Справа № 804/5733/15
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2015 рокусправа № 804/5733/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за формою "Р" № , № , № від 14.04.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" № від 14.04.2015р., яким збільшено суму податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість за основним платежем - в сумі 578098 грн. і за штрафними санкціями в сумі 289049 грн.; № від 14.04.2015р., яким збільшено суму податкового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем - в сумі 264563 грн., і за штрафними санкціями в сумі 132282 грн.; № від 14.04.2015р., яким збільшено суму податкового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати за основним платежем - в сумі 1385,24 грн., і за штрафними санкціями в сумі 1511,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками відповідача щодо наявності порушень позивачем норм податкового законодавства, а первинні документи оформлені з урахування норм чинного законодавства та спростовують виявлені порушення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015р. позов було задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Скарга обґрунтована зокрема тим, що судом першої інстанції не враховано інформації податкового органу щодо контрагентів позивача, а тому первинні документи не визнаються такими податковим органом, також вважає, що оскільки майно, що належить позивачеві не рахується на бухгалтерському рахунку « 10 Основні фонди» позивач неправомірно формує витрати, а також вважає є неспростованим відсутністю у позивача документів на підставі яких були оплачені витрати на відрядження.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку про відсутності доказів та не доведення відповідачем визначених у акті перевірки порушень, на за результатами якого прийняті оскаржені рішення, а позивачем надано докази на їх спростування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в період з 16.02.2015р. по 30.03.2015р. відповідачем було проведено планову виїзних перевірку Приватного акціонерного товариства "ЮНІКОН" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. за результатами якої був складений акт №830/04-63-22-04/23647276 від 06.04.2015р..

Перевіркою встановлені порушення позивачем: - п.137.1 ст.137, п.140.2 ст.140 ПК України, що призвело до заниження доходу від операційної діяльності на загальну суму 354 393 грн.; п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України, що призвело до завищення витрат на загальну суму 177090 грн.; п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, що призвело до завищення витрат на загальну суму 860 427 грн.; п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання на загальну суму 407478 грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 170622 грн.; п.п.168.1.1 п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 1385,24 грн.; п.п. «б» п.176.2 ст.176 ПК України та Порядку №1020, а саме: подання податкового розрахунку ф.№1ДФ за 1кв.2013 відображено дані з недостовірними відомостями про доходи, які були нараховані (сплачені) на користь платника податків.

Висновки перевіряючи ґрунтуються на відсутності реальності здійснення господарських операцій з контрагентами, неправомірне формування витрат оскільки майно, що належить позивачеві не рахується на бухгалтерському рахунку « 10 Основні фонди» позивач, а також вважає є неспростованим відсутністю у позивача документів на підставі яких були оплачені витрати на відрядження.

За результатами перевірки податковим органом 14.04.2015р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення форми "Р", а саме:

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з платежем: з податок на додану вартість в загальній сумі 867147,00 грн. (за основним платежем - 578098 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 289049,00 грн.) - (а.с.111 том 1);

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з платежем: податок на прибуток приватних підприємств у загальній сумі 396845,00 грн. (за основним платежем - 264563 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 132282 грн.) - (а.с.109 том 1);

- № за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п у загальній сумі 2896,88 грн., в т.ч. за основним платежем - 1385,24 грн., за штрафними санкціями - 1511,64 грн. (а.с.107 том 1).

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 14.04.2015р. за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з платежем: з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 396845,00 грн. та податкового повідомлення-рішення № від 14.04.2015р. за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: з податку на додану вартість у загальній сумі 867147,00 грн.

Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із зокрема, витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4,138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті - п.138.1 ст.138 ПК України.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України витрати того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг визнаються витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За приписами п.п.138.5.1 п.138.5 ст.138 Податкового кодексу України визначено, що датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору.

Згідно абз. "б", "в" п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 ПК України до складу інших витрат включаються: витрати на службові відрядження; витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання паливно-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Також і за абз. 2 п.п. "в" п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно, зокрема, суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім випадків, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом).

Зокрема, за приписами п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

В той же час, у відповідності до вимог п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на внесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вищезазначені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

В силу викладеного будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Із наданих суду документів встановлено та підтверджено і представниками сторін, позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресами: м.Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська, 28, м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська, 15; Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул.Джерельна - СОТ "Родник", а відповідно, позивач є платником орендної плати до бюджету за користування земельними ділянками на яких розміщене вказане нерухоме майно, яке позивачем використовується у його господарській діяльності, перебуває на балансі підприємства, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що підтверджують право власності та копіями договорів на постачання електроенергії для обслуговування вказаного майна (а.с.6-143 том 4).

