Справа № 2а-2190/11/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2011-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2011 р. справа № 2a-2190/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.

з участю секретаря Надраги Л.Я.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Івано-Франківській області про зобовязання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про зобовязання Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій УМВС України в Івано-Франківській області визнати його учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій Управління МВС України в Івано-Франківській області з урахуванням документів, які свідчили про виконання ОСОБА_1 службових обовязків, повязаних з масовими антигромадськими проявами на територіях Азербайджанської РСР та Узбецької РСР, пославшись на постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63, дійшла висновку про неможливість визнати його учасником бойових дій. Висновок обґрунтовано відсутністю повноважень для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, оскільки УМВС України в Івано-Франківській області не направляло його для виконання завдань до держав де велися бойові дії, а Горьківська вища школа МВС СРСР не перебувала і не перебуває у віданні Управління. Такий висновок є безпідставним, так як у вересні 1987 року його прийнято відповідачем на службу в органи внутрішніх справ, в жовтні 1988 року відряджено для навчання в Горьківську вищу школу МВС СРСР, звідки в 1989 році направлено для проходження служби на територіях м. Кіровабад (Азербайджанська РСР) та м. Фергана (Узбецька РСР), які згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року відносяться до інших країн в яких з грудня 1979 року велися бойові дії.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду письмове заперечення на позов у якому зазначив, що УМВС України в Івано-Франківській області не направляло ОСОБА_1 для виконання завдань до держав де велися бойові дії, а Горьківська вища школа МВС СРСР не перебувала і не перебуває у віданні відповідача. Даний факт свідчить про відсутність повноважень у відповідача на встановлення позивачу статусу учасника бойових дій. Крім того, позивачем документально не підтверджено та належним чином не аргументовано факт прийняття ним участі в бойових діях, чи забезпечення бойової діяльності в державах на території яких велися бойові дії. Отже, підстав для визначення його учасником бойових дій під час несення служби по охороні громадського порядку на територіях Азербайджанської РСР (м. Кіровабад, з 01.02.1989 року по 22.04.1989 року) та Узбецької РСР (м. Фергана, з 07.06.1989 року по 20.07.1989 року) не має.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на винесене Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій Управління МВС України в Івано-Франківській області рішення, оформлене протоколом її засідання № 5 від 12.04.2011 року. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

Позивач з 03.09.1987 року, згідно наказу відповідача № 101 від 09.09.1987 року, прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, що підтверджується записом копії трудової книжки позивача серії БТ-І № 7250493 (а.с.8-9) та не заперечується представником відповідача.

Згідно копії наказу Управління внутрішніх справ виконкому Івано-Франківської обласної ради народних депутатів № 100 о/с від 19.10.1988 року молодшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера відділу внутрішніх справ Рогатинського райвиконкому, відряджено на навчання в Горьківську вищу школу МВС СРСР (а.с.12). В 1992 році позивач закінчив повний курс зазначеної школи за спеціальністю правознавство, про що отримав диплом серії УВ № 587463 (а.с.7).

Під час навчання в Горьківській вищій школі МВС СРСР позивач, у відповідності до вказівок МВС СРСР залучався для виконання спеціальних завдань щодо нормалізації обстановки, встановленню законності і правопорядку на території Закавказзя і Узбекистану, а саме Азербайджанської РСР (м. Кіровабад) в період з 01.02.1989 року по 22.04.1989 року (наказ ГВШ МВС СРСР № 31 від 25.01.1989 року), Узбецької РСР (м. Фергана) в період з 07.06.1989 року по 20.07.1989 року (наказ ГВШ МВС СРСР № 197 від 08.06.1986 року). Даний факт підтверджується оглянутою в судовому засіданні довідкою Ніжегородської академії МВС Російської Федерації № 43/24-224 від 21.03.2011 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 6).

Позивач 04.04.2011 року звернувся до відповідача з заявою про визнання його учасником бойових дій.

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області листом № 4/П-10 від 13.04.2011 року повідомило позивача, що за результатами розгляду його звернення Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області не наділена повноваженнями надання позивачу статусу учасника бойових дій (а.с.10).

Представником відповідача суду надано копію протоколу № 5 від 12.04.2011 року засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій УМВС України в Івано-Франківській області, в якому відсутність повноважень на надання позивачу статусу учасника бойових дій аргументована тим, що УМВС України в Івано-Франківській області не направляло його на виконання завдань до держав, де велися бойові дії, Горьківська вища школа МВС СРСР не перебувала і не перебуває у віданні УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.19). В судовому засіданні вказане рішення Комісії та заперечення проти позову представник відповідача мотивував ще і тим, що позивачем не підтверджено факту прийняття ним участі у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності в державах на території яких вони велися.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, зєднань, обєднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

До Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 р. № 63 (зі змінами), Азербайджан і Узбекистан не включено. Проте в даній постанові зазначено, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року.

Суд, керуючись ч. 2, 3 ст. 72 КАС України, визнає загальновідомою ту обставину, що наприкінці 80 років мали місце збройні конфлікти на територіях Закавказзя та ОСОБА_5, виникали непоодинокі етнічні конфлікти, в тому числі у Азербайджанській РСР та Узбецькій РСР, що супроводжувалися збройними сутичками. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували військові завдання, метою яких було захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін.

Масові заворушення та безпорядки відбувалися з використанням вогнепальної зброї, і як наслідок супроводжувалися чисельними людськими жертвами серед громадського населення, працівників правоохоронних органів та військовослужбовців.

Внаслідок проголошення незалежності Україна стала незалежною державою по відношенню до будь-якої країни. Таким чином визначення «інші країни після 1979 року», яке міститься в постанові Кабінету Міністрів України, слід розуміти по відношенню саме до держави Україна.

Крім того слід зазначити, що чинне законодавство України не містить визначення терміну «бойові дії», а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії як бойові. Отже, при визначенні, чи мають дії, в яких позивач брав участь на території Азербайджанської РСР, Узбецької РСР характер бойових, слід враховувати в повному обсязі обставини, які супроводжували його перебування на зазначених територіях.

При розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах в м. Кіровабад Азербайджанської РСР, в м. Фергана Узбецької РСР та піддавав ризику своє життя і здоровя.

В постанові Кабінету Міністрів України № 63 є вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року, але інформацію про участь в них надає Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР відносно військових фахівців.

Відповідачем не надано суду докази, що спростовують обставини на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, а відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням матеріалів справи та встановлених судом обставин позивач повинен бути визнаний учасником бойових дій.

Як зазначалося вище Комісією з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області відмовлено позивачу у наданні статусу учасника бойових дій з підстави, що УМВС України в Івано-Франківській області не направляло його на виконання завдань до держав, де велися бойові дії, що є безпідставним, так як УМВС виконкому Івано-Франківської обласної ради народних депутатів відрядило позивача на навчання до Горьківської вищої школи МВС СРСР, а та згідно вказівок МВС СРСР задіяла його до виконання відповідних спеціальних завдань на територіях держав де велися бойові дії.

В ч.2 ст. 11 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач у позовній заяві просить суд зобовязати Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області визнати його учасником бойових дій і видати посвідчення. Інформацією про оформлення відмови в наданні статусу учасника бойових дій протоколом № 5 від 12.04.2011 року позивач на момент звернення до суду не володів. Його копія надана представником відповідача в судовому засіданні. У звязку з цим, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і скасувати рішення комісії управління МВС України в Івано-Франківській області від 12.04.2011 року, оформлене протоколом № 5.

Позовну вимогу про зобовязання відповідача видати позивачу посвідчення учасника бойових дій суд вважає передчасною, оскільки визнання особи учасником бойових дій спричинює видачу відповідного посвідчення. На момент розгляду справи не доведено, що після визнання позивача учасником бойових дій існуватиме спір щодо видачі посвідчення учасника бойових дій. У звязку з цим у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 11, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення комісії управління МВС України в Івано-Франківській області від 12.04.2011 року, оформлене протоколом № 5 щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобов'язати управління МВС України в Івано-Франківській області скликати комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій та визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій.

В задоволенні позовної вимоги про зобовязання видачі посвідчення учасника бойових дій, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ ОСОБА_6

Постанова складена в повному обсязі 25.07.2011 року.