Справа № К/9991/20567/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Київ К/9991/20567/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Швеця В.В.,

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання бездіяльності незаконною та стягнення коштів, за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського окружного адміністративного від 20 листопада 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2011 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому, після неодноразових уточнень та доповнень позовних вимог, просила: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй грошової компенсації замість предметів речового майна та пайків, невиплати надбавки за безперервну службу, несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення та ненадання (приховування) інформації, що її стосується; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 4635,92 гривень грошової компенсації замість предметів речового майна, та грошові кошти в сумі 1700 гривень моральної шкоди.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2009 року залучено до участі у справі в якості відповідачів Міністерство оборони України та Головне управління Державного казначейства України в Одеській області.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2009 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2011 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане військове речове майно у розмірі 1697,98 гривень. Визнано незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати позивачеві індексації грошового забезпечення. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане військове речове майно у сумі 1697,98 гривень. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати позивачеві речове майно в натуральному вигляді згідно довідки від 9 січня 2008 року № 27 на суму 2937,94 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та

процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного від 20 листопада 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2011 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (частина 1 статті 8, частина 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України).
За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 грудня 2007 року № 332 старшого солдата служби за контрактом ОСОБА_1 , телефоніста лінійного наглядача стаціонарного вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби в запас за підпунктом «в» пункту 85 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України. З 18 грудня 2007 року позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.
Згідно довідки-розрахунку від 9 січня 2008 року № 27, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , на виплату грошової компенсації та майна замість належних до видачі предметів речового майна старшого солдата ОСОБА_1 , належна грошова компенсація до 11 березня 2000 року для одержання позивачем складає 1697,98 гривень, а після 11 березня 2000 року ОСОБА_1 належить видати речове майно на загальну суму 2937,94 гривень.
Вказана сума позивачеві виплачена не була, речове майно в натуральному вигляді також видано не було.
28 лютого 2008 року та 2 квітня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявами про надання інформації, в яких просила надати їй інформацію про розміри та суми (виплат, доплат, компенсації, індексації), які нараховувались, виплачувались та ті, що не були їй виплачені (не виплачені та підлягають компенсації), за період проходження нею служби в Збройних Силах України з 1 січня 2000 року по день звільнення в запас, помісячно.
На вказані заяви позивач отримала листи від 13 березня 2008 року № 195 та від 23 квітня 2008 року № 299, відповідно, якими надано відповіді по

суті поставлених питань, зазначено, що надання запитуваної інформації щодо здійснених виплат не передбачено будь-якими документами. Крім того, у листі від 23 квітня 2008 року № 299 вказано, що індексація грошового забезпечення нарахована з листопада 2005 року по грудень 2007 року у сумі 846,59 гривень та виплачена.
Відповідно до листа Головного управління оперативного забезпечення командування сил підтримки Збройних Сил України від 13 травня 2008 року № 328/2/1/278 індексація грошового забезпечення у сумі 846,59 гривень, нарахована з листопада 2005 року по грудень 2007 року, станом на 1 травня 2008 року виплачена.
Згідно наявної у матеріалах справи копії видаткової відомості № 16 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям строкової служби Військової частини НОМЕР_1 за травень 2008 року, ОСОБА_1 отримано суму заборгованості з індексації грошового забезпечення 23 травня 2008 року.
Із вищезазначеного вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_1 надавалась недостовірна інформація щодо своєчасної виплати індексації грошового забезпечення, її виплата була здійснена аж 23 травня 2008 року, тоді як позивача звільнено в запас 18 грудня 2007 року.
Вирішуючи даний спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Так, частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, далі Закон № 2011-XII) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Дію частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них згідно із Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ (далі Закон № 1459-ІІІ), який набрав чинності з 11 березня 2000 року).
Положення Закону № 1459-ІІІ Конституційним Судом України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними), не визнавались.
З січня 2001 року набрала чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-ХІІ, яка гарантувала військовослужбовцям одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення.
Зазначений Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове та продовольче забезпечення.
29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань» № 426, яка також не передбачала компенсації за речове та продовольче забезпечення.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року № 328-V статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 91 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
Положеннями частини 2 статті 91 Закону № 2011-ХІІ врегульовувався порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.
Дію частини 2 статті 91 Закону № 2011-ХІІ на 2007 рік було зупинено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року № 489-V.
Відповідно до пункту 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444, (далі Положення) військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.
Позивач проходила службу за контрактом, і на неї розповсюджується даний пункт Положення, проте лише в частині права на отримання речового майна, а не грошової компенсації замість нього, оскільки зазначений пункт Положення в частині грошової компенсації суперечить Закону № 2011-ХІІ.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ОСОБА_1 мала право на отримання грошової компенсації лише за речове майно, неодержане у період до 11 березня 2000 року, та отримання самого майна із зазначеної дати по час звільнення.
Згідно з пунктом 1 Указу Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу» від 5 травня 2003 року № 389/2003 (із змінами і доповненнями, далі Указ № 389/2003) Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, голові Державної прикордонної служби України та начальнику Управління державної охорони України надано право встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років до 10; понад 10 років до 30; понад 15 років до 50; понад 20 років до 70; понад 25 років до 90 відсотків. Встановлено, що порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, головою Державної прикордонної служби України та начальником Управління державної охорони України.
Пунктом 2 Указу № 389/2003 передбачено, що виплата надбавок відповідно до цього Указу здійснювати з 1 травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України.
На виконання Указу № 389/2003 наказом Міністра оборони України від 26 травня 2003 року № 149 було затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України (далі Інструкція), у якій відтворено положення вказаного Указу щодо розмірів надбавки за безперервну службу (пункт 1.2), а розділом 2 Інструкції встановлено порядок визначення розміру надбавки та термін її виплати.
Відповідно до вимог пункту 2.4 Інструкції виплата надбавки здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин, військових навчальних закладів, організацій, установ.
Тобто, Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, голові Державної прикордонної служби України та начальнику Управління державної охорони України було надано право, а не встановлено обов`язок, встановлювати конкретні розміри щомісячної надбавки за безперервну військову службу, зважаючи на визначені зазначеним Указом граничні розміри цієї надбавки, та в межах фонду грошового забезпечення.
За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що при вирішенні питання щодо виплати позивачеві надбавки за безперервну військову службу, відповідачі діяли в межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Судами встановлено відсутність будь-яких доказів, які б свідчили, що бездіяльністю Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та з їх вини, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, вказавши також на необґрунтованість посилань позивача щодо ненадання інформації на її заяви.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а

судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського окружного адміністративного від 20 листопада 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання бездіяльності незаконною та стягнення коштів залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Швець В.В.