Факти понесення позивачем витрат по сплаті орендної плати за користування земельними ділянками та по сплаті послуг з електропостачання СОТ "Родник", отримання позивачем послуг з обслуговування майна підтверджується наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами, оформлені належним чином та які надавались до перевірки, що не спростовує відповідач, що підтверджено і змістом акту перевірки.

Такі витрати відносяться до господарської діяльності позивача відносяться до витрат сум на утримання основних засобів, у тому числі з освітлення (електропостачання) та сплату податків і зборів, а сплата орендної плати за землю віднесена до об'єктів оподаткування згідно ст.270 ПК України.

Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, щодо правомірного формування витрат позивачем послуг з електропостачання по спортивно-оздоровчому комплексі "Родник" за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район с. Орлівщина вул. Джерельна за договором №62 від 21.09.2010р. укладеного з ПАТ "Дніпрообленерго", а також витрат по сплаті орендної плати за земельні ділянки, на яких розташоване нерухоме майно, що належить позивачеві за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська,28, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рибінська,15 на підставі наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів є законними та правомірними, виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного податкового законодавства з урахуванням того, що вказане нерухоме майно є його власністю, знаходиться на його балансі та на утриманні підприємства.

Також за перевіряємий періоді позивач мав взаємовідносини з контрагентами по перевезенню вантажів автомобільним транспортом з контрагентами - ТОВ "Антарекс-Плюс", ТОВ "Феро-Сервіс", ТОВ "Профсервіс-Люкс", ТОВ "Фортуна-Контракт", ТОВ "Сіріус-Стандарт", ТОВ "Комерсант-Н", що підтверджено відповідними копіями договорів, укладених між позивачем та вищевказаними контрагентами та які наявні в матеріалах справи (а.с.113-150 том 1).

Факт реального здійснення господарських операцій за вказаними вище договорами перевезення вантажів підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: копіями відповідних договорів, копіями актів виконаних робіт по перевезення вантажів автомобільним транспортом, копіями податкових накладних, копіями товарно-транспортних накладних, копіями сертифікатів, копіями заявок та копіями довіреностей, а також копіями виписок банку про оплату послуг з перевезення, де у складі вартості наданих послуг, позивачем у тому числі сплачена і сума ПДВ (а.с.22-30 том 5, а.с.43-36,85-90,112-115,135-139,148-154,184-189,195-208,224-229,247-250 том 6, а.с.107-172,184-195,204-217,228-232 том 7, а.с.1-13, 39-42,49-54,72-76,84-89,102-105,114-119,141-144,153-156,184-189,213-218 том 8, а.с.1-28,58-62,84-89,111-117,133-136,167-170,189-194,226-229 том 9, а.с.1-4,23-26,47-51,73-77,100-104,125-129,139-143,166-170,198-203,218-222 том 10, а.с.1-4,26-30,39-43,62-66,78-82,92-95,117-121,145-149,158-161,185-190 том 11, а.с.6-11,18-25,51-54,72-77,99-104,113-116,134-139,175-178,195-198,209-213, 260 том12, а.с.1-3,19-23,29-33,49-55,68-107,114-118,150-170,222-225,243 том13, а.с.2-14,23-28,36-39,56-60,80-85,109-113,133-137,160-164,182-185,206-209,231-235 том 14, а.с. 1-5,33-38,50-55,71-74,93-97Ю,108-112,138-141,163-167,188-193,214-217,236-240 том 15, а.с.7-10,27-31,37-39,45-49,54-59,78-84,90-93,103-109,123-127,131-138,146-153,193-199,226-230,241-245,249 том 16, а.с.1-5,17-21,45,50-54,58-62,95-99,111-115,125-129,137-141,146-150,155-159,163-167,173-182,205-209,221-226 том 17, а.с.1-4,11-14,21-25,32-36,43-49,68-74,89-96,128-131,140-144,164-167,181-187,206-213,221-235 том 18, а.с.21-32,65-69,78-86,113-116,137-140,159-162,173-180,196-214 том 19, а.с.1-19,46-64,101-105,124-127,148-153,168-174,195-198,221-225,234-237 том 20, а.с.17-25,61-65,73-76,98-102,118-122,147-150,195-202 том 21, а.с.1-9, 37-40,67-70,97-100, 143-146,179-182,196-200,210-213,233-236,247-250 том 22, а.с.6-13,27-31,41-45,64-68,82-89,132-136,145-152,163-167,177-182,147-182,191-195,209-213 том 23, а.с.1-6, 27-34,85-89,100-105,127-131,140-143 том 24, а.с.208-259 том 25, а.с.3-85, 103-107, 153-157, 166-169, 183-187,210-216, 238-242 том 26, а.с.1-5,43-46, 62-66,122-128, 168-171, 184-187, 208-214, 227-230, 251-254 том 27, а.с.1-5, 27-34,53-57,89-93, 116-119, 130-134,170-175 том 28).

