Справа № 2-а-2794/10/08
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2010-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2794/10/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2010 м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Муратова С.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про перерахунок пенсії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

встановив:

10.11.2010 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУПФУ в Харківській області), просить поновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушеного права на одержання щомісячної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.09.2005, та зобовязати відповідача на підставі ст. 11 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснити йому перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати недоплаченої пенсії з 01.09.2005 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по теперішній час.

Позивач мотивував вимоги тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії, йому встановлена 3-а група інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС, водночас він є інвалідом війни, віднесений до 3 групи. Розміри призначених і виплачуваних йому пенсій, на думку позивача, не відповідають розмірам, установленим зазначеним Законом, тому він просить зобов'язати його усунути зазначені порушення, провівши відповідні перерахунки та виплати. Вказує, що про невиплату йому відповідачем у повному обсязі основної пенсії та надбавки до пенсії йому стало відомо із засобів масової інформації в 2010р. і таких же пенсіонерів Чорнобильської катастрофи, до цього він вважав, що відповідач належним чином виконує свої зобовязання і підвищує йому пенсії він вважав такими, що відповідають Закону про постраждалих внаслідок Чорнобильскої катастрофи, в силу стану свого здоровя і віку він не міг своєчасно звернутися до суду. На підставі цього вважає, що строк пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню, посилається також на п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», про те, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає пенсії або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідач ГУПФУ в Харківській області надав до суду 02.12.2010 письмові заперечення проти позову, в яких проти позову заперечує, при цьому зазначив, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Харківській області з 01.01.2007, у даний час отримує державну пенсію, визначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як інвалід 3 групи від захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків. Посилаючись на ст. ст. 11, 25, ч.3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначає, що позивач відноситься до категорії осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то на нього не розповсюджуються положення ст. 59, а не ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач вказує, що для перерахунку пенсії згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право звернутися до районного управління Пенсійного фонду за місцем проживання, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надає право вибору військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та члени їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший проводиться шляхом подання заяви до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання (реєстрації).

Зазначає, що виплата пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється відповідачем відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, які були прийняті на виконання Законів України «Про Державний бюджет України» та в межах бюджетних асигнувань. В період з 01.01.2008 по 22.05.2008 Пенсійний фонд сплачував позивачеві щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що, перебуваючи на обліку в ГУПФУ в Харківській області, позивач не має права на отримання основної та додаткової пенсії в розмірах, вказаних в позовній заяві. Крім того, зазначає, що позивач пропустив шестимісячний строк для звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України

Відповідно до ч. 4 ст. 183 2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Судом достовірно встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, є постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 096708 та вкладкою до посвідчення № 014527, що видана 19.05.1997 (а.с. 8).

Згідно із довідкою МСЕК № 312889 позивачу встановлена IIІ група інвалідності з 12.06.1997 безстроково (а.с. 9).

Позивач також є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Б № 043410, виданим 18.06.1997 (а.с. 13).

Позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Харківській області з 01.01.2007 та отримує державну пенсію, призначену згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як інвалід 3 групи від захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацем другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Розділ 8 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон) передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по IІI групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до 1 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам IІI групи 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25.03.2005 і діє з 31.03.2005) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 № 107-УІ і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у тому числі, положення п. 28 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема, зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями І, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на частину 2 статті 8 КАС України, якою принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зазначає, що по спорам даної категорії, де судами було встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено у рішеннях суду у справах „Проніна проти України", „Кечко проти України".

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України „Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду" від 23.02.2006, рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України „Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 5 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( 107-17 ), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що узгоджується зі статтею 152 Конституції України, якою встановлено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У 2009 році до ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України № 796 зміни внесені не були, дані статті чинні в редакції, що діяла до 01.01.2008.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надано право вибору військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, на призначення однієї пенсії за їх вибором.

Позивач отримує пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому не має права на призначення пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено вище, позивач отримує державну пенсію, призначену згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як інвалід 3 групи від захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Статтею 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено та встановлено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, не може перевищувати дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня -481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, визначається в розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У 2009, 2010 рр. до ч.1 ст.50 Закону України № 796 зміни внесені не були, дані статті чинні в редакції, що діяла до 01.01.2008 р. Отже, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати додаткову пенсію відповідно до вимог ч.1 ст.50 даного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, відмова відповідача щодо нарахування додаткової пенсії позивачу у відповідності до вимог ч.1 ст.50 даного Закону, виходячи з розміру мінімальної пенсії встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.09.2005 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 03.12.2010 є протиправною.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача провести перерахунок та виплату призначеної позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.09.2005 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 03.12.2010, тобто, по день прийняття судом рішення, підлягають задоволенню.

Суд визначає дату, по яку зобовязує здійснити перерахунок та виплати пенсії позивачу, оскільки відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, тобто захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином прийняття судового рішення без визначення дати перерахунку пенсії, є прийняття судом рішення щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє, що не відповідає вимогам закону, однак не позбавляє позивача в разі порушення його прав відповідачем в частині нарахування та виплати пенсії в подальшому звернутися до суду з відповідним позовом.

Суд зазначає, що посилання відповідача на положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, судом не приймаються, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи в розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.ст. 49, 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд вважає необхідним, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача пор справі, та визнати незаконними дії відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу додаткової пенсії у розмірах менших, ніж це передбачено ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення прав позивача на своєчасне отримання додаткової пенсії у розмірі, визначеному нормами чинного законодавства.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено та визнано відповідачем, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та втратив працездатність у звязку з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Закону України « Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

В ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4, з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Враховуючи зазначене, строк позовної давності на дані правовідносини не поширюється. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду з позовом.

З підстав, вказаних вище, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобовязання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з встановленого законом мінімального розміру пенсії за віком, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати недоплаченої пенсії з 01.09.2005 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по теперішній час.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 7, 8, 11, 17, 86, 94, 99, 1831 -1832 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії у розмірах менших, ніж це передбачено ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.09.2005 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 03.12.2010.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

Суддя -