Справа № 2а/0370/2762/11
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2011 року < год:хв > Справа № 2а/0370/2762/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу міграційної служби у Волинській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Відділу міграційної служби у Волинській області про скасування рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином ОСОБА_4, проживав у місті Могадішо, працював вчителем, викладав компютерну грамоту у школі. Представники ісламської організації Аль-Шабаб, яка контролює місто Могадішо, вимагали, що він перестав викладати, хотіли його затримати, а тому він, побоюючись стати жертвою тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, змушений був покинути країну. Позивач вважає рішення Відділу міграційної служби у Волинській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту, необґрунтованим та незаконним, оскільки вважає, що дане рішення прийнято без вивчення відповідачем ситуації, що склалась у ОСОБА_4, де на даний час грубо порушуються права людини і громадянина, у звязку з чим перебування позивача в ОСОБА_4 є небезпечне для його життя.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, в поданих письмових запереченнях акцентувала увагу суду на тому, що надана позивачем інформація до Відділу міграційної служби у Волинській області не дає підстави кваліфікувати його як особу, що підпадає під дію пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», так як ОСОБА_3 до інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були б повязані з расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, причетним не був, позивач не залишив країну походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського поводження або покарання. Крім того, ОСОБА_3 звертався із заявою про надання статусу біженця до Відділу міграційної служби у Вінницькій області, за результатами розгляду якої Державний комітет України у справах національностей та релігій прийняв рішення про відмову в наданні статусу біженця. Позивач не скористався правом на оскарження даного рішення та вирішив незаконно покинути територію України, за що був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Великий Березний» Закарпатської області.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином ОСОБА_4, проживав у місті Могадішо, прибув в Україну у листопаді 2010 року.

20 вересня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Відділу міграційної служби у Волинській області із заявою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.21-22), яку наказом Відділу міграційної служби у Волинській області від 23 вересня 2011 року № 77 прийнято до розгляду (а.с.24).

23 вересня 2011 року Відділом міграційної служби у Волинській області за участю перекладача ОСОБА_5 проведено співбесіду з позивачем, в результаті якої встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_4, який проживав та був працевлаштований в місті Могадішо, через словесні погрози здійснити розправу представників ісламської організації Аль-Шабаб змушений був покинути країну (а.с.26-28).

Із протоколу співбесіди та листа Відділу міграційної служби у Вінницькій області від 27 вересня 2011 року № 17-9-1133 (а.с.34) вбачається, що 30 листопада 2010 року ОСОБА_3 звертався до Відділу міграційної служби у Вінницькій області із заявою про надання статусу біженця. За результатами розгляду заяви позивача про надання статусу біженця Державним комітетом України у справах національностей та релігій прийнято рішення про відмову у наданні статусу біженця від 15 березня 2011 року № 223-11.

Судом встановлено, що Закарпатським окружним адміністративним судом 15 липня 2011 року прийнято постанову про примусове видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі території України (а.с.23). Дане рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 неодноразово, грубо та свідомо порушив законодавство України, а саме: статтю 14 Закону України «Про біженців» коли після відмови у наданні статусу біженця не залишив територію України, статтю 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» коли намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Словаччину 21 червня 2011 року на ділянці відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону.

За результатами розгляду справи позивача, який звернувся із заявою про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, головним спеціалістом Відділу міграційної служби у Волинській області ОСОБА_6 складено письмовий висновок від 30 вересня 2011 року щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.38, зворот). У даному висновку зазначено, що на підставі зібраних матеріалів встановлено, що ОСОБА_3 не залишив країну походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, а тому під ознаки особи, яка потребує додаткового захисту, не підпадає; заявник не перебував в політичних, релігійних, військових або громадських організаціях; за наданою інформацією для оцінки та дійсності фактів при проведення співбесіди з особою, наведених даних в анкеті, не вбачається доцільність в отриманні додаткових відомостей для прийняття рішення за заявою.

30 вересня 2011 року на підставі письмового висновку головного спеціаліста відділу ОСОБА_6 Відділом міграційної служби у Волинській області винесено наказ № 80 про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.39).

Письмовим повідомленням від 03 жовтня 2011 року № 28 позивача сповіщено про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту, розяснено порядок оскарження зазначеного рішення та обовязок у разі невикористання права на оскарження залишити територію України в установлений строк за відсутності інших законних підстав для перебування в Україні (а.с.6).

Відповідно до частин першої, сьомої статті 7 Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частина перша статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачає, що орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 8 Закону рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом керівника органу міграційної служби. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як вбачається з Керівних принципів Управління Верховного Комісара ООН в справах біженців з оцінки потреб у міжнародному захисті осіб, які шукають притулку із ОСОБА_4, від 5 травня 2010 року, на території ОСОБА_4 відбуваються збройні конфлікти. Захисники прав людей, гуманітарні працівники, журналісти студенти медичних закладів навчання та лікарі продовжують зазнавати погроз, нападів, викрадень та вбивств в південній частині ОСОБА_4. Найчастіше причиною є їх можлива підтримка Національних збройних сил Єфіопії під час їх перебування в ОСОБА_4.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 під час проведення з ним 23 вересня 2011 року Відділом міграційної служби у Волинській області співбесіди, повідомив, що працював вчителем інформатики в інституті міста Могадішо. Переслідувань повязаних з расовою, національністю, релігійною приналежністю не зазнавав. Зазнавав погроз від представників ОСОБА_7 з приводу навчання в одному класі хлопців та дівчат, однак такі погрози були словесні, будь-якого насилля, нелюдського поводження до ОСОБА_3 застосовано не було. Через два місяці після розмови з ОСОБА_7 виїхав ОСОБА_3 із ОСОБА_4.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що рішення Відділу міграційної служби у Волинській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту, є правомірним з огляду на те, що в розумінні пункту 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Таким чином, пункт 13 частини першої статті 1 Закону встановлює певні умови для осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту в Україні, і зазначені умови стосуються конкретних обставин, за яких особа залишила країну походження, а саме: загроза життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Представником позивача в судовому засіданні не наведено жодних аргументів, які б свідчили про загрозу життю, безпеці чи свободі позивача в країні походження, побоювання застосування щодо позивача смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

В свою чергу суд вважає, що відповідачем при винесенні спірного рішення дотримані вимоги Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та прийняте обґрунтоване рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, оскільки рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту, прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, то в задоволенні вимоги позивача про зобов'язання Відділу міграційної служби у Волинській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту також необхідно відмовити.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Відділу міграційної служби у Волинській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої виготовлено 16 листопада 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ю. Ю. Сорока