Вказані перевезення вантажів відбувалися за договорами поставок, укладених позивачем з його контрагентами на території України, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом у ході судового розгляду справи.

Також, згідно наявних копій свідоцтв про реєстрації платника ПДВ - контрагенти позивача, які здійснювали надання послуг з перевезення були платниками ПДВ у спірний період, що підтверджується копіями свідоцтв платників ПДВ, наявних у справі (а.с.195-206 том 25).

Таким чином позивачем надано всі документи на підтвердження правомірності формування витрат та податкового кредиту за перевіряємий період по взаємовідносинами із зазначеними контрагентами..

Також, як вбачається з матеріалів справи ні актом перевірки, ні в ході судового розгляду відсутність у вказаних контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності або відсутність реєстрації у ЄДР під час здійснення господарських операцій не встановлена.

Щодо посилання відповідача як у акті перевірки так і в апеляційній скарзі щодо наявності у позивача кредиторської заборгованості з контрагентом ТОВ «Консамент-Н» станом на 31.12.2013р., слід зазначити, що відповідач ні в акті перевірки ні в скарзі не зазначає на порушення формування позивачем витрат з цих підстав, а лише констатує факт.

Проте представником позивача надано суду першої інстанції докази здійснення остаточного розрахунку із зазначеним контрагентом у січні 2014р. (карточки рахунки, акт звірки, виписку банку).

Враховуючи зазначене, колегія суду погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивачем спростовані висновки відповідача та підтверджено реальність здійснення господарських операцій із вказаними контрагентами щодо послуг перевезення.

У тому числі є безпідставними посилання податкової інспекції щодо порушення позивачем норм податкового законодавства - порушення, вчинені його контрагентами щодо відсутності (не встановлення0 у вказаних вище контрагентів транспорту та трудових ресурсів, оскільки за умовами договору перевезення вантажів здійснювалося контрагентами позивача власним або орендованим транспортом, позивач є отримувачем послуг, а тому позивач не може нести відповідальності за порушення норм податкового законодавства іншими юридичними особами, які надавали позивачу послуги з перевезення вантажу, а юридична відповідальність носить індивідуальний характер.

Щодо заниження доходу позивачем з підстав здійснення коригування доходу від операційної діяльності на суму 354393грн., як зазначає позивач в порушення ст..ст. 137, 140 ПК України, слід зазначити наступне.

В ході перевірки встановлено, що позивачем здійснено коригування доходу від операційної діяльності в сторону зменшення доходу на суму 354393грн. проте таке коригування, як зазначає відповідач можливу тільки при зміні компенсації вартості товару (а.с. 35 Т1).

Перевіркою встановлено, що позивачем в період з 01.01.2013-31.12.2013 відповідно бухгалтерського обліку на загальну суму повернення товару, зменшено дохід у 2013р. та здійснено проводкою: Дт 704 Кт 791 (-116362,38грн).

Відповідно до вимог п. 140.2. ст.. 140 ПК України, у разі якщо після продажу товарів, виконання робіт, надання послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, в тому числі перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку - продавець та платник податку - покупець здійснюють відповідний перерахунок доходів або витрат (балансової вартості основних засобів) у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації. Перерахунок доходів та витрат (балансової вартості основних засобів) також проводиться сторонами: у звітному періоді (періодах), в якому витрати та доходи (балансова вартість основних засобів) за правочином, визнаним недійсним, були враховані в обліку сторони правочину - у разі визнання судом правочину недійсним.

Позивачем визначено, що коригування визначено у відповідності до вказаної норми, а відповідачем не доведено протиправність такого.

Щодо порушення позивачем, на думку відповідача вимог п.192.1 ст.192 ПК України, слід зазначити наступне.

