Справа № 2-а-1937/10/0270
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2010-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
м. Вінниця, вул. Островського, 14
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 р. Справа № 2-а-1937/10/0270

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Альчука Максима Петровича,

при секретарі судового засідання: Колодійчуку О.В.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1, ОСОБА_2 - представник за довіреністю

відповідача : ОСОБА_3 - представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Липовецької районної державної адміністрації

про: визнання незаконним та скасування акту службового розслідування, поновлення на посаді та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Липовецької районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування акту службового розслідування, наказу про звільнення, поновлення на посаді та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивач з 01.02.2010 року працювала на посаді завідувача сектора кадрової роботи і нагород апарату Липовецької РДА. За наслідками проведеного службового розслідування, на підставі пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу", її звільнено із займаної посади. Позивач вважає вказані дії відповідача неправомірними, та зазначає, що фактичні обставини її звільнення не відповідають вимогам пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу", зокрема, за час роботи її на посаді завідувача сектора кадрової роботи і нагород апарату Липовецької РДА, свої посадові обовязки вона виконувала кваліфіковано, сумлінно і неухильно, а відтак у відповідача не було жодних правових підстав для звільнення. Враховуючи вказане, позивач просила скасувати Акт службового розслідування від 22.03.2010 року, визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Липовецької райдержадміністрації за №35-рк від 31.03.2010 року та поновити на посаді, а також стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та її представник підтвердили обставини викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову, посилаючись на письмові заперечення від 07.06.2010 року, в яких вказували, що звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектора кадрової роботи і нагород апарату Липовецької РДА, відбулось в результаті виявлених під час службового розслідування порушень норм чинного законодавства, зокрема, встановлено, що 16.03.2010 року позивачем допущено порушення пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу" - порушення Присяги державного службовця, відповідно до якої, державний службовець повинен сумлінно виконувати свої обовязки та з гідністю нести високе звання державного службовця. В супереч цього, позивач не вжила заходів для зміцнення трудової дисципліни колективу, а навпаки, брала активну участь в порушенні дисципліни, що є несумісним займаній посаді державного службовця.

Крім того, зазначали, що ОСОБА_1 визнала свою вину частково, що підтверджується актом службового розслідування від 22.03.2010 року. Також представники відповідача стверджували про порушення ОСОБА_1 місячного строку звернення до суду.

Посилаючись на доводи, викладені в запереченнях на позов, представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення відповідача приєднані до матеріалів справи (а.с.31-33).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на слідуюче.

Відповідно до частини 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Дані спірні правовідносини регулюються Законами України "Про місцеві державні адміністрації", "Про державну службу". Відповідно до статті 48 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обовязки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України "Про державну службу". На посадових осіб місцевих державних адміністрацій також поширюється дія законодавства України про працю з урахування особливостей, передбачених вказаними Законами.

Судом встановлено, що 21.01.2005 року ОСОБА_1 призначена на посаду секретаря керівника загального відділу Липовецької РДА. Разом з тим, 15.12.2006 року позивачем прийнято Присягу державного службовця та ознайомлено з правилами поведінки державного службовця (а.с. 56).

Відповідно статті 17 вказаного Закону, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обовязки".

01.02.2010 року позивача призначено на посаду завідувача сектора кадрової роботи і нагород апарату Липовецької РДА.

Як вбачається з трудової книжки, жодних дисциплінарних стягнень, крім заохочень, до позивача не застосовувалось.

Судом також встановлено, що 17.03.2010 року на вимогу голови Липовецької РДА надано доповідну записку щодо порушення трудової дисципліни працівниками Липовецької РДА 16.03.2010 року.

З метою зясування вказаного порушення та прийняття відповідного управлінського рішення, розпорядженням голови Липовецької РДА № 28-рк від 19.03.2010 року прийнято рішення, яким створено комісію по проведенню службового розслідування у термін з 19.03.2010 року по 29.03.2010 року.

За результатами службового розслідування складено акт від 22.03.2010 року, за висновками якого встановлено, що 16.03.2010 року в приміщенні райдержадміністрації ОСОБА_1 порушила вимоги статті 5 Закону України "Про державну службу", зокрема не вжила заходів для зміцнення трудової дисципліни колективу, брала активну участь в порушенні дисципліни, що є порушенням вимог пункту 6 Кодексу державного службовця, не подбала про позитивний імідж та авторитет органу органи державної влади і державної служби в цілому.

В судовому засіданні також встановлено, що розпорядженням голови Липовецької райдержадміністрації № 35-рк від 31.03.2010 року за порушення загальних правил поведінки державних службовців зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 07.11.2000 року та порушення присяги Державного службовця, відповідно до п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 звільнено з займаної посади.

Дане розпорядження суд вважає протиправним, виходячи з наступного.

