Справа № 2-а-18/10/08
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2010-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-18/10/08
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2010 Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Муратової С.О.

при секретарі - Гресс Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення, Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними, перерахунок і стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, стягнення суми недоотриманої допомоги, моральної шкоди, -

встановив:

16.02.2009 позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій відповідачів ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення, Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради у м. Харкові щодо неправильного нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною, - сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку. Вважає, що відповідачі при визначенні розміру допомоги порушили вимоги ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», недоплативши їй, відповідно, перший відповідач - 605гр. 65 коп., другий відповідач - та 8138гр. 95 коп. Просила стягнути з ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення недоотриману суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 605гр. 65 коп., з Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради у м. Харкові 8138гр. 95 коп., зобовязати відповідача ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення призначити, а також і у подальшому нараховувати та сплачувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі, що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей до 6 років; стягнути з першого відповідача на її користь 1000 гр. моральної шкоди, з другого відповідача 2000гр. моральної шкоди, а також судові витрати стягнути з бюджету на її користь.

В судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити (а.с. 46).

В судове засідання представники відповідачів не зявилася, повідомлені належним чином про день, час, місце розгляду справи, від представників кожного з відповідачів до суду надійшли заперечення на позов, де міститься також прохання про розгляд справи без їх участі (а.с. 25-38, 56-59, 68-71, 73, 74). Крім іншого, в поданих запереченнях представники відповідачів наполягала на відмові у задоволенні позову через пропущення позивачем строку, визначеного ст. 99 КАС України.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

24.10.2006 позивач народила сина ОСОБА_3 (а.с. 9), у звязку з чим з 05.01.2007 по 24.10.2009 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 10) і їй з 05.01.2007 по 24.10.2009 рішенням УПтСЗН Київської районної у м. Харкові ради № 3607 від 22.02.2007р. згідно п.7-11 Порядку призначення і виплати допомоги при народження дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №13 від 11.01.2007р. призначена і виплачувалася допомога по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, як особі, застрахованій в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, розмір допомоги перераховувався відповідачем у звязку зі збільшенням прожиткового мінімуму (а.с. 31, 36-38).

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі Закон України № 2240-ІІІ від 18.01.2001).

Відповідно до визначення термінів, які вживаються у Законі України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, субєктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є застрахована особа, на користь якої здійснюється відповідне страхування.

Страховий випадок подія, з настанням якої виникає право у застрахованої особи або членів її сімї на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг.

За приписами ч. 1 ст. 35 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку, як догляд за дитиною віком до трьох років.

Статтею 43 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001 визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі в розмірі, що встановлюється правлінням ОСОБА_2, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001 визначено, що до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат, передбачених статтями 41, 43, 46 Закону України № 2240-ІІ від 18.01.2001, визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплат до прожиткового мінімуму.

Таким чином, виходячи із системного аналізу приписів Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, право на отримання допомоги за цим законом має особа, застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, при настанні страхового випадку. При цьому розмір такої допомоги визначається щорічно Верховною Радою України.

Між тим, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» на 2007 рік дію статті 43 зупинено, та статтею 56 цього ж Закону встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001 здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам - у розмірі, що дорівнює різниці між 50% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гр. для незастрахованих осіб та не менше 23% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 визнано неконституційним положення ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в частині визначення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Цим же рішенням, визнано неконституційними і положення п. 7 ст. 71 вказаного Закону, в частині зупинення на 2007 рік дії ч.1ст.43 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001.

Отже, починаючи з 09.07.2007 набула чинності, як ст. 43 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, так і пункт 5 Перехідних положень цього закону.

Враховуючи, що позивач, яка є особою застрахованою в системі загальнообовязкового державного страхування, народила дитину, у неї настав страховий випадок у вигляді необхідності догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, у позивача виникло право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у формі матеріального забезпечення, передбаченого ст. 43 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, в розмірі, визначеному п. 5 Прикінцевих положень ЗУ № 2240-ІІІ від 18.01.2001.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001, матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, зазначеним у частині першій ст.6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страхових внесків (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 ст.34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Отже, обовязок щодо надання позивачу матеріального забезпечення у вигляді допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку покладено на роботодавця за основним місцем роботи, а не на відповідача по справі.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України за №32 від 16.01.2007 встановлено, що в 2007р. допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку застрахованим особам за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам та тимчасової державної допомоги дітям (далі - субвенція) з 01.01.2007 призначається органами праці та соціального захисту населення за місцем проживання застрахованих осіб.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України суперечить ст. 50 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001 щодо порядку призначення та надання вказаних виплат застрахованої особі.

Для подолання цієї колізії необхідно виходити з приписів ч. 4 ст. 9 КАС України, відповідно до яких, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України або іншому правовому акту, суд застосовує акт, що має вищу юридичну силу.

Виходячи із зазначеного принципу про пріоритетність законів над підзаконними нормативними актами, суд доходить висновку, що починаючи з 09.07.2007 по 31.12.2007 у відповідача був відсутній обовязок по призначенню, нарахуванню та сплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, оскільки такий обовязок відповідно до ст. 50 Закону України № 2240-ІІІ від 18.01.2001 покладений на роботодавця.

Таким чином, позивач є застрахованою особою, у звязку з чим у неї відсутнє право на отримання допомоги відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Крім того, статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду.

Позивач звернулась до суду з позовом 16.02.2009.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропуск строку звернення до суду позивач мотивує тим, що до жовтня 2008 р. їй було не відомо про порушення її прав до висвітлення цих обставин у засобах масової інформації, однак доводи щодо необізнаності не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, тому суд вважає, що позивач пропустила його без поважних причин.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідачі наполягали в поданих запереченнях на відмові в задоволенні позову внаслідок пропущення позивачем строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом та за наявності заяви відповідача про застосування наслідків ст. ст.99, 100 КАС України.

Стосовно позовних вимог щодо перерахунку допомоги до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, суд зазначає наступне.

Згідно п.23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» до ст.13 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» внесені зміни, - виключені слова «не застрахована в системі загальнообовязкового державного страхування». Цей закон набув чинності з 01.01.2008.

Отже з 01.01.2008 набули право на державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» особи, як застраховані, так і незастраховані в системі загальнообовязкового страхування.

Крім того, пунктом 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів», частину першу ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш 130 грн.».

Зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/08 від 22.05.2008 не визнавались, а відтак, чинні до теперішнього часу.

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач здійснюючи нарахування та виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до трьох років в порядку та у розмірі встановленому Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в редакції закону від 28.12.2007 діяв в межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб визначений діючим законодавством України, тому позовні вимоги про здійснення перерахунку такої допомоги за період з січня по грудень 2008 року також необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення у розмірі 1000гр. та з Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради у м. Харкові у розмірі 2000гр., то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного Кодексу України моральна шкода полягає у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач як на підставу стягнення з відповідачів моральної шкоди посилається на те, що вона не могла дати своїй дитині належне матеріальне та медичне забезпечення, що пов'язано з неправомірними діями відповідачів. Однак позивачем не надано доказів в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди та доказів ненадання своїй дитині належного матеріального та медичного забезпечення, а також суд прийшов до висновків про відсутність підстав до задоволення вимог позивача щодо визнання дій вказаних відповідачів протиправними.

Керуючись ст. 22 Конституції України; Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007; ст.ст.1,3,5,15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» № 28ІІ-ХІІ від 21.11.1992; Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006; Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» № 2240-ІІІ від 18.01.2001, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007; ст.ст.11, 94, 99,100, 160, 161, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального страхування і тимчасової втрати працездатності в особі Харківського обласного відділення, Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними, перерахунок і стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, стягнення суми недоотриманої допомоги, моральної шкоди - відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом 10 днів після її проголошення до Київського районного суду м. Харкова заяви про апеляційне оскарження постанови суду і подачі протягом наступних 20 днів, апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Харкова з подачею її копії до Харківського апеляційного адміністративного суду, або в порядку ч.5 ст.186 КАС України.

Суддя