Справа № 826/10338/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 липня 2015 року 12 год. 14 хв. № 826/10338/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Махиньку Ю.О., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 27 липня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" (далі - позивач, товариство) до Київської митниці ДФС (далі - відповідач, митний орган) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у підготовці та наданні висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених платежів за результатами розгляду заяви позивача від 27 березня 2015 року №309, а також зобов'язання відповідача скласти та надати висновок Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення позивачу надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 150768,05 грн. шляхом їх перерахування на поточний рахунок позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем протиправно не вчиняються дії, вчинення яких обумовлено нормами законодавства.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю, а представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2011 року між позивачем, як покупцем, та компанією Seaborn АS (Норвегія), як продавцем, укладено контракт №141111, за умовами якого продавець продає, а покупець купує і оплачує свіжоморожену та охолоджену рибу, морепродукти та інші продукти харчування (далі - товар).

20 травня 2013 року позивачем, на підставі контракту та інвойсу №157984 від 16 травня 2013 року, ввезено на митну територію України обумовлений вказаним інвойсом товар.

У зв'язку з викладеним, позивач подав до митного органу електронну митну декларацію №125110010/2013/936580 та відповідний пакет документів, необхідний для митного оформлення товару.

Разом з тим, 21 травня 2013 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару №125110010/2013/010034/2, яким скориговано митну вартість товару №2 з 7,87 доларів США за 1 кг до 12,97 доларів США за 1 кг.

Митним органом також видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №125110010/2013/00081 від 21 травня 2013 року.

В подальшому, а саме 28 травня 2013 року позивачем, на підставі контракту та інвойсу №158083 від 22 травня 2013 року, ввезено на митну територію України обумовлений вказаним інвойсом товар.

Однак, 28 травня 2013 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару №125110010/2013/010036/1, яким скориговано митну вартість товару №3 з 8,06 доларів США за 1 кг до 12,97 доларів США за 1 кг.

Митним органом також видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №125110010/2013/00084 від 28 травня 2013 року.

Перелічені рішення позивачем оскаржено у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2013 року у справі №826/12408/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, позов товариства задоволено частково, а саме визнано протиправними і скасовано рішення про коригування митної вартості товару №125110010/2013/010034/2 від 21 травня 2013 року та №125110010/2013/010036/1 від 28 травня 2013 року (далі - рішення про коригування митної вартості). Визнано протиправними і скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110010/2013/00081 від 21 травня 2013 року та №125110010/2013/00084 від 28 травня 2013 року (далі - картки відмови). В іншій частині позов залишено без задоволення.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи, підставою для звернення позивача до суду з позовом став факт визнання протиправними і скасування рішень відповідача про коригування митної вартості товарів.

Внаслідок коригування сум ПДВ, сплаченого позивачем за заново поданими митними деклараціями збільшилась на 74594,10 грн. та 76173,95 грн. відповідно.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що скасування рішень митного органу про коригування митної вартості товарів не тягне за собою автоматичне визнання числового значення митної вартості та методу визначення митної вартості товарів, заявлених платником податків.

Внаслідок скасування відповідних рішень митного органу, в яких закріплені результати контролю правильності визначення митної вартості товарів, митна вартість імпортованих товарів залишається не визнаною (не підтвердженою), а питання обрання методу її визначення та встановлення нового значення митної вартості в залежності від обраного методу після скасування рішень про коригування митної вартості товарів є невирішеним.

Відповідно до пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

У результаті скасування рішень про коригування митної вартості імпортованих товарів на даний час відомі тільки фактично сплачені суми податків, але не відомі суми податків, які належні до сплати, оскільки нове числове значення митної вартості, з якого розраховуються податки, не встановлено, а тому вирахувати різницю, суму надміру сплачених грошових зобов'язань, неможливо. Нараховані суми грошових зобов'язань стануть відомі тільки після вирішення питання визначення митної вартості товарів, заявлених у митних деклараціях №125110010/2013/936590 та №125110010/2013/936681, за певним методом.

Згідно зі ст. 54 Митного кодексу України (далі - МК України), контроль правильності визначення митної вартості товарів, що виявляється або у визнанні заявленої декларантом митної вартості або її коригуванні, відноситься до виключної компетенції органів доходів і зборів.

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року №21-439а13 зазначено, що суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 52, ч.ч. 7, 8 ст. 55 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товарів, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч. 7 ст. 55 цього Кодексу.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. Протягом зазначеного періоду позивачем не було надано додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів.

Згідно з ч. 8 ст. 313 МК України, при невиконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, суми митних платежів, що підлягають сплаті, перераховуються до державного бюджету із сум грошової застави.