Законом, який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до статті 5 цього Закону, державний службовець повинен:

- сумлінно виконувати свої службові обовязки;

- шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування;

- не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Пунктом 3 "Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування" від 13.06.2006 року передбачено, що рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведенні службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування, при цьому термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Проте, в порушення наведеної норми в розпорядженні голови Липовецької РДА за № 28-рк від 19.03.2010 року не вказано мети та підстави даного службового розслідування стосовно позивача.

Згідно з положеннями пункту 8 Порядку, за результатами службового розслідування, члени комісії складають акт, у якому зазначаються, факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведенні службового розслідування, посада, прізвище, імя та по батькові, рік народження, ІНФОРМАЦІЯ_1, результати щорічної оцінки виконанні особою, уповноваженою на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обовязків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань).

Всупереч наведеним положенням, в акті комісії по проведенню службового розслідування не зазначено жодних фактів які б могли слугувати підставою для проведення службового розслідування, як і не вказано завдань та обовязків, видів заохочень та дисциплінарних стягнень, що застосовувались до позивача.

Окрім того, в акті не зазначено, якими саме діями позивач порушив положення статті 5 Закону України "Про державну службу" та взагалі не зазначено фактичні обставини вчинення порушення присяги державного службовця.

Також, як вбачається з розпорядження № 35 від 31.03.2010 року, ОСОБА_1 звільнена з посади завідувача сектора кадрової роботи і нагород апарату Липовецької РДА на підставі пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до вимог статей 3, 4 КЗпП України, всі трудові відносини регулюються вказаним Кодексом.

Разом з тим, в пункті 6 статті 30 вищевказаного закону зазначено, що підставою припинення державної служби є відмова державного службовця від прийняття або порушення Присяги. Однак, виходячи з акту службового розслідування від 22.03.2010 року, стає зрозумілим, що позивача звільнено за порушення трудової дисципліни.

Отже, як вбачається зі змісту розпорядженні № 35 від 31.03.2010 року, у ньому відсутні будь-які посилання на статтю КзпП України на підставі якої звільнено ОСОБА_1

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розпорядження голови Липовецької РДА №35 від 31.03.2010 року є необґрунтованим, прийнятим всупереч дійсних обставин справи та є протиправним.

Відповідно до частини 1, 2 пункту 18 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання менш оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, зобовязати Липовецьку РДА нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 31.03.2010 року по 21.06.2010 року.

Перевіряючи правомірність виданого Наказу про звільнення позивача з займаної посади, суд керувався положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування акту службового розслідування від 22.03.2010 року комісії Липовецької районної державної адміністрації з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України встановлені певні обмеження щодо предмету оскарження, зокрема, до суду може бути оскаржено лише рішення субєкта владних повноважень.

Рішення субєкта владних повноважень являє собою акт розпорядчого характеру, що ухвалюється субєктом владних повноважень для розвязання найбільш важливих питань, які належать до його компетенції. Рішення видаються також і кількома неоднорідними органами (державними органами, громадськими організаціями тощо) із спільних питань, що належать до їх компетенції.

При цьому актом службового розслідування є службовий документ, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутності) вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що акт службового розслідування від 22.03.2010 року не є по своїй суті рішенням субєкта владних повноважень, оскільки, по-перше, він не є нормативним актом, так як не містить ніяких норм, по-друге, акт не є розпорядчим документом, так як не містить приписів управлінського характеру щодо здійснення певних дій або утримання від їх здійснення.

З урахуванням викладеного, оскаржуваний акт не є рішенням субєкта владних повноважень, а тому не може бути визнаний протиправним та скасованим, а відтак вимоги щодо визнання протиправним та скасування акту від 22.03.2010 року задоволенню не підлягають

Під час дослідження доводів відповідача про порушення строку звернення до суду судом встановлено, що позивач з оскарженням звільнення та поновлення на роботі 27.04.2010 року звернулась до Липовецького районного суду.

Ухвалою цього суду від 28.04.2010 року заяву повернуто в звязку з непідсудністю даної справи місцевому загальному як адміністративному Липовецькому районному суду.

До Вінницького окружного адміністративного суду позивач звернулась 11.05.2010 року після одержання відповідної ухвали.

З огляду на викладене, суд вважає доводи відповідача про пропущення строку звернення до суду та відмови у задоволенні позову саме за цієї підстави необгрунтованими.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Липовецької райдержадміністрації № 35-рк від 31.03.2010 року про увільнення із обійманої посади ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого сектору кадрової роботи і нагород апарату Липовецької райдержадміністрації.

Зобовязати Липовецьку райдержадміністрацію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 31.03.2010 року по 21.06.2010 року включно.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та нарахування і виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови оформлено: 25.06.10

Суддя Альчук Максим Петрович

21.06.2010