Справа № 331/2064/15-а
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/ 47/15
Справа № 331/2064/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2015 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жуковій О.Є.
при секретарі Пакуло В.С.
за участю представника позивача Мухіна О.І.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Бірюкової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог , просила суд зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району встановити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 статус «Член сім`ї загиблого» та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довідки , передбачені п. 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни , затвердженого Постановою КМУ № 302 від 12.05.1994 року.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що батько її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в районі проведення антитерористичної операції, захищаючи Батьківщину. Після смерті батька дітей, вона самостійно їх утримує, позбавлена можливості працювати. Оскільки на її дітей розповсюджуються пільги передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії», вона звернулася до відповідача з вимогою отримати на дітей довідки , відповідно до п.4 Положення « Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року, проте відповідач їй відмовив, пославшись на те, що загиблий ОСОБА_4 не є військовослужбовцем, а на законодавчому рівні не врегульовано порядк надання статусу особам , які на добровільних засадах захищали батьківщину.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали , надали пояснення аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві .
Представник відповідача позов не визнала в повному обсязі, зазначивши, що позивачем при зверненні до УПСЗН не було надано документів, які б підтверджували статус ОСОБА_4 , на дітей якого поширюється абз. 1 п.1 ч.1 ст. 10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а перелік добровольчих формувань , особи, у складі яких захищали суверенітет та територіальну цілісність України, що загинули внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, ще не визначений Кабінетом Міністрів України.
Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.
В ході розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13,14). Батьком дітей є ОСОБА_4 .
Згідно довідки Штабу національного захисту Дніпропетровської області Мірошниченко М.В. з 27 травня 2014 року приймав участь у бойових діях , захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в зоні проведення АТО та загинув під час виконання бойового завдання 12 серпня 2014 року в Донецькій області, Петровському районі , с. Мар`їнка (а.с.18).
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2015 року встановлено факт участі ОСОБА_4 у бойових діях під час антитерористичної операції, факт загибелі ОСОБА_4 під час бойових дій 12.08.2014 року в с. Мар`їнка Петровського району Донецької області в зоні антитерористичної операції під час виконання бойового завдання .
Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявами про надання їй довідки для неповнолітніх дітей відповідно до п. 4 Положення « Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року, зокрема в січні 2015 року та 05.08.2015 року, однак отримувала відмову.
Пункт 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою КМУ від 12 травня 1994 року № 302 визначає, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Дітям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до досягнення ними 16-річного віку передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається матері (або іншому повнолітньому члену сім`ї загиблої особи, або опікуну) за місцем реєстрації дитини. Після досягнення такими особами 16-річного віку в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, який продовжує дію посвідчення на наступний рік за умови їх належності до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( в редакції, що набрала чинності 22.06.2015 року) чинність цього Закону поширюється на:

1) сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів;

сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами;

сім`ї загиблих під час Великої Вітчизняної війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів;

сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;

сім`ї осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції (у тому числі волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час виконання такими добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Підставою для надання особам, зазначеним в абзаці сьомому цього пункту, статусу сім`ї, на яку поширюється чинність цього Закону, є (але не виключно):

а) клопотання про надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", керівника добровольчого формування, до складу якого входила особа, яка загинула (пропала безвісти) чи померла. До клопотання додаються документи або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які спільно з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій, або інваліда війни, або учасника війни відповідно до цього Закону, що підтверджують участь загиблої (пропалої безвісти), померлої особи в антитерористичній операції;

б) довідка керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

в) висновок медико-соціальної експертної комісії про зв`язок смерті померлої особи з участю в антитерористичній операції.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

2) дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих інвалідів війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя інвалідами, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті інваліда;

3) дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних);

4) дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Відповідно до вимог статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно з принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 1, частина друга статті 3, частина друга статті 6, частина перша статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.ст.1 ч.2,19,48 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Серед законів України, якими врегульовані відносини соціального захисту, найвищу силу має Конституція України Основний Закон нашої держави. Норми, що містяться в Конституції України, є головним джерелом всіх галузей права, в тому числі і права соціального захисту. Конституція України, прийнята 28 червня 1996 року, проголосила Україну соціальною державою і серед інших прав закріпила основні права людини і громадянина в соціальній сфері. А саме, ст. 46 закріплює право громадян на соціальний захист . Це право базується на загальних засадах діяльності соціальної держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на соціальний захист громадян включає в себе «право на забезпечення їх у разі втрати повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом».

Беручи до уваги , що рішенням суду встановлено факт участі ОСОБА_4 у бойових діях під час антитерористичної операції, та факт його загибелі під час бойових дій в зоні антитерористичної операції під час виконання бойового завдання, суд, з врахуванням вимог ч.7 ст. 9 КАС , щодо застосування аналогії закону , вважає за можливе дійти до висновку, що малолітніх дітей ОСОБА_4 можливо віднести до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , оскільки законодавча невизначеність статусу членів сімей осіб, що перебували у складі добровольчих формувань та загинули під час антитерористичної операції захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України , відсутність механізму реалізації норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , порушує права позивача на соціальний захист , та принцип верховенства права , закріплений в Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача порушують принцип спрямованості держави на соціальний захист учасників антитерористичної операції та членів їх сімей, а тому позовні вимоги слід задовольнити .

Керуючись ст.ст. 8-11, 158-161 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , статус « Член сім`ї загиблого».

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району видати на ім"я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідки відповідно до п.4 Положення « Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994 року .

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає , до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення . У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя:

04.09.2015 .