Справа № 809/2549/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2015 р. Справа № 809/2549/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника позивача Малиневич О.І.

представника відповідача Данюк І.В.

прокурора військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негрича Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» в особі Завійського військового лісгоспу

про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу в розмірі 1357343,45 грн. за рахунок майна, яке знаходиться в податковій заставі відповідно до акту опису майна від 03.06.2014 року № 7-3864/10/250-115,-

ВСТАНОВИВ:

Калуська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулася з адміністративним позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі Завійського військового лісгоспу про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу в розмірі 1357343,45 грн. за рахунок майна, яке знаходиться в податковій заставі відповідно до акту опису майна від 03.06.2014 року № 7-3864/10/250-115.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Завійський військовий лісгосп Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" має податковий борг в розмірі 1357343,45 грн. Вказаний податковий борг складається зі сум, стягнутих рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2008 року № АП-6/47 в розмірі 1417226,55 грн., та постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2014 року № 809/808/14 в розмірі 55515,76 грн. Позивачем, на виконання вказаних судових рішень, вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу з рахунків відповідача, відкритих в банківських установах, однак виставлені інкасові доручення поверталися банківською установою за недостатністю (відсутністю) коштів на рахунках. Також позивач вказує на те, що в лісгоспу відсутні готівкові кошти в касі. Таким чином, вважає, що контролюючим органом вжито всіх заходів для стягнення податкового боргу. Відповідно до статті 89 Податкового кодексу України Калуською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області складено акт опису майна від 03.06.2014 року № 7-3864/10/250-115. В добровільному порядку суму податкового боргу відповідач не сплачує, що стало підставою для звернення податкового органу до суду з даним позовом, та просить надати дозвіл на погашення частини податкового боргу в сумі 1357343,45 грн. гривень за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач - Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» проти позову заперечило з підстав, викладених в письмових запереченнях № 761 від 13.08.2015 року. Зокрема, відповідач з посиланням на норми ст.ст. 73, 137 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», ст.ст. 87, 95 Податкового кодексу України, ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на застосування примусової реалізації майна» вважає, що цілісний майновий комплекс Завійського військового лісгоспу, який є державною власністю, та належить Державному підприємству «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» на праві повного господарського відання, не може бути використаний як джерело погашення податкового боргу Івано-Франківського військового ліспромкомбінату, без погодження Міністерства оборони України, яке здійснює управління вказаним майном Держави, та Фонду державного майна України, на яке покладено функції щодо організації продажу державного майна. Окрім цього, відповідач вказує на те, що позивачем не подано доказів відсутності коштів на рахунках підприємства, оскільки відповідачем протягом 2009-2014 року сплачувалися кошти в рахунок погашення податкового боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення проти позову в повному обсязі.

Прокурор військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону в судовому засіданні заперечив проти позову та просив в його задоволенні відмовити повністю.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, судом встановлено таке.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 20550488 від 13.05.2015 року, Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" зареєстровано 22.06.1993 року як юридична особа, код 08033772. Згідно даних вказаного Реєстру, відокремленим підрозділом Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" є Завійський військовий лісгосп. Згідно довідки № 28/5438 від 28.11.2000 року, виданої Калуською ОДПІ, Завійський військовий лісгосп 01.04.1996 року взятий на облік як платник податків в Калуській ОДПІ.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2008 року у справі № АП-6/47 стягнуто з рахунок активів Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі Завійського військового лісгоспу на користь Держави податковий боргу в сумі 1285649,09 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року у справі № 809/808/14 стягнуто з Завійського військового лісгоспу в дохід бюджету податковий борг в розмірі 55515,76 гривень.

За даними довідки позивача № 1781/10/230 від 13.05.2015 року податковий борг Завійського військового лісгоспу станом на 13.05.2015 року становить 1357343,45 грн.

Калуською ОДПІ 03.06.2014 року складено акт опису майна за № 7-3864/10/250-115 на суму 301711,32 грн. Як вбачається з витягу № 443928500, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 03.06.2014 року зареєстровано податкову заставу на підставі акту опису майна № 7-3864/10/250-115.

Як видно зі змісту акту опису майна № 7-3864/10/250-115 від 03.06.2014 року, балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.03.2015 року з додатком про інформацію щодо наявності основних засобів по Завійському військовому лісгоспу станом на 01.04.2015 року, податковим керуючим описано основні засоби - складові цілісного майнового комплексу лісгоспу в кількості 19 об'єктів нерухомого майна, в той же час податкова застава по них внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що є порушенням вимог пунктів 3.1-3.2 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 року за № 1841/24373.

Окрім цього, суд також звертає увагу на недотримання позивачем вимог пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, пункту 2.1 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, згідно яких опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг. Як видно з заяви позивача від 15.07.2015 року (а.с. 29), таке рішення начальником Калуської ОДПІ не приймалося, та платнику податків не вручалося. При цьому, суд не може погодитися з доводами позивача про те, що у контролюючого органу не було обов'язку приймати таке рішення щодо проведення опису майна, оскільки все майно Завійського військового лісгоспу згідно витягів з Державного реєстру застав рухомого майна, починаючи з 21.09.1998 року по час його опису безперервно перебувало в податковій заставі, тоді як обов'язок щодо прийняття керівником контролюючого органу рішення про проведення опису майна боржника виник лише 01.01.2011 року з набранням чинності Податковим кодексом України та прийнятим наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1043. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що з огляду на подані позивачем витяги з Державного реєстру застав рухомого майна, виходячи з положень статті 2 Указу Президента України «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами» від 04.03.1998 року № 167/98, право податкової застави на все майно і майнові права платника виникало з дня виникнення податкової заборгованості та не потребувало письмового оформлення. Однак, з набранням з 01.01.2011 року чинності норм Податкового кодексу України, зокрема, згідно п. 89.3 ст. 89 Кодексу, проведенню контролюючим органом опису конкретного нерухомого майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, і яке підлягало реєстрації в Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно, повинно передувати рішення керівника такого органу про проведення опису майна платника. За аналогічним принципом дії в часі підлягає застосуванню й норма пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України щодо виникнення у контролюючого органу права на продаж майна платника податків не раніше ніж через 60 днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. При цьому, норма пункту 60.5 статті 60 вказаного Кодексу, на яку посилається позивач в обґрунтування дотримання процедури стягнення податкового боргу, щодо відсутності у контролюючого органу обов'язку надіслання нової податкової вимоги в разі збільшення грошового зобов'язання з дня виставлення йому податкової вимоги, враховуючи її процедурний характер, та відсутність в Перехідних та прикінцевих положеннях Податкового кодексу України норм щодо поширення його дії на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності в частині дотримання податковим органом порядку стягнення податкового боргу з платника, - не може бути застосована до правовідносин щодо виникли внаслідок надіслання (вручення) податковим органом Завійському військовому лісгоспу першої та другої податкових вимог № 1/97 від 24.10.2001 року та № 2/479 від 29.11.200 року, а тому така норма підлягає застосування виключно до наслідків невиконання податкової вимоги, оформленої контролюючим органом та надісланої (врученої) платнику податків з підстав та порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

Окрім цього, суд погоджується з доводами відповідача та заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону про те, що цілісний майновий комплекс Завійського військового лісгоспу не може бути використаний як джерело погашення податкового боргу без погодження Міністерства оборони України, яке здійснює управління вказаним майном Держави, та Фонду державного майна України, на яке покладено функції щодо організації продажу державного майна з огляду на таке.

Пунктом 1.1 Статуту Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в редакції затвердженій наказом Міністерства оборони України № 798 від 23.11.2013 року визначено, що Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" засноване на державній власності, діє як державне унітарне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства оборони України, яке є уповноваженим органом управління. Відповідно до пунктів 4.2, 4.6 Статуту, майно Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Відчуження майнових об'єктів підприємства, що належить до основних фондів, здійснюється виключно на конкурсних засадах за погодження з Уповноваженим органом управління в порядку, встановленому законодавством. Відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України.

Положеннями статті 136 Господарського кодексу України закріплено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 73 вказаного Кодексу передбачено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності і належить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції.

За змістом вимог абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" об'єктами управління державної власності, серед іншого, є й майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства).

Приписами абзаців 4 і 5 частини 1 статті 4 коментованого Закону визначено, що суб'єктами управління об'єктами державної власності, серед іншого, є міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління) та Фонд державного майна України.

Відповідно до положень пункту 16 частини 1 статті 5-1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності, відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, погоджує відчуження, передачу в оренду (користування), заставу (іпотеку), списання майна державних підприємств, що належать до сфери його управління, передачу в оренду, заставу цілісних майнових комплексів державних підприємств, що належать до сфери його управління.

Відповідно до статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно підпункту 87.3.2. пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків.

Як встановлено судом у акту опису майна за № 7-3864/10/250-115 від 03.06.2014 року, включено нерухоме майно (основні засоби цілісного майнового комплексу Завійського військового лісгоспу Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"), яке згідно пунктів 1.1, 4.2, 4.6 Статуту Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" є державною власністю і закріплене за відповідачем на праві господарського відання. Тобто, відповідач не є власником майна, описаного в акті опису майна № 7-3864/10/250-115 від 03.06.2014 року. Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", структурним підрозділом якого є Завійський військовий лісгосп, наділене речовими права на володіння, користування і розпорядження таким майном, закріпленим за ним державою, виключно в порядку та межах, передбачених нормативно-правовими актами та статутом підприємства.

Таким чином, з врахуванням вимог 87.3 статті 87 Податкового кодексу України, статей 73, 136 Господарського кодексу України, пунктів 1.1, 4.2, 4.6 Статуту відповідача, об'єкти нерухомого майна - цілісний майновий комплекс військового лісгоспу, що перебувають на праві господарського відання в Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", та належать Державі в особі уповноваженого нею органу на управління вказаним майном - Міністерства оборони України, не можуть використовуватися як джерела погашення податкового боргу структурного підрозділу відповідача, без погодження зазначеного Міністерства і Фонду державного майна України.

Окрім цього, на переконання суду, застосування норм статті 95 Податкового кодексу України повинно здійснюватися із обов'язковим врахуванням і з'ясуванням правового статусу майна платника податку.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.3 цієї ж статті Кодексу встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Як вбачається із викладених норм, Податковим кодексом України встановлено черговість вжиття контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу: спочатку приймаються заходи для стягнення коштів з платника податків, та лише у разі їх недостатності, погашення податкового боргу здійснюється за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Проте, на переконання суду, позивачем не підтверджено належними доказами відсутність у власності не лише Завійського військового лісгоспу, але й відповідача, відокремленим підрозділом якого він є без статусу юридичної особи, достатніх грошових коштів, що є безумовною підставою для реалізації передбаченого законом права на продаж майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Позивач, як доказ відсутності достатніх коштів для погашення податкового боргу, надав суду повернуті без виконання у зв'язку із відсутністю коштів на рахунках Завійського військового лісгоспу, інкасові доручення №№ 34, 35, 36, 37, 38, 39 від 23.04.2014 року, №№ 74, 75 від 31.03.2015 року щодо стягнення податкового боргу на виконання виключно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2014 року № 809/808/14. Однак позивачем не подано доказів вжиття всіх заходів щодо встановлення відсутності достатніх коштів для погашення податкового боргу не лише у вказаного лісгоспу, але й у відповідача, відокремленим структурним підрозділом якого він є. При цьому, судом враховано, що незважаючи на статус Завійського військового лісгоспу як окремого платника податків, згідно пункту 87.3 Податкового кодексу України, п.п. 6.2.3 п. 6.2 статуту відповідача, майно, яке перебуває у володінні та користуванні вказаного відокремленого підрозділу, не може бути використано як джерело погашення податкового боргу такого платника податків, і саме на відповідача у справі покладено обов'язок щодо забезпечення погашення податкового боргу всього підприємства як юридичної особи.

Однак позивачем не подано суду доказів вжиття заходів щодо погашення податкового боргу Завійського військового лісгоспу за рахунок коштів юридичної особи - відповідача у справі. Натомість з поданих відповідачем банківських виписок, копій платіжних доручень за період: 2009-2014 років вбачається, що відповідачем протягом вказаного періоду сплачувалися кошти в рахунок погашення податкових зобов'язань, що свідчить про наявність коштів на рахунках відповідача.

Судом було запропоновано позивачу надати суду докази вжиття заходів для погашення податкового боргу Завійського військового лісгоспу Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" й за рахунок коштів Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат". Однак позивачем суду таких доказів подано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даного позову.

За таких умов, оскільки в даній справі не залучались свідки та не проводились судові експертизи, то відсутні судові витрати, які підлягають розподілу судом відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 31.08.2015 року.