Справа № 219/7516/2013-а
Суддя: Решетняк І. В.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/7516/2013-а
2-а/219/348/2013
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2013 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Решетняк І.В., розглянувши в письмовому провадженні у приміщенні суду в м. Артемівську Донецької області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради, про визнання дій по невиплаті допомоги на оздоровлення неправомірними та стягнення разової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради (далі по тексту відповідач) про визнання дій щодо відмови у виплаті невиплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік згідно з ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними і стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат в сумі 5735 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з застосуванням відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при вирішенні питання виплати щорічної компенсації на оздоровлення за 2013 рік. Позивач вважає, що положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України значно звужують обсяг зазначеної грошової допомоги в порівнянні з вимогами ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач вказав на колізію в законодавстві України при регламентації розміру допомоги на оздоровлення для категорії постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС, запропонувавши суду вирішити спір за встановленими правовою наукою правилами вирішення суперечливостей застосування норм права.

Позивач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Законом.

Представником відповідача було подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

У зв`язку з цим на підставі частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом, враховуючи складність вирішення даного спору, пов`язаного з застосуванням законодавства України про соціальні виплати, було вирішено провести 10.12.2013 року розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом 2 групи (а.с.6) та визнається відповідачем як ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 групи інвалідності, що згідно з ч.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для звільнення від її доказування.

Таким чином, на позивача, виходячи з його статусу особи, яка має інвалідність в результаті ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, поширюються положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, норми ст.48 цього Закону, які визначають розмір щорічної допомоги на оздоровлення даної категорії громадян.

Листом від 30.07.2013 року за № 08/2501-6 (а.с.7) відповідач повідомив позивача, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якою для ліквідаторів наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності розмір вказаної допомоги складає 120 гривень. Щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 120 грн. не була виплачена відповідачем позивачу у звязку з недостатнім фінансуванням.

У зв`язку з цим слід визнати, що предметом спору по даній справі є розмір зазначеної щорічної грошової допомоги на оздоровлення. При цьому аналіз правової суті згаданого спору дозволяє стверджувати, що його виникнення обумовлено недосконалістю застосування законодавцем України юридичної техніки формулювання та введення в дію відповідних правових норм.

Так, Законом України від 06.06.1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ч.4 ст.48 зазначеного Закону була викладена в новій редакції, за якою інвалідам ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був викладений в новій редакції, за яким щорічна допомога на оздоровлення повинна була виплачуватися в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначені зміни, внесені Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнанні неконституційними.

Тому слід визнати, що на сьогоднішній день та момент виникнення спірних відносин сторін даної адміністративної справи дії нормативне положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», закріплене в ч.4 ст.48 цього Закону Законом України від 06.06.1996 року № 230/96-ВР, за яким інвалідам ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватися в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Посилання відповідача на ч.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік», за яким ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України, судом не сприймається як доказ правомірності поведінки відповідача у спірних відносинах, що розглядаються, приймаючи до уваги наступне.

Кабінетом Міністрів України не були реалізовані повноваження щодо визначення допомоги на оздоровлення на 2013 рік у відповідності з ч.4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік».

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якою ним здійснювалось нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення, суд вважає необґрунтованим, оскільки дана постанова приймалась не на виконання Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік».

Суд також враховує ту обставину, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечить вимогам ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діє на теперішній час і яка передбачає виплату відповідачу як інваліду ІІ групи щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що складає 5735 грн.

Відповідно до ч.4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Керуючись вимогами ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про перерахунок та виплату недоотриманої суми на оздоровлення за 2013 рік - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік згідно з ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на користь ОСОБА_1 щорічну компенсацію на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат в сумі 5735 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя І. В.Решетняк