Справа № 0503/377/2012
Суддя: Харченко О. П.
Дата ухвалення: 2012-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0503/377/2012
2-а/0503/1012/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2012

30 березня 2012 р. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі : судді Харченко О.П. при секретарі Карабута Ю.В. за участю позивача - ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про стягнення недоотриманої компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2009 - 2010 роки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся до Артемівського міськрайонного суду з адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про стягнення недоотриманої компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2009 - 2010 роки. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що він є інвалідом війни 2 групи та відповідно до п.3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за бажанням, замість путівки до санаторію, профілакторію або будинку відпочинку, має право один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни 2 групи у розмірі середньої вартості путівки.

Грошова компенсація видається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування, або медичних протипоказань.

Позивач звернувся до Донецького фонду соціального захисту інвалідів для вирішення питання про отримання компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки, але отримав відповіді, де вказано, що йому було виплачено компенсацію середньої вартості санаторно-курортної путівки на підставі постанови КМ України від 17 червня 2004 року № 785 «Про затвердження порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяких категорій громадян»

6.06.2011 року позивачем була отримана компенсація в розмірі 300 грн., яка була перерахована відповідачем на рахунок позивача в Ощадбанку.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь недоотриману компенсацію вартості санаторно-курортного лікування в сумі 4618 грн. 50 коп.

Позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду заяву про слухання справи за його відсутністю.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовними вимогами не згоден, проти їх задоволення заперечував.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. Суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни,що підтверджується посвідченням та не заперечується відповідачем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та

органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до принципу верховенства права та законності - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави. Крім того, як розяснено постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя", - судам необхідно виходити з того, що нормативно- правові акти будь -якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, підлягають оцінці на відповідність як Конституції України так і закону.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Абзацом 1 ст. 17 цього Закону встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ст. 13 ч.1 п.3 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 3) безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням.

Інваліди війни забезпечуються путівками відповідно органами соціального захисту населення, охорони здоров'я, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України та іншими органами за місцем перебування на обліку або за місцем роботи.

За бажанням інвалідів замість путівки до санаторію, профілакторію або будинку відпочинку вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни І-ІІ груп - у розмірі середньої вартості путівки, інваліди війни III групи - 75 процентів середньої вартості путівки.

Згідно п.1,2,3 Постанови Кабінету Міністрів України № 236 від 3.04.1995р. "Про порядок надання та розміри грошових компенсацій вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян" передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12 ) грошова компенсація замість путівки для інвалідів війни і компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування для учасників бойових дій, учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність зазначеного Закону, та ветеранів праці відповідно до Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" (3721-12 ) надаються за їх бажанням, якщо вони за висновком медичного закладу потребують санаторно-курортного лікування і протягом двох років за місцем обліку не одержували безплатних путівок до санаторіїв, профілакторіїв або будинків

відпочинку.

Грошова компенсація замість путівки і компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування виплачуються у таких розмірах: інвалідам війни І і II групи - 100 відсотків середньої вартості путівки.

Середню вартість путівки визначає Мінсоцзахист за погодженням з Мінфіном щорічно, не пізніше 15 березня.

У пункті 7 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно - курортного лікування деяких категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року № 785 зазначається, що середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Міністерство праці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Міністерством фінансів щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний бюджет на поточний рік.

Наказом міністерства праці та соціальної політики України від 12 березня 2007 року № 92 було установлено середню вартість путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" у сумі 200 гривень.

Наказом міністерства праці та соціальної політики України від 20 лютого 2008 року № 53 було установлено середню вартість путівки для виплати грошової компенсації замість санаторно-курортного лікування в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" у сумі 250 гривень.

Судом встановлено, що позивач отримав грошову компенсацію за невикористане санаторно-курортне лікування за 2009-2010 р.р. в сумі 300 грн., розмір яких визначений відповідно до вказаних постанов КМУ, чим підтвердив своє бажання на отримання такої компенсації, замість санаторно-курортного лікування.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 55 Конституції України, ст..ст. 2, 17, 18, 158 163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про стягнення компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2009-2010 роки відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі,то строк подання заяви на апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Головуючий суддя О. П.Харченко