Справа № 804/19837/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 рокусправа № 804/19837/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Чабаненко С.В., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі № 804/19837/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 02 грудня 2014 року звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, згідно з яким просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення від 16 вересня 2014 року № та №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №972/04-67-17-03/НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року (далі-акт перевірки) на підставі якого їх було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 версеня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючи осіб, які зроблено в акті перевірки про не підтвердженість реальності здійснення господарських відносин позивача з контрагентами-постачальниками за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, до перевірки позивачем не було надано первинних документів, що підтверджують транспортування ТМЦ від постачальників, та документів, які б підтверджували присутність посадових осіб в місцях прийому-передачі товару від постачальників, у зв'язку із чим встановлено заниження податку на додану вартість на суму 39554,00 грн. за рахунок включення до його складу сум ПДВ по господарським операціям з контрагентами-постачальниками

Згідно з запереченням на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 03 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №972/04-67-17-03/НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

1. п. 44.1, п.44.6 ст.44, п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16 з урахуванням п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі;

2. п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, абз.5 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.3 Порядку ведення Книги доходів і витрат, які ведуть фізичні-особи-підприємця, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджену наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1025, в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року;

3. п. 177.2, п.177.3, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, який перевірявся, на загальну суму 37729,07 грн., у тому числі по періодах: 2011 рік у сумі 2484,55 грн., 2012 рік у сумі 29025,51 грн., 2013 рік у сумі 6219,01 грн.;

4. п.2.1 розділу 2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020;

5. ст.51 , п.70.16 ст.70, п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України;

6. п.57.1 ст.57, п.п.171.1 ст.171, п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок з доходів найманих працівників в сумі 829,30 грн.;

7. п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 та ч.3 ст.7, п.1 ч.2 ст.6, ч.2 п.4 ст.6 ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у період, що перевірявся, на загальну суму 98744,50 грн., у тому числі по періодах: 2011 рік у сумі 15463,59 грн., 2012 рік - 49883,07 грн., 2013 рік - 33397,84 грн.;

8. п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.202.1 ст.202 Податкового кодексу України;

9. п. «а» абз.3 п.50.1 ст.50, абз. «а» п.187.1, п.185.1 ст.185, абз. «а» п.193.1 ст.193 Податкового кодексу України з урахуванням статті 186 та п.198.6 ст.198, з урахуванням п.44.1, п.44.6 ст.44, п.п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 39554,00 грн., в тому числі по періодах: червень 2011 року - 33 грн., листопад 2011 року - 3385 грн., січень 2012 року - 9486 грн., лютий 2012 року - 1094 грн., березень 2012 року - 292 грн., червень 2012 року - 1358 грн., серпень 2012 року - 9750 грн., вересень 2012 року - 4533 грн., грудень 2012 року - 1209 грн., січень 2013 року - 3859 грн., лютий 2013 року - 819 грн., березень 2013 року - 2000 грн., квітень 2013 року - 1617 грн., травень 2013 року - 40 грн., липень 2013 року - 18 грн., серпень 2013 року - 28 грн., жовтень 2013 року - 33 грн.

Згідно з вказаним актом перевірки відповідач дійшов висновку про те, що операції з придбання ТМЦ по ланцюгу постачання від ТОВ «НВП Металелектромаш», ПП «ВКФ «Експостач», ТОВ «Авіанс Трейд», ПП «Вісмут», ПП «Ватер-Шпаг», ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Дельта-Трейд Дніпро» до ФОП ОСОБА_1 не містять по суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 вересня 2014 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на додану вартість у розмірі 39554,00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 10908,50 грн.

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ Міндоходів) у розмірі 510 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбаченні Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно із п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/ або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У відповідності до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав договори:

- поставки товару (металопрокат, технічні масла, змазки, електроди) з:

ТОВ «НВП Металелектромаш» №17/18011 від 01 жовтня 2011 року (т.1 а.с.81-83);

ТОВ «Авіанс Трейд» №85/01 від 01 грудня 2011 року (т.1 а.с.113-116);

ПП «Вісмут» (ТОВ Поліметал-Торг) №1388-12 від 01 серпня 2012 року (т.1 а.с.132-135);

ПП «Ватер-Шпаг» (ТОВ «Взлет-Ера») №135/11-13 від 09 січня 2013 року (т.1 а.с.166-168);

- купівлі продажу товару (металопрокат) з:

ТОВ «Дельта-Трейд Дніпро» №04-4/2 від 04 квітня 2013 року (т.1 а.с.207);

- підряду з:

ПП «ВКФ «Експостач» №1001-5 від 11 січня 2012 року (транспортні послуги) (т.1 а.с.108-110);

ТОВ «Градієнт Тек» №163Р-2012 від 01 листопада 2012 року (роботи по виготовленню і монтажу установки виготовлення флокулянта) (т.1 а.с.188);

ТОВ «Агро-Легія» №120213/153 від 12 лютого 2013 року (налагоджувальні роботи на об'єкті ДП з ІІ «ТСЦ-Україна») (т.1 а.с.192-196);

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» судом першої інстанції досліджено питання щодо реального вчинення зазначених правочинів за наявності доказів, які підтверджують вказані обставини.

Щодо правовідносин з:

ТОВ «НВП Металелектромаш» - видаткові накладні (а.с.84,95,104-105,123), товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.86,36-38,106);

ПП «ВКФ «Експостач» - акт виконаних робіт (наданих послуг) (т.1 а.с.111);

ТОВ «Авіанс Трейд» - видаткові накладні (т.1 а.с.117,128), товарно-транспортна накладна (т.1 а.с.40);

ПП «Вісмут» (ТОВ Поліметал-Торг) - видаткові накладні (т.1 а.с.137,143,148,152), товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.41-44);

ПП «Ватер-Шпаг» (ТОВ «Взлет-Ера») - видаткова накладна (т.1 а.с.170), лист про зміни умов договору (т.1 а.с.171);

ТОВ «Градієнт Тек» - акт виконаних робіт (т.1 а.с.189);

ТОВ «Агро-Легія» - акт виконаних робіт (т.1 а.с.197);

ТОВ «Дельта-Трейд Дніпро» - видаткова накладна (т.1 а.с.209), товарно-транспортна накладна (т.1 а.с.46);

ТОВ «НВП Металелектромаш» виписано позивачу податкові накладні за листопад 2011 року, січень - лютий 2012 року (т.1 а.с.48-51);

ПП «ВКФ «Експостач» виписано позивачу податкову накладну за січень 2012 року (т.1 а.с.52);

ТОВ «Авіанс Трейд» виписано позивачу податкові накладні за січень-лютий 2012 року (т.1 а.с.53-54);

ПП «Вісмут» (ТОВ Поліметал-Торг) виписано позивачу податкові накладні за серпень - вересень, грудень 2012 року (т.1 а.с.55-58);

ПП «Ватер-Шпаг» (ТОВ «Взлет-Ера») виписано позивачу податкову накладну за січень 2012 року (т.1 а.с.59);

ТОВ «Градієнт Тек» виписано позивачу податкові накладні за листопад 2012 року, січень 2013 року (т.1 а.с.190,191);

ТОВ «Агро-Легія» виписано позивачу податкові накладні за лютий - квітень 2013 року (т.1 а.с.198-200);

ТОВ «Дельта-Трейд Дніпро» виписано позивачу податкову накладну за квітень 2013 року (т.1 а.с.60);

Розрахунок за укладеними договорами було здійснено у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками (т.1 а.с100-102,158-165,213-226).

Крім того, обставини здійснення позивачем господарської діяльності підтверджуються також іншими документами, що містяться в матеріалах справи, а саме: таблицею придбання-реалізації позивачем товару (т.2 а.с.2-4).

Отримані за умовами договору товари були використанні у власній господарській діяльності, що підтверджується договорами (т.1 а.с.87-91,183-187), видатковими накладними (т.1 а.с.92,97,105, 119,125,130,141,145,150,155,172,176,180,210), податковими накладними (т.1 а.с.93,98,106,120,124,129, 138,144,149,157,173,177,181,202-206,211), довіреностями (т.1 а.с.94, 99, 105, 121, 126, 131, 140, 146, 151, 156, 175, 179, 182, 212), товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.39,41-44), акт прийому передачі виконаних робіт (т.1 а.с.201).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій позивача з ТОВ «НВП Металелектромаш», ПП «ВКФ «Експостач», ТОВ «Авіанс Трейд», ПП «Вісмут», ПП «Ватер-Шпаг», ТОВ «Градієнт Тек», ТОВ «Агро-Легія», ТОВ «Дельта-Трейд Дніпро», оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, оприбуткування товару покупцем, транспортування товару від продавця до покупця, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Щодо доводів податкового органу відносно відсутності у позивача ТТН та інших доказів на переміщення придбаного товару.

В цьому випадку, суд виходить з положень п.п.11.1 розділу 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 яким встановлено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно п. п. 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 вказаних Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Тобто, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів.

Відсутність саме товарно-транспортних накладних не є підставою для не включення вартості придбаних товарів до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту покупця.

Щодо доводів відповідача про ненадання до перевірки первинних документів, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки зазначених вище документів, є безпідставними. Та з цих підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим дослідження судом першої інстанції усіх наданих позивачем документів в підтвердження правомірності своїх позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі №804/19837/14 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 03 вересня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: О.М. Панченко