Тобто, у зв'язку з неможливістю підтвердження заявленої декларантом митної вартості після закінчення встановленого ст. 55 МК України строку окремими документами списання списано різницю між сумами платежів, нарахованих за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митницею, тобто суми грошової застави у розмірі 74594,10 грн. та 76173,95 грн., а також перераховано їх до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 9 ст. 313 МК України, порядок внесення грошової застави та її повернення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Розділом ІІІ Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618 (далі - Порядок №618), визначено порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.

Зокрема, згідно з п.п. 1-3 розділу ІІІ Порядку №618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. До заяви додаються: аркуші з позначенням "3/8" комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі; документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. При цьому, п. 11 розділу III Порядку №618 передбачено, що за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

27 березня 2015 року до митного органу надійшла заява позивача про повернення надмірно сплачених до бюджету податків за митними деклараціями №125110010/2013/936590 від 21 травня 2013 року та №125110010/2013/936681 від 28 травня 2013 року.

За результатами розгляду вказаної заяви, зважаючи на ненадання позивачем документів, що підтверджують суму надмірно сплаченого ПДВ та відсутність підстав для повернення заявлених сум, митним органом надана відповідь з зазначенням умов, за яких може бути здійснено повернення грошових коштів (лист від 21 квітня 2015 року №3481/4/10-70-25-47).

Зокрема, позивачу роз'яснено, що п. 4 ч. 5 ст. 54 МК України закріплено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 345 МК України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, й щодо правильності визначення бази оподаткування.

Відповідно до ч. 14 ст. 354 МК України, в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов'язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявленої у митних деклараціях митної вартості товарів окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Згідно з пп. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 ПК України, платник податків має право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Наказом Державної фіскальної служби України від 12 листопада 2014 року №265 "Про функціональні повноваження структурних підрозділів Державної фіскальної служби України" функцію здійснення контролю дотримання митного законодавства суб'єктами господарювання в частині достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів після випуску товарів шляхом організації та проведення контрольно-перевірочних заходів покладено на структурні підрозділи головних управлінь ДФС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

З урахуванням викладеного, позивачу запропоновано звернутись до Головного управління ДФС за місцем реєстрації з вимогою проведення перевірки відомостей та фактів, зазначених у митних деклараціях №125110010/2013/936590 від 21 травня 2013 року та №125110010/2013/936681 від 28 травня 2013 року з метою встановлення/не встановлення факту надмірної сплати коштів.

За результатами проведеної перевірки, які будуть підтверджені документально, у позивача будуть підстави для звернення до митного органу щодо повернення грошових коштів відповідно до Порядку №618.

Отже, підсумовуючи вище викладене, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови у підготовці та наданні висновку про наявність підстав для повернення надмірно сплачених платежів є правомірними.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про зобов'язання відповідача скласти і надати висновок про повернення надмірно сплачених коштів, суд зазначає, що підготовка висновку про повернення з бюджету надміру сплачених сум грошових зобов'язань передбачена п. 7 Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого спільним наказом Міністерства фінансів України та Міністерства доходів і зборів України від 30 грудня 2013 року №882/1188 (далі - Порядок №882/1188).

Згідно з п. 1 Порядку №882/1188, цей Порядок регламентує взаємовідносини територіальних органів Міністерства доходів і зборів України з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 45 та ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу України.

Формою висновку, яка викладена у додатку 1 до Порядку №882/1188, передбачено зазначення виду податку, збору - помилково та/або надміру сплачений.

Зважаючи, що сума надміру сплаченого грошового зобов'язання зі сплати позивачем ПДВ не встановлена, застосувати положення Порядку №882/1188 до спірних правовідносин та підготувати відповідний висновок не є можливим.

Крім того, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (Податок на додану вартість).

Відповідно до пп. а) п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України).

Згідно з п.п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України, для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті).

Статтею 200 ПК України передбачено, що порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. Так, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 201.12 ст. 201, п. 200.4 ст. 200 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.п. 200.7, 200.8, 200.10, 200.12, 200.13 ст. 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Отже, як вбачається з аналізу вище викладених норм, ввізна митна декларація, за якою ПДВ позивачем сплачений до Державного бюджету України, є підставою для формування податкового кредиту на сплачену суму податку та подальшого отримання бюджетного відшкодування зі сплати ПДВ.

При вирішенні питання повернення платнику податків сум сплаченого ПДВ необхідною є перевірка факту наявності бюджетного відшкодування зі сплати ПДВ через оформлення таким платником податкового кредиту на відповідні суми податку.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів".

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 03 серпня 2015 року