Справа № 2-а-13/10
Суддя: Носов Г. С.
Дата ухвалення: 2010-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 2-а-13/10

22.01.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Носова Г.С., при секретарі Пархоменко С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про перерахунок та виплату належних соціальних виплат,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА забезпечити перерахунок і виплату належної позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2007-2009 роки, виходячи із з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком на день фактичного виконання виплат, нарахувати йому за 2007 рік 1763,90 грн., за 2008 рік 2238,75 грн., за 2009 рік - 2380,00 грн. виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком на день фактичного виконання виплат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій в Афганістані. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Фактично грошова допомога до 5 травня йому виплачена не в повному обсязі, а саме: в 2007 році 280 грн., 2008 році - 310 грн., а в 2009 році 340 грн.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник УПСЗН Балаклійської РДА в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову. Згідно заперечень просив відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій. Позивачу ця допомога за 2007 рік виплачена в розмірі ;280 грн. відповідно до ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», за 2008 рік 310 грн. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет за 2008 рік», за 2009 рік в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році» відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» - 340 грн. Вважають, що управління діяло в межах повноважень, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню. Також, відповідач просив застосувати річний строк позовної давності на звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ № 441711 від 22 травня 2002 року ( а.с. 11).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року учасникам бойових дій щороку до 5 травня виплачується грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Як вбачається із матеріалів справи, до 5 травня, в квітні 2007 року та в квітні 2008 року, позивачу була виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірах, встановлених ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням змін, які вносились Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 2008 роки», а саме: 280 грн. та 310 грн. відповідно.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет України.

Так, п. 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-V на 2007 рік було зупинено дію ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. ;N 6-рп/2007, передбачене п. 13 ст. 71 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-V зупинення дії ст. 12 даного закону на 2007 рік, визнано таким, ;що не відповідає Конституції України ( є неконституційним).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України » редакцію ч.5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було змінено в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Зазначені зміни до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», передбачені п. 20 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України , рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України про визнання змін, внесених законами України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щодо визначення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня такими, що не відповідають Конституції України, були прийняті 09.07.2007 та 22.05.2008.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з 01.01.2008 до 21.05.2008 закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були чинними та підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із дати прийняття рішень Конституційним Судом України особи мають право на виплату допомоги до 5 травня у розмірах, визначених законами Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту

Судом встановлено, що позивачу виплата щорічної разової грошової допомоги проведена до 5 травня 2007 та 2008 років, а саме в квітні 2007 та 2008 років, а положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення п. 20 розділу другого Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність вже після проведення виплат.

Таким чином, допомога позивачу була нарахована та виплачена відповідно до чинного на момент виплати законодавства.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі, залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, суд вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. До того ж вказані виплати здійснюються щороку та мають разовий характер, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення. ОСОБА_1 зазначеним правом вже скористався.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, які стосуються виплат за 2007-2008 роки.

Крім того, суд зазначає, що позивачем відносно зазначеної частини позовних вимог пропущений річний строк для звернення до суду, на застосуванні якого наполягає відповідач УПСЗН Балаклійської РДА.

Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік, то зазначені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу щорічна разова грошова допомога за 2009 рік була виплачена в квітні 2009 року в розмірі 340 грн.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» станом на день фактичної виплати допомоги учасникам бойових дій встановлений розмір щорічної разової допомоги до 5 травня - 5 мінімальних пенсій за віком .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, ;пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Порядок виплати щорічної разової грошової допомоги урегульовано ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Постановою КМУ № 211 від 18.03.09 р. «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» визначено розмір разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 340 грн. Відповідно до зазначеної постанови розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня визначений з посиланням на Закон України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Частина 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює, що розмір щорічної допомоги визначається з урахуванням мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином застосуванню підлягає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як нормативно-правовий акт, який має вищу юридичну силу порівняно з Постановою КМУ № 211 від 18.03.09р.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом. Але, на думку суду, наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання щорічної ;разової грошової допомоги, передбаченої ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вважає за необхідне застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки цей закон передбачає розмір мінімальної пенсії за віком в якості критерію визначення розміру щорічної разової грошової допомоги, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виходячи зі змісту позову та для повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність УПСЗН Балаклійської РДА по не виконанню приписів частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 92, 152 Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551ХІІ від 22.10.1993 року, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 9, ст. 11, 160, 161, 163, 167, 186, ;254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації по невиконанню приписів Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в законодавчо встановленому розмірі.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації нарахувати та вчинити дії по виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 рік в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно вимог ст.12 ;Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої, шляхом подачі в 10-денний термін з дня винесення мотивованої постанови, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею ;її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст. 186 КАС України.

СУДДЯ