Справа № 2-а-164/10
Суддя: Муленко Л. М.
Дата ухвалення: 2010-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-164/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2010 року м. Балаклія

Балаклійський районний суд Харківської області

у складі: судді - Муленко Л.М.,

за участю секретаря - Комар Т.О.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про зобовязання в перерахунку та виплаті пенсії, поновлення пропущеного строку для звернення до районного суду, перерахунок та стягнення недоплаченої щомісячної пенсії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області у здійсненні йому перерахунку пенсії по інвалідності, зобовязати відповідача зробити йому перерахунок пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеної до категорії 1, інваліду ІІІ групи відповідно до ч.1 ст.50, ч.4 ст.54, ч.1 ст.28, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком для непрацездатних осіб, та стягнути з відповідача на його користь недоплачену щомісячну пенсію з 1 січня по 31 грудня 2008 року в сумі 13426,13 гривень, та з 1 січня 2009 року в сумі 23049,96 гривень, а всього 36476,09 гривень.

В обґрунтування своїх вимог у позові вказав, що він є інвалідом третьої групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Зазначає, що на підставі ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та розмір його пенсії не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідач усупереч цим нормам не здійснив відповідне нарахування цих пенсій. Крім того, не проводить їх перерахунок після встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як це передбачено ч.3 ст.67 вказаного Закону. Тому він звернувся до відповідача щодо проведення відповідного перерахунку зазначених пенсій, але отримав відмову, оскільки відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсій по інвалідності, призначених у відповідності до ч.4 ст.54 Закону.

У судове засідання позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності і про те, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, надав заперечення, у яких просив справу розглянути без участі його представника, позовні вимоги не визнав, просив залишити адміністративний позов без задоволення, провадження у справі закрити. У запереченнях на позов відповідач посилається на те, що з 20.11.2000 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно ст.15 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст.ст.49,51,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року другої категорії. З 01.01.2004 року пенсію за віком перераховано за нормами Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV за матеріалами пенсійної справи. З 14.05.2008 року на підставі особистої заяви ОСОБА_1, довідки МСЕК про встановлення ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та повідчення ІВВ ОСОБА_1 призначено додаткову пенсію відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та підвищення як інваліду війни ІІІ групи, але позивач продовжує отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та ст.ст.49,51,55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.7 ст.54 Закону, порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, який своєю постановою від 3 січня 2002 року №1 (далі Постанова № 1) встановив базову величину для обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 гривень.

З 01.01.2008 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема була змінена редакція ст.50, ч.3, 4 ст.54 Закону, і встановлено, що для осіб, віднесених до категорії 1, інвалідів ІІІ групи розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю становить 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчим 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 нові редакції ст.ст.50, 54 Закону визнані неконституційними. З метою законодавчого врегулювання даного питання Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», пунктами 4,6 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону №796-ХІІ, виплачувати інвалідам ІІІ групи у розмірі 15 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та мінімальний розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи 980 гривень. На підставі Постанови №654, постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» 01.09.2008 року втратила чинність. Отже, пенсія позивачу виплачується відповідно до чинного законодавства. Відповідач у запереченнях зауважив, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 99 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08.05.2008 року встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що вбачається з довідки МСЕК (а.с.10,11). ОСОБА_1 віднесено до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А №126340 С від 15.05.2008 року, та вкладкою №640285 С до посвідчення (а.с.5).

Як зазначає у запереченнях відповідач, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням положень ст.ст.49,51,55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 14.05.2008 року йому призначено додаткову пенсію та підвищення як інваліду війни ІІІ групи, але ОСОБА_1 продовжує отримувати пенсію за віком.

Розрахунок пенсії позивачу відповідач провів, виходячи з норми Постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1, згідно якої встановлена базова величина для обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду, заподіяну особам, віднесеним до 1 категорії, відповідно 19,91 гривень. Починаючи з 01.01.2008 року при обчисленні песій позивачу були враховані зміни, внесені до ст.ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яким щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам ІІІ групи з числа осіб, які віднесені до категорії 1 встановлюється у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчим 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Після визнання неконституційною цієї норми КМУ 28.05.2008 року була прийнята Постанова №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», пунктами 4,6 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону №796-ХІІ, виплачувати інвалідам ІІІ групи у розмірі 15 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та мінмальний розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи 980 гривень. На підставі Постанови №654, постанова Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» 01.09.2008 року втратила чинність.

08 грудня 2009 року позивач звертався до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності згідно ст.ст.50,54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але йому було відмовлено (а.с.7-9).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

На підставі частини першої статті 50 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року, тобто до 01.01.2008 року особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам ІІІ групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст.53 закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону №796-ХІІ, яка діяла до прийняття Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року, тобто до 01.01.2008 року, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим шести мінімальних пенсій за віком.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані неконституційними, зокрема визнані неконституційними викладені у новій редакції положення ст.50, ч.3, 4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року №523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають змісту ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ. Тоді як п.2 Постанови №1 Кабінет Міністрів встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, всупереч положенням зазначених статей Закону №796-ХІІ, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону №796-ХІІ, вимоги позивача, що він має право на призначення пенсії у розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з 22 травня 2008 року. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46).

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ч.1 статті 50 та ч.4 статті 54 Закону №796-ХІІ, а не положення Постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Зі змісту статей 50 та 54 Закону №796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Положення ч.3 ст.28 цього ж Закону, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших, повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, окрім передбаченого частиною першою цієї статті. Наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ.

З огляду на викладене суд вважає, що положення ч.3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" було встановлено прожитковий мінімум для осіб, яки втратили працездатність з 1 січня у розмірі 470 гривень, з 1 квітня 481 гривня, з 1 липня 482 гривні, з 1 жовтня 498 гривень. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність встановлено у розмірі, що діяв у грудні 2008 року - 498 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Суд відмовляє ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача по невиконанню з 1 січня по 21 травня 2008 року приписів ст.ст.50,54 Закону №796-ХІІ та зобовязання відповідача вчинити дії щодо перерахунку йому за вказаний період пенсії по інвалідності та додаткової пенсії, виходячи з наступного.

Так, з 1 січня по 21 травня 2008 року (тобто до ухвалення Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008) діяла редакція Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно ст.50 якого інвалідам ІІІ групи, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та згідно ст.54 у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим зокрема для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по ІІІ групі інвалідності 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 08.05.2008 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо перерахунку і виплати пенсії позивачу з 01.01.2008 року по 08.05.2008 року.

Додаткову пенсію призначено управлінням ПФУ у Балаклійському районі Харківської області з 14.05.2008 року на підставі заяви позивача і обчислення додаткової пенсії позивачу з 14.05.2008 року по 22.05.2008 року було проведено відповідачем із урахуванням змін у законодавстві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про зобов'язання УПФУ в Балаклійському районі Харківської області здійснити виплати пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач - УПФУ в Балаклійському районі відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсій 21.12.2009 року (а.с.8,9). Позов ОСОБА_1 подано до суду 20.01.2010 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача звільнено від сплати державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11, 12, 18, 71, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.8, 19, 22, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796ХІІ від 28.02.1991 року, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області по не виконанню з 22 травня 2008 року приписів ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання в належних розмірах пенсії по інвалідності та додаткової пенсії.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області вчинити дії щодо перерахунку і виплати ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності з розрахунку шість мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього кодексу - з дня складення в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Суддя

Мотивована постанова складена 05 березня 2010 року.

Суддя