Справа № 816/2950/15
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/2950/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шулик Н.І.,

представників позивача - Співака І.С., Рябкова О.В.,

представника відповідача - Бунецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Конярство України" до Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Конярство України" (надалі - позивач, ДП "Конярство України") звернулось до суду з позовом до Полтавської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач, Полтавська ОДА) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 10.07.2015 №336 "Про скасування розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 28.12.2012 №277".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на незаконність оспорюваного розпорядження. Зазначав, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії І-ПЛ №001958, виданого на підставі рішення Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 06.07.1996, Дібрівському конезаводу №62 у постійне користування надано 6120,2 га земель для сільськогосподарського виробництва. Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ДП "Конярство України" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Дібрівської сільської ради із земель державної власності загальною площею 6032,0945 га ріллі.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала. У наданих до суду письмових поясненнях зазначила, що підставою для прийняття спірного розпорядження слугувало клопотання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.06.2015 №81/0/72-15, яким повідомлено про невідповідність розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 вимогам чинного земельного законодавства, а саме: технічну документацію із землеустрою затверджено без внесення інформації до Державного земельного кадастру, без присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та без надання витягів із Державного земельного кадастру, назва документації із землеустрою не відповідає вимогам статті 25 Закону України "Про землеустрій". До того ж, листом від 07.07.2015 №1359/01-31 Миргородська районна державна адміністрація Полтавської області повідомила Полтавську ОДА про те, що будь-які документи, на підставі яких прийнято розпорядження голови райдержадміністрації від 28.12.2012 №277, відсутні. З урахуванням наведеного, представник відповідача наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог ДП "Конярство України".

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2015 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо залучення до участі у справі третіх осіб: Головного управління Держземагентства у Полтавській області та Миргородської районної державної адміністрації. При цьому суд виходив з необґрунтованості зазначеного клопотання та відсутності підстав для залучення до участі у справі третіх осіб, адже судове рішення жодним чином не вплине на права чи обов'язки Головного управління Держземагентства у Полтавській області чи Миргородської районної державної адміністрації.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ДП "Конярство України" засноване на підставі наказу Міністерства аграрної політики України від 19.08.2010 №510 "Деякі питання розвитку кінної галузі" /а.с. 73/.

Відповідно до пункту 4.2. Статуту ДП "Конярство України" є правонаступником прав і зобов'язань, окрім іншого, Державного підприємства "Дібрівський кінний завод №62" /а.с. 77/.

Розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 "Про затвердження технічної документації та надання дозволу на посвідчення права користування" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ДП "Конярство України" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Дібрівської сільської ради із земель державної власності загальною площею 6032,0945 га ріллі /а.с. 113/.

Разом з цим, розпорядженням голови Полтавської ОДА від 10.07.2015 №336 "Про скасування розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 28.12.2012 №277" скасовано розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації від 28.12.2012 №277 "Про затвердження технічної документації та надання дозволу на посвідчення права користування" та рекомендовано Головному управлінню Держземагентства у Полтавській області внести зміни до земельно-облікової документації /а.с. 115/.

Не погодившись з вказаним розпорядженням голови Полтавської ОДА, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що підставою для скасування розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 "Про затвердження технічної документації та надання дозволу на посвідчення права користування" слугувала інформація, викладена у клопотанні Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.06.2015 №81/0/72-15, яким відповідача повідомлено про невідповідність розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 вимогам чинного земельного законодавства, а саме: технічну документацію із землеустрою затверджено без внесення інформації до Державного земельного кадастру, без присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та без надання витягів із Державного земельного кадастру, назва документації із землеустрою не відповідає вимогам статті 25 Закону України "Про землеустрій".

Судом витребувано та досліджено в судовому засіданні Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) ДП "Конярство України" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, розроблену Державним підприємством "Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у 2012 році.

Дослідивши в судовому засіданні оригінал технічної документації суд встановив, що вона за своїм змістом відповідає вимогам Закону України "Про землеустрій".

Наявні у технічній документації кадастрові плани земельних ділянок містять вказівки на кадастрові номери /а.с. 136-140/.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Оскільки земельним ділянкам, що перебувають у користуванні ДП "Конярство України", присвоєно кадастрові номери, такі земельні ділянки пройшли державну реєстрацію та відомості про них внесено до Державного земельного кадастру.

З приводу тверджень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відсутність у позивача витягів з Державного земельного кадастру, суд звертає увагу на те, що видачу вказаних витягів законодавцем віднесено до повноважень державних кадастрових реєстраторів. Отже, дана обставина перебуває поза компетенцією позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії І-ПЛ №001958, виданого на підставі рішення Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 06.07.1996, Дібрівському конезаводу №62 у постійне користування надано 6120,2 га земель для сільськогосподарського виробництва /а.с. 10-11/.

Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Оскільки ДП "Конярство України" є правонаступником прав та зобов'язань ДП "Дібрівський кінний заводу №62", зазначена земельна ділянка є майном позивача, що надане йому у постійне користування.

Крім того, витягом з державної статистичної звітності по формі 6 зем від 16.11.2012 вих. №04-10/2999 підтверджено, що станом на 2012 рік у користуванні ДП "Конярство України" в межах Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області перебували землі загальною площею 6114,1000 га /а.с. 135/.

Отже, в ході судового розгляду спростовано доводи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо невідповідності розпорядження голови Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області від 28.12.2012 №277 "Про затвердження технічної документації та надання дозволу на посвідчення права користування" вимогам чинного на дату його видачі законодавства.

Позивач використовує земельні ділянки у господарській діяльності та своєчасно сплачує обов'язкові податки /а.с. 26-71/.

До того ж, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

У Рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Оскільки предмет регулювання статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є тотожним положенням частини третьої статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", суд вважає за можливе застосувати правові висновки Конституційного Суду України до спірних відносин.

Суд зазначає, що за своєю природою затвердження технічної документації із землеустрою є підставою для реєстрації за особою права постійного користування земельними ділянками.

А відтак, зазначене вище розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути у подальшому скасований державною адміністрацією.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 25.12.2012 (справа №21-412а12), 03.06.2014 (справа №21-144а14), 10.02.2015 (справа №21-535а14) та враховується судом з огляду на приписи частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Окрім того, в силу положень частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" (Stretch v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила".

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Відповідачем при прийнятті спірного розпорядження зазначені вище вимоги не враховано, що призвело до порушення законних прав позивача як добросовісного користувача земельними ділянками.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів на підтвердження правомірності оспорюваного розпорядження.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ДП "Конярство України" повністю.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Конярство України" до Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації №336 від 10 липня 2015 року "Про скасування розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 28 грудня 2012 року №277 "Про затвердження технічної документації та надання дозволу на посвідчення права користування".

Стягнути з Державного бюджету України в особі Полтавської обласної державної адміністрації на користь Державного підприємства "Конярство України" судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко