Справа № 808/7881/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/7881/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року

справа № 808/7881/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Гімона М.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №808/7881/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання нечинним розпорядження, -

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» (далі – ТОВ «Параллель-М ЛТД») 12 листопада 2014 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, згідно з яким просить суд визнати нечинним розпорядження адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 4 від 08.10.2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що постановляючи розпорядження відповідач не визначив, за якою із вказаних у ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» ознак ТОВ «Параллель-М ЛТД» визнаний таким, що займає монопольне (домінуюче) становище територіальних (географічних) межах траси Харків-Сімферополь, що проходить вздовж Запорізької області на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами та не довів факт монопольного становища ТОВ «Параллель-М ЛТД» та наявності в його діях чи становищі ознак ринкової влади у розумінні пункту 10.3 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р. Вказує, що в оскаржуваному розпорядженні відповідач взагалі не визначив товарні межі ринку, чим порушив ст. 5 Методики «Визначення товарних меж ринку». В свою чергу, при визначенні територіальних (географічних) меж товарного ринку відповідачем було допущено порушено п. 1.3, п. 6.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, оскільки обґрунтовуючи свою позицію розширив межі впродовж усієї траси Харків-Сімферополь, що проходить вздовж Запорізької області і в порушення Методики не визначив населені пункти, які географічно розташовуються уздовж траси, які можуть бути визначені самостійними географічними ринками. Також, в порушення вимог п. 2.9 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку відповідач не визначив потенційних конкурентів, які можуть надавати аналогічні послуги. Крім того, не наведено того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» має здатність не допускати, усувати чи обмежувати конкуренцію завдяки своїй ринковій владі, обмежувати конкурентоспроможність інших суб'єктів господарювання та не зазнає значної конкуренції. А також в порушення положень п. 8.5 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку взагалі не визначено сукупної частки на ринку суб'єктів господарювання та відсутній розрахунок зазначених часток. На підставі викладеного, вважає, що при постановленні оскаржуваного розпорядження Запорізьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України порушені вимоги Закону України «Про захист економічної конкуренції», а тому є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що саме по собі розпорядження про встановлення факту того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2012 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів не порушує права та охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки лише фіксує процесуальне становище позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розпорядження адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 4 від 08.10.2014 року порушує права та охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки визнання того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2012 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів призведе до втручання держави в особі Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в процес ціноутворення. Крім того в доводах апеляційної скарги позивач вказує на те, що наявність такого розпорядження надасть можливість відповідачу накладати на позивача штрафи за порушення законодавства в сфері монополії.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу відповідач просив у її задоволені відмовити рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що першим відділом досліджень та розслідувань Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в ході розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 02/29-14 (з боку ПП «Лукойл-Україна»), № 02/32-14 (з боку суб'єкта господарювання у складі TOB «Золотий екватор» та ТОВ «Вог Рітейл») проведено дослідження регіонального ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних межах траси Харків-Сімферополь, що проходить по Запорізькій області за підсумками діяльності у 2012 році, 2013 році, січні - квітні 2014 року відповідно до Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції», Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605, Тимчасових методичних рекомендацій щодо визначення основних типів товарних ринків, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 21.01.2014 № 24-р.

За результатами зазначеного дослідження встановлено, що за підсумками діяльності у 2012 році на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних (географічних) межах в територіальних (географічних) межах частини траси Харків-Сімферополь, що проходить по Запорізькій області, монопольне (домінуюче) становище займали ПП «Лукойл», TOB «Запоріжнафтопродуктгруп» з часткою, ПАТ «Укрнафта» з часткою, TOB «Золотий Екватор» з часткою, TOB «Паралель-М ЛТД» з часткою 11%, сукупна частка яких перевищувала 70% та між ними була відсутня конкуренція.

На підставі подання першого відділу досліджень та розслідувань Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.10.2014 № 02-182-спр. щодо дослідження становища суб'єкта господарювання на товарному ринку адміністративною колегією Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято розпорядження від 08.10.2014 № 4, яким визнано, що …ТОВ «Параллель-М ЛТД» (м. Донецьк, вул. Олімпієва, 2б, код за ЄДРПОУ 24316073) за підсумками діяльності у 2012 році займають монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами в територіальних (географічних) межах траси Харків-Сімферополь, що проходить вздовж Запорізької області (а.с.25).

Законність розпорядження від 08.10.2014 № 4 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Статтею 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що основним завданням Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Положеннями ст.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що до повноважень Антимонопольного комітету України належить розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та подальше проведення розслідування за цими заявами і справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, перевірка та перегляд рішень у справах, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

В сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно з п.7 ч.5 ст.14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб'єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб'єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п'яти суб'єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

Аналізуючи наведені правові норми колегія суддів вважає, що Законом України «Про захист економічної конкуренції» надано Антимонопольному комітету та його територіальним органам дискреційні повноваження щодо визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого) суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Отже, визначення становища суб'єкта господарювання на відповідному ринку монопольним є виключною компетенцією відповідача, а тому не може бути предметом доказування у цій справі.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Таким чином, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25.11.1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Також, судовому захисту підлягає охоронюваний законом інтерес.

Рішенням від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Поряд з цим, задоволення відповідних вимог можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Положеннями статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване розпорядження №4 від 08.10.2014 року про встановлення факту того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2012 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів не порушує права та охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки лише фіксує певне становище Позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків.

Вирішення питання про прийняття розпорядження про визначення монопольного (домінуючого) становища на ринку належить до виняткової компетенції органів антимонопольного комітету та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

В оскаржуваному розпорядженні жодні факти щодо зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем не наведені та не визначені.

Отже, до компетенції суду у межах спірних відносин не входить визначення питання щодо перевірки факту зайняття позивачем монопольного становища на ринку роздрібної торгівлі високооктановими бензинами на територіальних(географічних) межах траси Харків-Сімферополь, що проходить вздовж Запорізької області у 2012 році, оскільки вирішення такого питання в силу законодавства про захист економічної конкуренції належить до дискреційних повноважень Антимонопольного комітету України та його територіальних органів.

Між тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що позивачем безпідставно оскаржується розпорядження № 4 від 08.10.2014 року в повному обсязі, а не лише в частині про встановлення факту того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2012 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку товарів, оскільки цим розпорядженням встановлено факт зайняття монопольного (домінуюче) становища на ринку товарів і іншими підприємствами, а не лише позивачем.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Параллель-М ЛТД» – залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі №808/7881/14 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 03 вересня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: О.М. Панченко