Справа № 759/12219/15-а
Суддя: Ключник А. С.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12219/15-а

пр. № 2-а/759/321/15

03 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С. розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.08.2015року звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно не враховано до стажу роботи, що дає право для призначення пенсії певні періоди її роботи. Так, позивач зазначила, що вона 02.10.2014 року звернулась до відповідача про призначення на нарахування їй пільгової пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, рішенням відповідача, що оформлене протоколом від 09.10.2014 року №12643, у задоволенні заяви відмовлено, у зв'язку з недостатністю стажу роботи, що дає право для призначення пенсії. Не погодившись з такою відмовою позивач звернулась до суду з позовом. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року вимоги адміністративного позову задоволено частково. Ухвалою Київського Апеляційного адміністративного суду від 13.07.2015 року, постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року залишено без змін. А також зазначила, що вона надала відповідачу оригінали наказів з архіву про прийняття її на роботу на посаду музичного вихователя №54 від 13.11.1989 року, а також про звільнення її з роботи № 31 від 07.06.1991 року з посади музичного керівника. В копіях наказів відсутній запис про переведення її з посади музичного вихователя на посаду музичного керівника, оскільки вказані посади не відрізнялись.

Оскільки відповідач не врахував вказаний період роботи до стажу роботи для призначення пенсії, позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою. Разом із заявою надала постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року та ухвалу Київського Апеляційного адміністративного суду від 13.07.2015 року. Проте, відповідач, у листі-відповіді від 28.07.2015 року № 1406/8-п відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років і вказав, що посада зазначена в трудовій книжці позивача, а саме: музичного вихователя, не передбачена переліком затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років», то і спірний період роботи з 13.11.1989 року по 13.06.1991 року, зарахувати неможливо, оскільки з даних документів не вбачається дата переводу на посаду музичного керівника.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, тому, змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2015 р. було відкрито провадження у справі в скороченому порядку.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст. 83-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва направив до суду свої заперечення та вказав, що позов не визнає, обґрунтовуючи тим, що остатніх підстав для призначення пенсії позивачу не було, оскільки посада зазначена в трудовій книжці позивача, а саме: музичного вихователя, не передбачена переліком затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років», то і спірний період роботи з 13.11.1989 року по 13.06.1991 року, зарахувати неможливо, оскільки з даних документів не вбачається дата переводу на посаду музичного керівника.

Суддя, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено відповідними записами в трудовій книжці, позивач працювала з 13.11.1989 року на посаді музичного вихователя в я/с №99 Калінінградського району м. Ленінград (Санкт-Петербург) і 13.06.1991 року звільнена за власним бажанням (а.с.7).

20.07.2015 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва із заявою про призначення та нарахування їй пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом-відповіддю від 28.07.2015 року № 1406/8-п відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років і зазначив, що посада зазначена в трудовій книжці позивача, а саме: музичного вихователя, не передбачена переліком затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років», то і спірний період роботи з 13.11.1989 року по 13.06.1991 року, зарахувати неможливо, оскільки з даних документів не вбачається дата переводу на посаду музичного керівника (а.с.4-5).

Як вбачається з службової записки від 30.06.2015 року № 86, наданої ГБДОУ дитячий садок № 99 Калинінського району Санк-Петербурга, зазначено, що ОСОБА_1 працювала в дитячому садку № 99 Калинінського району Санк-Петербурга з 13.11.1989 року по 13.07.1991 року. Була прийнята на посаду музичного вихователя. Посадові обов'язки музичного керівника, музичного вихователя та музичного працівника не відрізнялись. Інших назв в посаді музичного керівника не було (а.с.10).

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року вимоги адміністративного позову задоволено частково (а.с. 12)

Ухвалою Київського Апеляційного адміністративного суду від 13.07.2015 року, постанову Святошинського районного суду міста Києва від 05 травня 2015 року залишено без змін (а.с.13).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У пп. 5 пункту 1 Переліку установ і організацій освіти, охорони здоров'я, соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 01 листопада 1993 року № 909 (з подальшими змінами і доповненнями), зазначено, що у дошкільних навчальних закладах всіх типів на пенсію за вислугу років мають право завідуючі, вихователі методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі дефектологи, вчителі логопеди, практичні психологи.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є Трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає: дошкільну освіту, загальну середню освіту, позашкільну освіту, професійно-технічну освіту, вищу освіту, післядипломну освіту, самоосвіту.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що права, обов'язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників позашкільного навчального закладу визначаються Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» встановлено, перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема: п. 1 встановлено: Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Між тим, посади музичного вихователя, а рівно і посада музичного працівника, як це зазначено в службовій записці від 30.06.2015 року № 86, наданої ГБДОУ дитячий садок № 99 Калинінського району Санк-Петербурга, не існувало, оскільки така посада не була передбачена Типовими штатами дошкільних закладів, що затверджені наказом Міністра освіти СРСР від 31.12.1971 року №103, які були обов'язковими при формуванні штатів дошкільних закладів на всій території СРСР.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників Затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції країни, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до частини першої ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Відповідач не надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності свого рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років, а тому період роботи з 13.111989 року по 13.06.1991 року має бути зараховано останній до стажу роботи, оскільки такі неточності в наказах та відповідно в трудовій книжці, виникли не з її вини, а з вини роботодавця. а тому її не точність не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з відповіді відповідача, позивач звертався до відповідача з заявою остання датована 20.07.2015 року (а.с.4).

Звернувшись 20.07.2015 року із заявою про призначення пенсії до відповідача, а саме із з заявою про врахування спірного періоду до стажу, який дає право на пільгову пенсію, вона отримала право на призначення пенсії саме з 20.07.2015 року, з дати звернення, а не з 002.10.2014 року, як це зазначено у позовних вимогах.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається позивач сплатила суму судового збору у розмірі 73,08 грн. у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» (а.с. 1), яка підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.п. 1,3 ч. 4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту», ст. 29 Закону України «Про шкільну освіту», ст.ст. 10, 11, 71, 86, 99, 159-163, 183-2, 186 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо неврахування ОСОБА_1 період роботи в я/с №99 Калінінського району м. Ленінград (Санкт-Петербург) з 13.11.1989 року по 13.06.1991 рік до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва зарахувати ОСОБА_1, період роботи в я/с №99 Калінінського району м. Ленінград (Санкт-Петербург) з 13.11.1989 року по 13.06.1991 рік до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 20.07.2015 року - з моменту звернення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 73,08 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Ключник