Справа № 623/2488/13-а (6а/623/19/13)
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року м. Київ К/800/56504/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_4 про зміну способу порядку виконання рішення у праві за його позовом до відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним дій та бездіяльності, відновлення порушених прав, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області із заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2011 року по справі № 2а-2921/2011, посилаючись на порушення держаним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та не здійснення ним необхідних заходів щодо виконання судового рішення в частині виплати заявнику щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у виконавчому провадженні ВП №36133937, що призвело до безпідставного повернення виконавчого листа. За таких обставин ОСОБА_4 вважає, що виникла необхідність про заміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з нарахованої, на виконання судового рішення, допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 4585,00 грн.

13.08.2013 року постановою Ізюмського міськрайонного суду в Харківській області, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, за наслідками розгляду заяви позивача, прийняті з порушенням норм процесуального права, він звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою про їх скасування, задовольнивши позов.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2011 року, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2011 року та Вищого адміністративного суду України від 11.10.2012 року, адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання противоправними дій суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити дії по нарахуванню та виплати в повному обсязі щорічної допомоги на оздоровлення, задоволено. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області з виплати ОСОБА_4 допомоги на оздоровлення за 2010 рік у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області здійснити ОСОБА_4 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та забезпечити відповідні виплати, з урахуванням виплаченої суми допомоги на оздоровлення за 2010 рік.

23.01.2013 року постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2016/2-а-2921/11 виданого 30.10.2012р. Ізюмським міськрайонним судом Харківської області.

26.06.2013 року постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області виконавчий лист №2016/2-а-2921/11 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю передбачених у Державному бюджеті України видатків на виплату сум за рішеннями судів

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення, зауважили, де суд першої інстанції розглядав дану заяву як позовну за наслідком якої виніс постанову, що підстав для її задоволення не має, так як на момент її розгляду виконавче провадження закінчено, а відтак заявник не є стороною виконавчого провадження та не має права подавати таку заяви.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови.

Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Вказане положення у чіткій послідовності вказує на процесуальну процедуру розгляду заяви судом, в даному разі зацікавленої особи, про зміну способу і порядку виконання рішення суду та постановлення за результатом її розгляду відповідного виду рішення - ухвали.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зауважує, що суд першої інстанції, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги, за результатом розгляду даної заяви ухвалив постанову, що не узгоджується із наведеним положенням процесуального Закону.

Однак, по суті оскаржувані рішення прийняті вірно, що не дає правових підстав для їх скасування, при цьому вбачається за необхідне зауважити наступне.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами статті 36 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV), частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України відстрочка і розстрочка виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення можливе лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо).

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Звертаючись до суду про зміну способу і порядку виконання судового рішення, заявник посилався на відсутність належних дій держаного виконавця при виконання зазначеного вище виконавчого провадження по не виплаті йому визначеного (нарахованого) судом розміру допомоги на оздоровлення. У зв'язку з чим просить стягнути дані кошти на його користь.

Зазначені обставини не дають підстав для задоволення заяви, адже способи виконання рішення суду слід визначати через ті заходи, які вживаються за для досягнення мети захисту порушених прав та свобод осіб і їх відновлення.

Основні заходи примусового виконання рішень наведені у статті 32 Закону № 606-ХІV. Зокрема, до таких відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судових рішень, суд вправі змінити встановлені ним або законом способи і порядок на інші, передбачені законодавством. Проте, суд не може встановити новий спосіб захисту порушеного права, його дії щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання повинні бути спрямовані лише на забезпечення виконання резолютивної частини рішення, відповідати його меті, не спотворювати його змісту.

Як зазначалося вище, єдиною підставою, в тому числі для встановлення способу і порядку виконання рішення, є наявність обставин, що ускладнюють його виконання. Проте ці обставини об'єднуються їх об'єктивним та надзвичайним характером, незалежністю від настання та перебігу волі боржника, причинним зв'язком між настанням цих обставин та ускладненням виконання рішення.

Таким чином, зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу УПФ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-394а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для суддів при прийнятті рішень в подібних справах.

Також зі змісту самої заяви вбачається, що заявник фактично оспорює дії державного виконавця в частині закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувачу, тобто є такою, яка не відповідає приписам статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, що вірно встановив суд апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_4 про зміну способу порядку виконання рішення у справі за його позовом до відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, Ізюмського управління Державної казначейської служби України Харківської області, управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправним дій та бездіяльності, відновлення порушених прав, зобов'язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець