Справа № 804/5644/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р.справа № 804/5644/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Чабаненко С.В., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 804/5644/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 24 квітня 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області №46о/с від 10.02.2015 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора - чергового чергової частини штабу Жовтневого районного відділу Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у сумі 5729,69 грн. за весь час вимушеного прогулу;

стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду для оскарження наказу про звільнення з публічної служби, оскільки ОСОБА_1 про його звільнення з органів внутрішніх справ України стало відомо 12.02.2015 року, що підтверджується записом на першому аркуші послужного списку про отримання трудової книжки, військового квитка, припису до військової дільниці та обхідного листа, відміткою про ознайомлення з наказом ГУМВС про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України від 09.02.2015 року № 379, а також актом від 12.02.2015 року № 30/1378 про відмову ОСОБА_1 від отримання витягу з наказу ГУМВС від 10.02.2015 № 46 о/с щодо його звільнення з органів внутрішніх справ України, проте з позовом до суду звернувся 24.04.2015 року.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи та не прийнято до уваги той факт, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про видачу витягу з оскаржуваного наказу та отримав його лише 01.04.2015 року. Вказує на те, що «результатом невидачі витягу з наказу є те, що позивач двічі помилково звертався до Жовтневого районного суду м. Криви Ріг, як адміністративного суду першої інстанції для захисту своїх прав». Крім того в доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що відносини які виникли між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про міліцію» та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», відповідно до статтей 20, 21 якого строк оскарження наказу становить три місяці з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін посилаючись при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.02.2015 року згідно наказу № 46 о/с Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ (а.с.9).

Трудову книжку, військовий квиток, припис до військової дільниці та обхідний лист позивачем отримано 12.02.2015 року, що підтверджується записом на першому аркуші послужного списку про отримання (а.с.22).

Від отримання витягу з наказу ГУМВС від 10.02.2015 № 46 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України позивач відмовився, про що було складено акт від 12.02.2015 року № 30/1378 (а.с.24).

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами.

У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи трудову книжку позивач отримав 12 лютого 2015 року, що підтверджується записом на першому аркуші послужного списку (а.с. 22).

Згідно із частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивач дізнався про своє порушене право 12 лютого 2015 року, а до суду із адміністративним позовом звернувся 24 квітня 2015 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно пропуску позивачем місячного строку звернення до суду із адміністративним позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень позивача про те, що «результатом невидачі витягу з наказу є те, що позивач двічі помилково звертався до Жовтневого районного суду м. Криви Ріг, як адміністративного суду першої інстанції для захисту своїх прав», оскільки позивачем не зазначено яким саме чином ці обставини перешкоджали чи унеможливили своєчасне звернення позивача до суду.

Крім того, твердження позивача в апеляційній скарзі, про те, що до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, строк оскарження якого відповідно до статтей 20, 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» становить три місяці з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено, не спростовують зроблених судом першої інстанції висновків, оскільки зазначені норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлюють строк оскарження наказів про накладення дисциплінарних стягнень до вищестоящих прямих начальників, тобто даний строк передбачено для оскарження дисциплінарного стягнення у позасудовому порядку.

Між тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що позивачем у позовній заяві не наведено обставин з посиланнями на відповідні докази, які б вказували на наявність об'єктивно непереборних, тобто не залежних від волевиявлення позивача та пов'язаних з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

За змістом статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 199, 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 804/5644/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: О.М. Панченко