання визначено, що митниця передає підприємству, а підприємство приймає на зберігання з 23 жовтня 2013 року до моменту звернення митниці включно та зобовязується повернути митниці у схоронності майно, передане на зберігання згідно атку приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.1.9 договру підприємство повертає майно повністю після припинення договору.

При цьому, п. 2.1.7 договорів зберігання (№ 310 та № 50) визначено, що ОСОБА_1 зобовязується за першою вимогою митниці надати доступ до майна і перевірки умов зберігання, а згідно з п. 2.1.8 - повернути майно митниці повністю або частково за першою вимогою останньої не пізніше 1-го дня з часу отримання такої вимог.

Таким чином, суд вважає, в даному випадку склад, розташований за адресою м. Чернівці, вул. Коломийська, 9 Г з урахуванням умов укладеного між ОСОБА_1 та митним органом договору зберігання станом на 10 квітня 2014 року було складом митного органу та товари, які знаходяться на даному складі перебувають під митним контролем, тому згідно вимог ст. 323 МК України посадові особи митних органів, у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, з метою здійснення митного контролю мають право безперешкодного доступу на територію чи в приміщення будь-якого підприємства незалежно від форми власності та сфери управління, де знаходяться або можуть знаходитися товари, що підлягають митному контролю.

Крім того, власником даного товару відповідно до ст. 255 МК України станом на 10 квітня 2014 року не виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, зокрема для поміщення його в митний режим «імпорт», передбачений ст. 75 МК України, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень й відповідно митне оформлення вищевказаного товару не завершене, у звязку із чим даний товар продовжує перебувати під митним контролем.

Оскільки терміни збергінання товару на складі митниці закінчились, Чернівецька митниця Міндоходів неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_1 з вимогою надання доступу до складських приміщен, що підтверджується листами відповідача від 11 лютого 2014 року № 24-70-05/1138, від 18 лютого 014 року № 24-70-05-16/01/1414, від 20 лютого 2014 року № 24-70-03-01/01/1418, від 26 березня 2014 року № 24-70-51-13/01/2403 та від 8 квітня 2014 року № 24-70-05/16/2819 (а.с. 28,36, 39,45), однак лише на останню вимогу позивачкою було повідомлено митний орган про неможливість надання доступу з причин перебування її на лікарняному.

При цьому, будь-яких документальних підтверджень передування ОСОБА_1 9 квтіня 2014 року та 10 квітня 2014 року на лікарняному позивачкою та її представникомсуду не надано, як і не надано під час розгляду даної спраи митним органом.

Тому, ураховуючи той факт, що позивачкою не надано підтверджуючих документів перебування на лікарняному, а саме: листків непрацездатності, винписки з лікарняного закладутощо, відповдачем повідомлений позивачкою факт неможливості забезпечення доступу до складьких приміщень обгрунтовано розцінено як навмисне прешкоджання працівникам митниці у виконанні посадових обовязків й відповідно 9 квітня 2014 року після отримання відповді позивачки, митницею повторно було повідомлено ОСОБА_1 про необіхдністю забезпечення доступу до складських приміщень 10 квтіня 2014 року о 12 годині, а також розяснено наслідки невиконання вказаної вимоги, зокрема можливість притягнення її до адімністратвиної відповідальності за перешкоджання посадовим особам митного органу під час здійснення ними митного контролю (а.с. 46).

Однак, 10 квітня 2014 року, при прибутті співробітників митниці на склад для проведення огляду вищевказаного товару, склад був зачинений та їм не було забезпечено вільного доступу до нього, про що було складено відповідний акт.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністратвине правопорушення, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережносі) дії чи бездільність, що посягають на встанволений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адмінітсравтина відповідальність

Таким чином, враховуючи зазначене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 474 МК України, що також підтверджується матеріалами справи про порушення митних правил.

Так, положенням ст. 486 Митного кодексу України визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 Митного кодексу України, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням (внесенням подання прокурора).

Відповідно до ст. 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч.2 ст.494 Митного кодексу України протокол про порушення митних правил повинен містити такі дані: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; необхідні для розгляду справи відомості про особу, яка притягується до відповідальності за порушення митних правил, якщо її встановлено; місце, час вчинення, вид та характер порушення митних правил; посилання на статтю цього Кодексу, що передбачає адміністративну відповідальність за таке порушення; прізвища та адреси свідків, якщо вони є; відомості щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів, вилучених згідно із статтею 511 цього Кодексу; інші необхідні для вирішення справи відомості.

Відповідно до вимог ст. 522 Митного кодексу України справи про порушення митних правил, справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно з ч.1 ст. 529 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а постанови центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - судом у зв'язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю. Перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи обставини, викладені вище, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької митниці Міндоходів про скасування постанови в справі про порушення митних правил має бути відмовлено, оскільки позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтувалися його вимоги, оскаржувана ним постанова була винесена відповідно до вимог чинного законодавства.

Також суд вважає безпідставними доводи позивачки в частині того, що на спірне майно було накладено заборону Чернівецькій митниці Міндоходів вчиняти будь-які дії щодо його реалізації, оскільки ухвала суду не містить заборони, зокрема щодо здійснення митним органом огляду даного товару, а відповідно до ч. 2 ст. 474 МК України передбачена відповідальність саме за перешкоджання посадовій особі органу доходів і зборів, невиконання її вимог під час проведення перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем, а не за перешкоджання у вчиненні дій, повязаних із подальшою реалізацію товару.

Безпідставними також є доводи позивача про неповноважний склад комісії, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а наявність інспектора митного поста ОСОБА_3 10 квітня 2014 року під час складання акту не свідчить про неповноважний склад комісії, яка була створена відповідно до вимог законодавства. При цьому доводів щодо порушення відповідачем порядку створення даної комісії позивачкою суду не наведено.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи позивача є необґрунтованими, а тому приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідає нормам діючого законодавства, забезпечена належними та допустимими доказами, які дають підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 17, 71, 72, 159-163, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст. 238, 239, 318, 321, 323, 343, 458, 474, 486-498, 508, 522-527, 529-533 МК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецької митниці Міндоходів про визнання дій протиправними, визнання протиправною і скасування постанови в справі про порушення митних правил, - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4