Справа № 2-а-357/2010
Суддя: Карнасевич Г. І.
Дата ухвалення: 2010-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-357/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2010 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд

в складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.

при секретарі Броні І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області про стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії "Дітям війни", -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, в якому просить суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну надбавку до пенсії "Дітям війни" в сумі 3126 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до статті 1 Закону України №2195-ІV від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 цього ж Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога за період з 2007-2009 роки не виплачувалась. Крім цього, вона просить поновити строк звернення до суду за захистом порушених прав.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Самбірському районі Львівської області в судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі зібраних та перевірених у судовому засіданні доказів.

Дослідивши подані позивачкою документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав:

Законом України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV установлено правовий статус дітей війни, визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 цього Закону визначено, що дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивачка ОСОБА_1 народилася 01 січня 1943 року, є дитиною війни, це підтверджується паспортом та пенсійним посвідченням. Оскільки позивачка набула статусу «дитина війни», реалізація її права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин актах законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто відсутність коштів, як причина невиконання відповідачем своїх зобов'язань.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до ст. 46 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу (ст.8 Конституції України) громадяни мають право на соціальний захист у випадках, передбачених законом. Частина 2 статті 8 Конституції України встановлює вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч.3 ст.22 Конституції України).

Законами України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було обмежено.

Однак, Рішеннями Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік", якими обмежується дія ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ст. 152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Так, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-рп/2007, визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втратили чинність, отже, з цього часу відновлено дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Аналогічно і з дня ухвалення рішення Конституційним судом від 22.05.2008р № 10-рп/2008 на 2008 рік.

На час розгляду цієї справи судом, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування" і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття "власності", яке міститься у ч.1ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права" і, таким чином, як власність.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи "Кечко проти України" зауважив, що в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. У зв'язку з чим Європейський суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів - Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якого встановлені надбавки з бюджету і який є діючим, та Закону України "Про державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього Закону, на думку уряду України, превалювали як спеціаліст. Європейський суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, постільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що всупереч Рішень Конституційного Суду України ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області оспорювана позивачем щомісячна державна соціальна грошова допомога з липня по грудень 2007 року не виплачувалась, а з травня по грудень 2008 року виплачувалася не в повному розмірі. Невиконання державою ( в особі Пенсійного Фонду, на який покладено проведення виплат за аналогією з положеннями Закону України "Про бюджет України на 2008 рік" від 28.12.2007 року за №107-VI) своїх соціальних зобов'язань щодо окремих громадян ставить їх у не рівні умови, підриває принцип довіри особи до держави і закономірно призводить до порушення принципів соціальної справедливості у правовій державі. А також, керуючись таким принципом адміністративного судочинства як верховенство права, з метою забезпечення передбаченого Конституцією України права ОСОБА_1 на належне соціальне забезпечення, позов підлягає до задоволення.

Оскільки позивачці не було відомо про рішення Конституційного суду, тривалу невизначеність у правовому врегулюванні даного питання, та те, що вона являється особою похилого віку, періодично хворіє, не має юридичної освіти, а тому суд приходить до висновку, що пропущення строку звернення до суду було поважним і тому такий слід поновити.

На переконання суду, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», термін позовної давності на дані правовідносини не поширюється.

Керуючись ст. ст. 11, 72, 86, 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Поновити строк звернення до суду ОСОБА_1 до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області про стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії "Дітям війни".

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючій в ІНФОРМАЦІЯ_2 підвищення до пенсії, отриманої у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та недоплачене підвищення до пенсії, отриманої у період з 22.05.2008 року по 31.04.2009 року, у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надане ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя