Справа № 824/1002/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1002/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Спіжавка Г.Г.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

02 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Гембери С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно наказу прокурора Чернівецької області №325-к від 23.04.2015 року ОСОБА_2, юриста 3 класу звільнено з посади прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та органів прокуратури Чернівецької області, на підставі встановлених комісією фактів порушень Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить його як працівника прокуратури і є несумісним з подальшим перебуванням в органах прокуратури, що призвело до порушення норм КПК України в частині повернення речового доказу. Вважаючи даний наказ незаконним, зокрема, в частині звільнення з органів прокуратури, просив його скасувати в цій частині, поновити ОСОБА_2 на роботі та стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.06.2015 року, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просили постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.06.2015 року скасувати, дали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, дав пояснення по суті апеляційної скарги, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, що приєднані до матеріалів справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.03.2015 року до прокуратури Чернівецької області надійшло доручення Генеральної прокуратури України про проведення службового розслідування у зв'язку з надходженням до управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури ГПУ інформації про порушення працівниками органів прокуратури Чернівецької області, в тому числі ОСОБА_2, норм КПК України, Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

На підставі розпоряджень прокурора області №50 від 04.03.2015 та № 75 від 03.04.2015, комісією прокуратури області було проведено службове розслідування, за результатами якого 21.04.2015 складено відповідний висновок. За результатами службового розслідування виявлено наступне.

23.06.2014 року до Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області надійшла заява ОСОБА_6 про те, що 10.06.2014 ОСОБА_7 шахрайським шляхом, на підставі доручення переоформив на себе автомобіль марки «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1, чим завдав матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 172000 грн.

24.06.2014 року слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області внесено відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000888.

23.07.2014 року слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області, на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.07.2014 про тимчасовий доступ до речей та документів, вилучено у ОСОБА_7 транспортний засіб «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1, який 24.07.2014 визнано в якості речового доказу та поміщено на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурс».

Процесуальним керівником у кримінальному даному кримінальному провадженні був призначений прокурор прокуратури Першотравневого району м. Чернівці ОСОБА_2 (позивач).

23.01.2015 року за результатом проведеного розслідування слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000888 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, оскільки останній діяв на підставі наданого ним доручення, між ним та ОСОБА_6 наявні цивільно-правові відносини, що підтверджується відповідними борговими розписками, показаннями свідків, а також заявами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про відсутність будь яких претензій з даного приводу.

Автомобіль марки «Dodge Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1, 24.07.2014 року повернуто ОСОБА_7 на підставі постанови слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження від 23.10.2014 року. Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці постанову про закриття кримінального провадження залишено в силі.

В ході перевірки також було виявлено, що ОСОБА_2 неодноразово зустрічався з ОСОБА_6 в робочий та позаробочий час, в тому числі у розважальних закладах; обговорював можливі шляхи вирішення питання про подальшу долю речового доказу у кримінальному провадженні, зокрема, за допомогу у вирішенні питання про повернення речового доказу ОСОБА_6 безкоштовно ремонтував автомобіль ОСОБА_2, яким той користується.

В зв'язку з наведеним, висновком службового розслідування дії ОСОБА_2 визнано такими, що містять ознаки протиправних позаслужбових стосунків корисливого характеру з фізичними особами, та є дисциплінарним проступком, який дискредитує органи прокуратури. Службовим розслідуванням було встановлено порушення статті 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а саме - використання службового становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб та пункту 2.1 наказу Генерального прокурора України №17гн від 22.09.2014 "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України".

Судом першої інстанції в процесі розгляду справи було досліджено в судовому засіданні матеріали службового розслідування, окрім тих, що мають гриф "ДСК". На підставі досліджених доказів судом першої інстанції було встановлено, що вище наведені висновки підтверджені показами свідків, аудіо та відеозаписами розмов між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, їх стенограмами та фото таблицями, які знаходяться в матеріалах службового розслідування.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що згідно зі ст.18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України №123 від 28.11.2012, працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Статтею 30 Кодексу встановлено відповідальність за порушення його вимог. Так, частиною першою визначено, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру" працівники прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З'ясування обставин за фактом порушення проводиться згідно з вказівкою керівника відповідного органу прокуратури, у необхідних випадках проводиться перевірка за процедурою, передбаченою Дисциплінарним статутом прокуратури України та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури України (ч. 2 ст. 30 Кодексу).

Відповідно до положень ст.46 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури".

Таким чином, в основі поведінки працівника органів прокуратури закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Складаючи Присягу, працівник прокуратури покладає на себе не лише певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Згідно з частиною третьою статті 48 Закону №1697-VII за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи вчинення ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Частиною 1 статті 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Положеннями статті 9 Статуту передбачено, що дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Згідно із статтею 11 Статуту прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

У відповідності до статті 48-1 Закону №1697-VII прокурори і слідчі прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у своїй службовій діяльності та поза нею.

Пункт 2 частини 2 статті 46-2 Закону №1697-VII передбачає, що прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках як порушення Присяги працівника прокуратури чи відмови від її прийняття.

Звільнення за порушення присяги може мати місце тоді, коли працівник скоїв проступок, який категорично суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.05.2013 року у справі № 21-403а12.

Таким чином, спеціальним законодавством визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників прокуратури при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності. Передумовою звільнення за вчинення дисциплінарного проступку мають бути факти, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, здійснення якого регулюється Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення про звільнення позивача приймалося відповідачем за сукупністю підстав, що встановлені в процесі службового розслідування. Позивач, посилаючись на невідповідність ступеня тяжкості вчиненого проступку мірі дисциплінарної відповідальності, не навів жодних доказів і мотивів, які б свідчили про необхідність та можливість застосування до нього більш м'якого виду дисциплінарного стягнення. Колегія суддів апеляційного суду також зауважує, що позивачем не було обґрунтовано критеріїв, за якими відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення оцінював (повинен був оцінювати) ступінь тяжкості вчиненого проступку та обирати вид дисциплінарного стягнення.

Крім того, позивач, як на підставу незаконності його звільнення посилається на те, що ухвала про закриття кримінального провадження, винесена слідчим та не скасована позивачем - залишена в силі Першотравневим районним судом м. Чернівці та апеляційним судом Чернівецької області. Колегія суддів критично оцінює такі твердження, та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що в кримінальному провадженні №0000888 рішення про долю речових доказів у справі прийнято слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_9 з порушенням вимог ч. 9 ст. 100 КПК України (в редакції зі змінами внесеними 18.04.2013). Зокрема, слідчий самостійно вирішуючи питання про речові докази вийшов за межі наданих процесуальним законом повноважень, а процесуальний керівник ОСОБА_2 не вжив своєчасних заходів щодо ініціювання перед судом клопотання про вирішення подальшої долі транспортного засобу та погодив незаконну постанову слідчого, про що свідчить відповідна відмітка від 30.01.15 та підпис ОСОБА_2 В судовому засіданні на запитання суду позивач ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно відповідне рішення було нам погоджене у зв'язку з існуючою на той час практикою.

Колегія суддів також зауважує, що хоча рішення про закриття кримінального провадження було залишено без змін згідно ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.02.15, предметом оцінки суду у вказаному рішенні була постанова про закриття кримінального провадження в частині наявності чи відсутності в діях ОСОБА_7 ознак складу ст.190 КК України. Питання законності повернення йому речового доказу - транспортного засобу «Dodge Sprinter», що фактично було підставою для оскарження ОСОБА_6 постанови слідчого, Першотравневим районним судом не досліджувалося та не оцінювалося.

В ході службової перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зустрічався з ОСОБА_6 в робочий та позаробочий час, в тому числі у розважальних закладах, ОСОБА_6 безкоштовно ремонтував автомобіль ОСОБА_2, яким той користується. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має право на керування та користувався автомобілем WDB MERCEDES-BENZ, що зареєстрований на ОСОБА_2 Позивач в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги не заперечував, що дійсно був знайомий і спілкувався за різних обставин, в тому числі у позаслужбовий час, із ОСОБА_6 Відтак, вказані у висновку службового розслідування обставини не були спростовані у ході судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 вересня 2015 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.