Справа № 2-а-6997/11
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2012-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ун. № 2-а-6997/11
пр. № 2-а/2608/191/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2012 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Величко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, 3-я особа: Прокуратура м. Києва про зобовязання вчинити дії та визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дії відповідачів протиправними; зобовязати відповідачів провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період з 2006 по 2011 роки; зобовязати відповідачів в подальшому нараховувати позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, посилаючись на те, що він є інвалідом війни 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, у відповідності до чинного законодавства він має право на одержання разової грошової допомоги, яка виплачується органами соціального захисту населення щорічно до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Проте, в порушення вимог Закону фактично їй виплачується вказана допомога в меншому розмірі, що порушує її права, та у звязку з чим позивач змушена звернутись до суду.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної м. Києві державної адміністрації надіславши заперечення, якими просить відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Представник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіславши заперечення, якими просить відмовити в позові, мотивуючи тим, що виплата вказаної допомоги за 2011 рік проведена відповідно до ПКМ України від 04.04.2011 року за № 341 у розмірі 580,00 грн.

Представник Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві надіславши заперечення, якими просить відмовити в позові, мотивуючи тим, що виплата вказаної допомоги за 2011 рік проведена відповідно до ПКМ України від 04.04.2011 року за № 341.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважаю, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Позивач є інвалідом війни 2 групи, перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, а саме Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни, 2-ої групи та членам сімей загиблих виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Однак, згідно п.п. «б» п.п. 2 п. 20 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»ч. 5 ст. 13 Закону викладено в новій редакції, згідно якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Саме зазначеною редакцією ч. 5 ст. 13 Закону керувався відповідач Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій у 2011 році, виходячи з розміру, який визначає Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року положення п.п. «б»п.п. 2 п. 20 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»визнані неконституційними.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

При цьому, враховуючи наведене, а також те, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає за можливе застосувати ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»для розрахунку зазначеної допомоги. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру допомоги із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що, на думку суду, не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не надав суду переконливих доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо не виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня, саме виходячи з розміру 5 мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни, в 2011 році.

Отже, враховуючи наведене, вважаю, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, суд вважає вірним визнати дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати позивачу як інваліду війни 2 групи щорічної разової грошової допомога до 5 травня у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних пенсій за віком неправомірними, а також зобовязати вказаного відповідача виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2011 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплат, які їй здійснювались.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3, 19, 22, 46, 152 Конституції України, ст.ст. 13, 17, 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 та керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 21, 69-71, 86, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1, щорічної разової грошової допомоги в занижених розмірах, як члену сім'ї загиблого, з 21.04.2011 року до цього часу неправомірними.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

С У Д Д Я: