Справа № 2а-2358/10/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2010-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
"30" вересня 2010 р. справа № 2a-2358/10/0970
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі
судді Могили А.Б.,
з участю секретаря Надраги Л.Я.
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Управління Держкомзему у Долинському районі до Державної інспекції України з контролю за цінами в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення № 148 від 07.06.2010 року, -
Управління Держкомзему у Долинському районі звернулося в суд із адміністративним позовом до Державної інспекції України з контролю за цінами в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення № 148 від 07.06.2010 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили та зазначили, що дія ст. 2 Закону України «Про ціни та ціноутворення»поширюється також і на позивача, так як останній надає послуги на платній основі.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Управління Держкомзему у Долинському районі Івано-Франківської області є юридичною особою, згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 № 361446, зареєстровано Державним реєстратором Долинської райдержадміністрації 30.06.2009 року (а.с. 37).
Управління Держкомзему у Долинському районі здійснює свою діяльність на підставі Положення про управління Держкомзему у Долинському районі Івано-Франківської області, затвердженого наказом Держкомзему від 08.01.2010 року № 7 (а.с. 47-52).
Згідно цього положення управління організовує та здійснює в установленому порядку надання платних послуг згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 року № 1619 затверджено Порядок виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів.
Вказаним Порядком передбачено, що виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг здійснюється на платній основі відповідно до поданих заяв та укладених договорів (п. 2 Порядку).
Відповідно до п. 6 Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг, вартість яких не встановлено, здійснюється за цінами, визначеними договорами.
Пунктом 5 Порядку передбачено перелік видів земельно-кадастрових робіт і послуг, які Державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі.
Згідно з статтею 192 Господарського кодексу України політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворення визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами.
Статтею 6 Закону України "Про ціни та ціноутворення" встановлено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.
Згідно із статтею 4 Закону України "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій; визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).
Частинами 2 і 3 статті 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення" передбачено, що контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України; державні органи, що здійснюють контроль за цінами, та їх посадові особи мають права, виконують обовязки і несуть відповідальність, передбачені Законом України "Про державну податкову службу в Україні", крім повноважень, передбачених пунктом 6-9 статті 11 вказаного Закону.
Повноваження та компетенція відповідача визначена постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року № 1819, якою затверджено Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами. Відповідно до цього Положення Державна інспекція з контролю за цінами є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковується йому; Держцінінспекція має серед інших право: проводити в органах виконавчої влади, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, повязаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів; у межах своєї компетенції вимагати від керівників та інших посадових осіб органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які перевіряються, усунення виявлених порушень порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів; приймати рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також звертатись з позовами до судів про стягнення з підприємств, установ та організацій зазначених сум у разі невиконання ними рішень державних інспекцій з контролю за цінами.
Держцінінспекціям, відповідно до Положення про Міністерство економіки України, затвердженого Указом Президента України від 23.10.2000 року № 1159/2000, надано право застосовувати відповідно до законодавства України до субєктів підприємництва економічні (фінансові) санкції.
В судовому засіданні встановлено, що з 27.05.2010 року по 01.06.2010 року інспектором відповідача проведено планову перевірку позивача з питань дотримання державної дисципліни цін при встановленні, формуванні та застосуванні тарифів на платні послуги, що надаються територіальними органами Державного комітету України по земельних ресурсах, за результатами якої складено акт № 0000317 від 01.06.2010 року (а.с.8-12).
З акту перевірки від 01.06.2010 року вбачається, що позивачем в період з 27.05.2009 року по 27.05.2010 року надавалися такі платні послуги як надання фізичним особам висновків щодо передачі земельної ділянки у власність та наявність обмежень на її використання - 30 грн.; надання послуг юридичним особам з видачі висновків щодо умов надання земельної ділянки у власність або користування - 80 грн.; надання послуг юридичним особам по оформленню умов відведення земельних ділянок - 70 грн.
Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стали встановлені обставини отримання позивачем плати за послуги, які не передбачені переліком платних послуг для державних органів земельних ресурсів, за період з 27.05.2009 року по 27.05.2010 року та порушення у звязку з цим положень Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів" від 01.11.2000 року № 1619.
Судом зясовано, що надані позивачем фізичним та юридичним особам вище перелічені платні послуги дійсно не передбачені Переліком платних послуг, затверджених Постановою Кабміну від 01.11.2000 року № 1619. Проте, вказані послуги передбачені спільним Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів та Міністерства економіки "Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг" від 15.06.2001 року №97/298/124, який був прийнятий на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1619 від 01.11.2000 року. Даний Наказ визначає розміри оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, які надаються державними органами земельних ресурсів.
Досліджуючи земельно-кадастрові роботи та послуги, надані позивачем, суд встановив, що вони передбачені переліком платних послуг, затвердженим пунктом 6.1 вищезазначеного Наказу №97/298/124 від 15.06.2001 року.
Розміри плати, які бралися за надання послуг відповідають розмірам, закріпленим в Наказі № 97/298/124 від 15.06.2001 року.
Таким чином, порівнюючи та оцінюючи послуги надані позивачем та ті, які містяться в переліку, затвердженому вищезазначеним Наказом, цілком очевидно, що вони є однаковими.
На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що управління Держкомзему в Долинському районі Івано-Франківської області правомірно надавав земельні послуги на платній основі, оскільки це передбачено спільним Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів та Міністерства економіки "Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг" від 15.06.2001 року № 97/298/124.
Разом з тим, посилання відповідача на те, що позивачем зазначені послуги надавалися в порушення Постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 року № 1619 "Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів", так як вони не передбачені цим Порядком, а також у звязку із тим, що спільний Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів та Міністерства економіки "Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг" від 15.06.2001 року № 97/298/124 не відповідає та суперечить положенням зазначеної Постанови КМУ, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Спільний Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів та Міністерства економіки "Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг" від 15.06.2001 року № 97/298/124 був прийнятий на виконання та конкретизацію пункту 2 вищезазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, а тому останній не суперечить положенням ні Постанови Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 року № 1619 "Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів", ні Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" від 06.09.2005 року № 2806-ІV. Вказаний Наказ і не може суперечити цим нормативно-правовим актам через те, що він є підзаконним нормативним актом, який має нижчу юридичну силу, а тому видається для конкретизації відповідних законодавчих розпоряджень. Тобто, позивач виконуючи Наказ № 97/298/124 від 15.06.2001 року жодним чином не міг порушити положення зазначеної вище постанови Кабінету Міністрів України.
Позивач діяв відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Крім того, в силу вимог п. 2 Положення про управління Держкомзему у Долинському районі Івано-Франківської області, згідно із яким у своїй діяльності відділ керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної ОСОБА_1 України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Держкомзему, Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області, а також цим Положенням, зазначений вище Наказ є обовязковим для виконання позивачем.
Правомірність та конкретизація встановлення платних послуг Наказом №97/298/124 від 15.06.2001 року не суперечить також положенням ст. 4 Закону України "Про ціни та ціноутворення", відповідно до якої, Кабмін забезпечує здійснення державної політики цін, визначає перелік послуг, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління.
Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції.
Статтею 14 цього Закону передбачено, що вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в дохід відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки.
Таким чином, підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання субєктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Як зазначено в частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( ч. 1 ст. 9 КАС України).
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.
На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Державної інспекції України з контролю за цінами в Івано-Франківській області від 07.06.2010 року № 148 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на її апеляційне оскарження обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) Могила А.Б.

Постанова в повному обсязі складена 05.10.2010 року.