Відповідач визначаючи порушення позивачем п.192.1 ст.192 ПК України, зазначив, що позивачем до перевірки не надано документів на підтвердження повернення або переміщення товару.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем щодо безпідставності доводів про те, що підприємство має право здійснювати коригування доходу тільки при зміні компенсації вартості товару або повернення проданих товарів у разі відповідного оформлення первинних документів на таке повернення згідно до вимог п.192.1 ст.192 ПК України з огляду на те, що як встановлено в судовому засіданні та не спростовано представником відповідача, позивачем коригування показників податкової звітності з ПДВ було зумовлено не поверненням товару, а допущеними помилками у виписаних податкових накладних та у показниках податкової звітності, які були виправлені позивачем самостійно шляхом подачі уточнюючих розрахунків коригувань показників податкової звітності, що передбачено нормами п.50.1 ст.50 ПК України.

Факти подачі позивачем уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок підтверджені наявними в матеріалах справи квитанціями податкового органу про їх прийняття засобами електронного зв'язку.

З огляду на викладене, посилання відповідача на порушення позивачем п.п.192.1 п.192.1 ст.192 ПК України є помилковими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо збільшення позивачу суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п у загальній сумі 2896,88 грн., в т.ч. за основним платежем - 1385,24 грн., за штрафними санкціями - 1511,64 грн. - витрати на відрядження не підтверджені документально, слід зазначити заступне.

Перевіркою встановлено, в порушення ст.. 140 ПК України, знаходження певних працівників позивача у відрядженні та подання такими особами авансових звітів та рахунки готелів, проїзні документи (а.с. 55, 56 Т1).

Факт наявності оригіналів квитанцій та прибуткових ордерів на оплату послуг з проживання у готелях працівників позивача, які знаходилися у відрядженні також підтверджено як змістом акту перевірки від 06.04.2015р., так і не спростовано представником відповідача у ході судового розгляду справи.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено про помилковість доводів відповідача про те, що на підтвердження понесення витрат на відрядження працівників позивача не надано договорів оренди нерухомості та рахунків готелю з огляду на те, що вказані витрати були підтверджені іншими розрахунковими документами, зокрема, авансовими звітами працівників позивача з наданням відповідних оригіналів квитанцій та прибуткових ордерів щодо понесених витрат на проживання у готелях, що, на думку суду, є достатніми доказами для включення вказаних сум на відрядження до складу витрат підприємства з урахуванням того, що нормами як чинного Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так і нормами ПК України не передбачено обов'язковість укладення юридичною особою саме договорів оренди нерухомості у разі направлення працівників у відрядження та обов'язковість складання рахунків готелем на оплату послуг з проживання відрядженої особи.

За приписами п.п.165.1.11 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, зокрема, кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу.

За приписами п.п.170.9.1 ст.170 Податкового кодексу України встановлено, що не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об'єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Вказані норми свідчать про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку - фізичної особи не включаються кошти, отримані таким платником податку на відрядження.

Як встановлено зі змісту акту перевірки, а також підтверджено і представниками сторін в судовому засіданні, позивачем були відшкодовані працівникам його підприємства суми витрат на відрядження за проживання у готелях, за проїзд на підставі наданих авансових звітів працівниками та долученими до вказаних звітів оригіналів квитанцій, фіскальних чеків, оплачених рахунків на проживання у готелях, електронних квитків, що підтверджують факти понесених працівниками позивача витрат на відрядження, які є достатніми доказами підтвердження витрачених коштів на відрядження у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Також і, зі змісту акту перевірки від 06.04.2015р. вбачається, що працівниками позивача були отримані кошти під звіт на відрядження та цими з працівниками були складені авансові звіти про використання коштів на відрядження з долученням до вказаних звітів квитанцій на проживання в готелях, прибуткових касових ордерів, рахунки готелів, фіскальних чеків про оплату послуг готелю та інші документи.

Зазначені факти наявності доказів використання коштів працівниками позивача, які перебували у відрядженні також не заперечувалося і представником відповідача у ході судового розгляду справи.

Також акт перевірки містить посилання на порушення позивачем ст.140 ПК України, яка не регулює питання витрат на відрядження та оподаткування вказаних витрат фізичних осіб.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що виходячи з того, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, надання підзвітними особами доказів використання коштів на відрядження згідно квитанцій, фіскальних чеків та інших документів, що підтверджують понесення таких витрат, нарахування відповідачем позивачеві грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням № від 14.04.2015р.є протиправним.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за формою "Р" № , № , № від 14.04.2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 04 вересня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник