Справа № 804/5221/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 р. Справа № 804/5221/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
за участю секретаря судового засідання: Гончарової В.Г.
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни
про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (відповідач-1), державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни (відповідач-2), в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19957963 від 12.03.2015р. та зобов'язати відповідача-1 зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке визнане за нею на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12) та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а також видати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що право власності на вищевказане майно у ОСОБА_2 виникло на підставі судового рішення у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12), яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання. При цьому вказаним рішенням за позивачем визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 без виділу (поділу) в натурі та визначення конкретних приміщень (право власності на ідеальну частку). Не зважаючи на наведене, відповідач-2 безпідставно та протиправно відмовив у реєстрації означеного права власності позивача, у зв'язку із чим ОСОБА_2 була вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені в ньому доводи, просив його задовольнити.
Відповідач-1 пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідачем-2 при здійсненні розгляду зави ОСОБА_2 про реєстрацію за нею права власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 було встановлено, що згідно наданого позивачем технічного паспорту від 23.06.2011р. у житловому будинку літ.А-1 було здійснене самочинне переобладнання, однак ніяких документів щодо узаконення вказаного переобладнання не надано, тому встановити факт коли саме це переобладнання здійснено за даними технічного паспорту неможливо. Зважаючи на те, що згідно ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, відповідачем-2 правомірно було відмовлено у здійснені державної реєстрації права власності за позивачем.
Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справ був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв'язку із надмірним навантаженням у роботі.
Відповідач-2 також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не подавав.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову у повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13), за ОСОБА_2 було визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-21).
Так, ч.1 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
При цьому статтею 14 Цивільного процесуального кодексу України закріплено принцип обов'язковості судових рішень, ухвалених у цивільних справах, згідно якого судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Судом встановлено, що 10.02.2015р. ОСОБА_2 звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13).
Так, ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.15 вказаного Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, п.8 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013р. (далі - Порядок №868), встановлено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.
Згідно п.36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.
Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, за змістом приписів п.п.10 п.37 Порядку №868, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з приписами ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до п.38 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 10.02.2015р. до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області була подана заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень встановленого зразка, яка була зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10.02.2015р. за реєстраційним номером 10136477. Разом із заявою позивачем було подано: копію паспорта; копії рішень Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12) та апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13), технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1, виданий 23.06.2011р. КП «ДМБТІ» ДОР (а.с.65-81).
Таким чином, позивачем було подано всі передбачені приписами Порядку №868 документи.
Судом також встановлено, що 14.02.2015р. відповідачем-2 було винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19350412, яким розгляд заяви ОСОБА_2 було зупинено задля отримання інформаційної довідки КП «ДМБТІ» ДОР у зв'язку із відсутністю в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про об'єкт нерухомості щодо якого позивачем подана заява про реєстрацію права власності (а.с.82).
16.02.2015р. Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено запит до КП «ДМБТІ» ДОР за вих.№10.10-21/505 відносно надання інформації щодо наявності зареєстрованих прав власності на об'єкт нерухомого майна «домоволодіння АДРЕСА_1»; технічного опису цього об'єкта (із зазначенням які споруди входять до складу домоволодіння та року побудови складових частин домоволодіння та з наданням копії технічної документації); наявності відомостей про арешти, самочинне будівництво/переобладнання/знесення (а.с.83).
Листом від 20.02.2015р. за вих.№1627 КП «ДМБТІ» ДОР повідомило, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться наступні відомості про право власності на об'єкт нерухомого майна «домоволодіння АДРЕСА_1»: на 3/8 частину за ОСОБА_5 на підставі дублікатів свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності від 20.08.1997р., виданих 2-ою ДДНК за реєстрами №№3-5194, 3-5196, зареєстровані в КП «ДМБТІ» ДОР та записані в реєстрову книгу №613 за реєстровим №40; на ј частину за ОСОБА_6 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.1997р., виданого 2-ою ДДНК за реєстром №3-5194, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №613 за реєстровим №40; на 3/8 частину за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.1998р., виданого 2-ою ДДНК за реєстром №3-2045, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №613 за реєстровим №40. Також КП «ДМБТІ» ДОР було надано ксерокопії планів земельної ділянки та будинку, на дату останньої інвентаризації, проведеної 23.06.2011р. та зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи відомості про накладення арештів та заборон відсутні (а.с.84-88).
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни №19957963 від 12.03.2015р. ОСОБА_2 було відмовлено у здійснені державної реєстрації права власності на вищеозначене нерухоме майно із посиланням на те, що при здійсненні розгляду її зави про реєстрацію права власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 було встановлено, що згідно наданого технічного паспорту від 23.06.2011р. у житловому будинку літ.А-1 було здійснене самочинне переобладнання поз.1-5 (4.0 кв.м. у нежитлову), поз.1-6 (3.0 кв.м. - нове будівництво), однак ніяких документів щодо узаконення вказаного переобладнання не надано, тому встановити факт коли саме це переобладнання здійснено за даними технічного паспорту неможливо, отже, зважаючи на те, що згідно ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, слід відмовити у здійсненні державної реї стації права власності на означене нерухоме майно (а.с.90-91).

При цьому ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Отже наведеною нормою закону встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації.

При цьому слід зазначити, що в оскаржуваному рішенні відповідача-2 взагалі відсутнє посилання на конкретний пункт ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або Порядку №8686, через що неможливо встановити з якого саме припису закону виходив державний реєстратор при відмові позивачу в здійсненні державної реєстрації права власності.

Водночас згідно ч.4 ст.24 цього Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Разом з тим, як зазначалося вище, право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 визнане за ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12) та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13).

Означеними судовими рішеннями встановлено, що після смерті ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2) відкрилась спадщина на ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які належним чином прийняли спадщину, оскільки проживали зі спадкодавцем на час її смерті, фактично вступили в управління спадковим майном і успадкували по 3/8 частини спірного домоволодіння (ѕ : 2 = 3/8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2001р. ОСОБА_4 визнано померлим (датою смерті вважається ІНФОРМАЦІЯ_1), після його смерті відкрилась спадщина на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є донька ОСОБА_2, яка належним чином прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем на час його смерті. За таких обставин, судом визнано право власності за ОСОБА_2 на 3/8 частини вказаного домоволодіння без виділу (поділу) в натурі та визначення конкретних приміщень (право власності на ідеальну частку) (а.с.16-21).

Вказані судові рішення набрали законної сили, що згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Жодна із передбачених у вичерпному переліку підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації, які встановлені ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у даному випадку місця не мала.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни №19957963 від 12.03.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а, отже, про його скасування та про задоволення позовних вимог у цій частині.

Також суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке визнане за нею на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12) та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а також видати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, оскільки саме такий спосіб захисту прав позивача є належним і саме він гарантуватиме дотримання і захист прав, свобод та інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, що повністю відповідає завданням адміністративного судочинства, встановленим ст.2 КАС України та повноваженням суду при вирішенні адміністративної справи, встановленим ст.162 цього Кодексу, згідно якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачем при подачі позову до суду понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 73 грн. 08 коп., що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (а.с.3), а відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені вищенаведеними належними доказами підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача у розмірі 73 грн. 08 коп.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Говорухи Наталії Олександрівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19957963 від 12.03.2015р.

Зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1, яке визнане за нею на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2013 року у справі №2/205/1264/13 (422/1343/12) та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2013 року у справі №2/422/1343/12 (провадження №22-ц/774/4428/13), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а також видати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору у розмірі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова