Справа № 2-а-199/10
Суддя: Носов Г. С.
Дата ухвалення: 2010-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 2-а-199/10

06.04.2010 року м.Балаклія

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Носова Г.С.,

позивач - не зявився,

представники відповідачів не зявились,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області та ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про перерахунок належних соціальних виплат, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить визнати неправомірними їх дії, зобовязати ГУПФУ в Харківській області зробити перерахунок та виплату додаткової пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 січня 2007 року по момент винесення рішення в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача в подальшому нараховувати і виплачувати її відповідно до змін законодавства, просив визнати за ним право на отримання основної пенсії згідно ст.49, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду ІІІ групи 1 категорії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком. Також, просив зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА усунути порушення, провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2006-2009 роки та в наступні роки.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС та його визнано інвалідом ІІІ групи безстроково. Крім того, відповідно до Закону №796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вважає, що розміри призначених та виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам, встановлених цим Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так само, щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась не згідно норми ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву згідно якої просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в судове засідання свого представника не направив, але надав заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив залишити адміністративний позов без задоволення. В запереченнях на позов, посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 01.01.07 року та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до ст.11 якого умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» и вказаним вище Законом. Розмір державної пенсії визначається за тим Законом, згідно з яким вона призначена. Ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», встановлено, що пенсії призначені за цим Законом обчислюються з розміру грошового забезпечення, яке включає відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії. Позивач є інвалідом ІІІ групи, інвалідність встановлена з 01.10.2006 року, причина набуття інвалідності повязана з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Ч.2,3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91 року № 796-ХІІ» (далі - Закон № 796-ХІІ пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом, іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається відповідно до ст.51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей у звязку в втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків) або відповідно до ст.54 цього Закону.

Пенсія позивачу обчислена ;із грошового забезпечення, а ст.54 Закону № 796-ХІІ передбачає обчислення пенсії із заробітної плати відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Вважає, що положення ч.4 ст.54 Закону України 796-ХІІ якою визначено розмір державної пенсії особам віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника в усіх випадках для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, не поширюється на позивача.

Розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю інвалідам ІІІ групи віднесеним до 1 категорії, в тому числі і позивачу, залежно від дат підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність було встановлено виходячи з Постанови Кабінету Міністрів України ;від 3 січня 2002 року №1 (далі Постанова № 1) і становив:

- з 01.01.07 року - 10,34 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)):50%;

- з 01.04.07 року 11,02 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)+19,91х(1,06842-1)):50%;

- з 01.10.07 року 11,14 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)х19,91х(1,06842-1)+19,91

х(1,011232-1)):50%.

З урахуванням Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» позивачу виплачується додаткова пенсія в розмірі зазначених 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, розмір додаткової пенсії позивача, передбаченої ст.50 Закону 796-ХІІ з 01.01.08 р. 470 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатністьх15%)=70,50 грн.; з 01.04.08 року 481 грн. х15%=72,15 грн.; з 01.07.08 р. 482 грн.х15%=72,30 грн.; з 01.10.08 498 грн.х15%=74,70 грн.; з 01.11.09 р. 573 грн.х15%=85,95грн.

Відповідач ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що, дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії. Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань на цілі, передбачені Законом України «Про Державний бюджет187; на відповідний рік та Постановою Кабінету Міністрів України №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року , Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення . В 2006 році позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 90 грн., в 2007 році 90 грн., в 2008 році 90,00 грн. та 90,00 грн. в 2009 році.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №041128 (а.с.14) та інвалідом ІІІ групи з 01.10.06 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-05 № 010457 (а.с.18), і отримує пенсію за вислугу ;років по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.15) та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як йому призначена відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796ХІІ від 28.02.1991 року.

08.10.2009 року позивач звернувся до Головного ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про вирішення питання виплати недоотриманих ним сум додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з період з 01.01.06р. по 2009 роки. Йому було дана відповідь, що розмір його додаткової пенсії обчислений відповідно з чинним законодавством.

08.10.2009 року позивач також звертався до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення в Балаклійському районі щодо вирішення питання щодо виплати недоотриманих ним сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2009 роки. Йому було повідомлено, що управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області не має права виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2006-2009 роки в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», за змістом абзацу 3 статті 1 якого державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796ХІІ.

Статтею 49 вищевказаного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюється у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.50 Закону №796ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам ІІІ групи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Як ;вбачається зі статті 53 того ж Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області ;з 01.01.07 року та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідно до ст.11 якого умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Розмір державної пенсії визначається за тим Законом, згідно з яким вона призначена. Ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених ;з військової служби та деяких інших осіб», встановлено, що пенсії призначені за цим Законом обчислюються з розміру грошового забезпечення, яке включає відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії.

Позивач є інвалідом ІІІ групи, інвалідність встановлена з 01.10.2006 року, причина набуття інвалідності повязана з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Ч.2,3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91 року № 796-ХІІ» (далі - Закон № 796-ХІІ), пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом, іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається відповідно до ст.51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей у звязку в втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків) або відповідно до ст.54 цього Закону.

Пенсія позивачу обчислена із грошового забезпечення, а ст.54 Закону № 796-ХІІ передбачає обчислення пенсії із заробітної плати відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених ;з військової служби та деяких інших осіб» передбачає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином, положення ч.4 ст.54 Закону України 796-ХІІ якою визначено розмір державної пенсії особам віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника в усіх випадках для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, на позивача не поширюється.

Розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю інвалідам ІІІ групи віднесеним до 1 категорії, в тому числі і позивачу, залежно від дат підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідач - встановив виходячи з Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 (далі Постанова № 1) і становив:

-з 01.01.07 року - 10,34 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)):50%;

-з 01.04.07 року 11,02 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)+19,91х(1,06842-1)):50%;

-з 01.10.07 року11,14 грн. (19,91+19,91х(1,03825-1)х19,91х(1,06842-1)+19,91 х(1,011232-1)):50%.

З урахуванням an>Постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», п. 4 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону № 796-ХІІ, виплачувати інвалідам ІІІ групи у розмірі 15 % від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. позивачу виплачується додаткова пенсія в розмірі зазначених 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, ;які ;втратили працездатність. Пункт 6 вказаної Постанови закріплює положення стосовно розмірів пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, яка для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЄС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчою від 870 грн

Розмір додаткової пенсії позивача, передбаченої ст.50 Закону 796-ХІІ:

- з 01.01.08 р. 470 грн. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили

працездатністьх15%)=70,50 грн.;

- з 01.04.08 року 481 грн. х15%=72,15 грн.;

- з 01.07.08 р. 482 грн.х15%=72,30 грн.; з 01.10.08 498 грн.х15%=74,70 грн.;

- з 01.11.09 р. 573 грн.х15%=85,95грн.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за 2007 рік з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.62 Закону України «;Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено в розмірі: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 15.03.2007 року №749-V мінімальний розмір пенсії за віком з 01.04.2007 року встановлено в сумі 410,06 гривень, з 01.10.2007 року в сумі 415,11 гривень.

Вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-ІV) встановлюється в розмірі, визначеному законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки вказаний мінімальний розмір є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених по Закону №796-ХІІ.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають Закону України №796-ХІІ, і він має право на призначення у 2007 році додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі не нижчому 50% мінімальної пенсії за віком, як інваліду ІІІ групи за період з 01.01.2007 року по 31.12.07 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР) закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Судом встановлено, що пенсія позивачу ОСОБА_2 Пенсійного Фонду у Балаклійському районі Харківської області в 2007 році нарахована та виплачена відповідно до постанови КМУ №1 від 03.01.02 року та коефіцієнту росту прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд не може погодитися з таким розрахунком, проведеним відповідачем, щодо обчислення пенсії позивача та на посилання відповідача.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є ;парламент - Верховна Рада України. Закон №796-ХІІ має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору.

Крім того, згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, і додаткової пенсії визначається Кабінетом Міністрів України, Проте, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

ому Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у ч.1 ст.67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Законі №796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому звуження підзаконним актом ;змісту та обсягу права, наданого Законом №796-ХІІ, є безпідставним.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме стаття 50 Закону №796-ХІІ і розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а не Постанови КМУ, на які посилається відповідач.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення ;розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання пенсії, передбаченої ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру пенсії, що на ;думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Мінімальний розмір пенсії за віком з 01.04.2007 року встановлено в сумі 410,06 гривень, з 01.10.2007 року в сумі 415,11 гривень. Тому саме ці встановлені Законом мінімальні розміри пенсії за віком повинен брати відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за 2008 рік з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до підпункту 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-VІ (далі Закон №107-VІ) до статей 50 і 54 Закону №796ХІІ внесені зміни, згідно яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації аварії на Чорнобильський АЕС у 1986 році: по ІІІ групі інвалідності також, особам, віднесеним до категорії 1, додаткова щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі: 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до нової редакції Закону України №796-ХІІ з 01.01.2008 року вихідним критерієм розрахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Згідно зі ст.58 Закону №107-УІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлюється в розмірі: з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України №10рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет ;України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ Закону України №107-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними.

Таким чином, положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-УI від 28.12.2007 року втратило чинність 22 травня 2008 року. Тому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону №1058-ІУ встановлюється в розмірі, визначеному законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки вказаний мінімальний розмір є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Балаклійському районі повинно було нараховувати та сплачувати позивачу додаткову щомісячну ;пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, передбачені ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності підпункту 15 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючих норм ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нараховувати та здійснювати позивачу виплати відповідних пенсій.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають Закону України №796-ХІІ, і він має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду ІІІ групи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, але не з 01.01.2008 року, а з 22.05.2008 року, тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

Розрахунок пенсії позивачу УПФ в Балаклійському районі з 01.01.2008 року проводило на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року №530 п. 4 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону № 796-ХІІ виплачувати інвалідам ІІІ групи 15% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Пункт 6 вказаної Постанови закріплює положення стосовно розмірів пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, яка для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчою від 870 грн.

Суд не може погодитись з таким розрахунком. Порядок обчислення додаткової пенсії визначається Кабінетом Міністрів України, і, встановлюючи такий порядок, останній не може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом.

Крім того, у ч.1 ст.67 Закону №796-ХІІ встановлено, що розміри доплат, пенсій і компенсацій, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Знову ж таки, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме стаття 50 Закону №796-ХІІ і розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі «Про державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а не Постанова КМУ, на яку посилається відповідач.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають Закону України №796-ХІІ, і він має право на призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду ІІІ групи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 4 ;статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР) закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є ;парламент - Верховна Рада України. Закон №796-ХІІ має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору.

Крім того, згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за 2009 рік з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01.01.10 року по 06.04.10 року в розмірі 50% мінімальної пенсії за, суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

В ч.1 ст.54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 №835-VI (далі Закон №835-VІ) зазначено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» ніяких змін до Закону №796-ХІІ не вносилось.

Тобто, при нарахуванні пенсії позивачу з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.10 року по 06.04.10 року відповідач повинен брати прожитковий мінімум в сумі станом на грудень 2008 року, тобто - 498 гривень, оскільки саме він береться для визначення мінімальної пенсії за віком при нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності та додаткової пенсії згідно Закону №796-ХІІ.

Наявність такого права у позивача гарантується Конституцією України.

З огляду на вищевикладене, дії відповідача є неправомірними та такими, що порушують законне право ОСОБА_1І на отримання додаткової щомісячної пенсії, за шкоду, заподіяну здоровю, в належних розмірах.

Крім того, відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов ' язку щодо нарахування та виплати позивачу пенсії у належному розмірі.

Суд вважає необхідним визнати неправомірними дії ГУПФУ в Харківській області, по не виконанню в 2007- квітні 2010 років роках приписів ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання додаткової пенсії.

Що стосується позовних вимог про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області в послідуючому також нараховувати та виплачувати пенсію відповідно до змін діючого законодавства і встановлення нових прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб на день фактичного виконання нарахування виплат, то вони не підлягають задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідами ІІІ групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

08.10.2009 року позивач звернувся до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2006 році, то вказана вимога не підлягає задоволенню

Законом України «Про ;Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року дія ч.4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ зупинена, Закон України «Про Державний бюджет на 2006 рік» неконституційним не визнаний та діяв протягом 2006 року. Щорічна допомога на оздоровлення за 2006 рік виплачена позивачеві 20.06.06 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.05 року, як інваліду ІІІ групи в розмірі 90 грн.

Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2007 році, то вказана вимога підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік, дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності ;Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини ;першої статті 66, пунктів 7, ;9, 12, 13, 14, 23, 29, 30,39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційними).

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Балаклійської РДА позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 90 грн.(28.08.2007р.) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. за №562, а не статті 48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ці норми Закону втратили чинність. Отже, на момент виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення була чинною ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконними актами змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону від 28.09.2007 року, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Суд не застосовує строк на звернення до адміністративного суду, оскільки позивач звертався до відповідача 08.10.09 року з заявою щодо вирішення питання виплати недоотриманих сум допомоги.

Що стосується вимог позивача щодо перерахунку і виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2008 році.

Пунктами 20, 28 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І пунктів 61,62,63,66 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22,24-100 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) №10-рп/2008р. від 22.05.2008 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) пункт 20, 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення пунктів 20, 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VІ від 28.12.2007 року втратило чинність 22 травня 2008 року. В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік 11 лютого 2008 року в розмірі 90 гривень, тобто до 22 травня 2008 року.

Оскільки вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, то право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. Тому вимоги позивача щодо перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача стосовно перерахунку і виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, то вона підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам ІІІ групи установлена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 90 гривень. Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік 29 січня 2009 року в розмірі 90 гривень згідно заперечень відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46). Розміри мінімальної заробітної плати і мінімальної пенсії за віком встановлюються Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат за 2009 рік застосуванню підлягають ч.4 ст.48 Закону №796-ХІІ, а не положення постанови КМУ від 12.07.2005 року за №562.

Що стосується позовних вимог про зобовязання управління праці та соціального захисту в послідуючому також нараховувати та виплачувати пенсію відповідно до змін діючого законодавства і встановлення нових прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб на день фактичного виконання нарахування виплат, то вони не підлягають задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості приймати рішення на майбутнє.

Суд відмовляє в визнанні за позивачем права на отримання основної пенсії згідно ст.49, ч.4 ст.54 Закону № 796-ХІІ, як інваліду ІІІ групи 1 категорії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, так як ОСОБА_1 не звертався щодо переходу на вказаний вид пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та яке в цьому йому не відмовляло.

Щодо вимоги стосовно стягнення з відповідачів витрат, повязаних з наданням правової допомоги, то згідно ч. 1 ст. 90 КАС України правову допомогу може надавати адвокат або інша особа, яка є фахівцем у галузі права, які надають правову допомогу за договором.

У матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про те, що консультативно-правові послуги, які надає філія ТОВ «Надія», на рахунок якої позивач сплатив 500 гривень за вказані послуги, надається особами, які є адвокатами або фахівцями у галузі права та надають правову допомогу на підставі договору.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині стягнення 500,00 грн. за надання правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11, 12, 18, 71, 90, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.8, 19, 22, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796ХІІ від 28.02.1991 року, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» №3235-ІV від 20.12.2005 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 №835-VI, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Харківській області по не виконанню з 01.01.2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 06 ;квітня 2010 року приписів ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали an>внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання в належних розмірах додаткової пенсії.

Зобовязати Головне ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22.05.08 року по 06 квітня 2010 року відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком, та провести їх виплату.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2009 роки у законодавчо встановленому розмірі.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2009 роки в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат згідно ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та провести її виплату з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» від 11.02.2010 року може бути оскаржена в pan>апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, в порядку визначеному ст.294 ЦПК України.

Суддя Носов Г.С.