Справа № 683/1918/15-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/1918/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук Л.А.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

02 вересня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання незаконними і скасування рішень щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та вилучення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконними і скасування рішень щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та вилучення земельної ділянки. Відповідно до ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29.07.2015 року відмовлено у відкритті провадження. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Старокостянтинівського районного суду та направити справу для продовження розгляду, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Відповідач про причини неявки в судове засідання не повідомив, позивач звернувся із заявою про розгляд справи без його участі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про його дату, час і місце, а також враховуючи те, що їх явка в судове засідання не визнавалась обов'язковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у справі матеріалами, при цьому, згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, позивач ФОП ОСОБА_2 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Старокостянтинівської міської ради. У поданому позові просив визнати незаконним та скасувати рішення 51-ї сесії Старокостянтинівської міської ради №18 п.3 від 10 липня 2015 року «Про вилучення земельної ділянки», згідно з яким у зв'язку із невиконанням умов договору та невиконання ст.33 Закону України «Про оренду землі» розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 16 липня 2014 року між ним та відповідачем, залишено вилучену земельну ділянку у віданні Старокостянтинівської міської ради та визнано таким, що втратило чинність рішення 30-ї сесії Старокостянтинівської міської ради від 31 жовтня 2008 року №19 п.5 «Про надання земельної ділянки в оренду»; визнати незаконним та скасувати рішення 51-ї сесії Старокостянтинівської міської ради №18 п.3 від 10 липня 2015 року «Про вилучення земельної ділянки», згідно з яким у зв'язку із невиконанням умов договору та невиконання ст.33 Закону України «Про оренду землі» розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 01 квітня 2015 року між ним та відповідачем, залишено вилучену земельну ділянку у віданні Старокостянтинівської міської ради та визнано таким, що втратило чинність рішення 45-ї сесії Старокостянтинівської міської ради від 29 грудня 2014 року №11 «Про надання земельної ділянки в оренду».

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався тим, що згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 КАС України). Отже, визначальним при визначенні підсудності спору адміністративним судам є не тільки суб'єктний склад, а й належність спору до публічно-правового.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, ст. 148 ГК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відтак відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

Як вбачається із змісту позову, позивач оспорює неправомірне розірвання Старокостянтинівською міською радою в односторонньому порядку договорів оренди земельних ділянок та вилучення цих земельних ділянок. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку Старокостянтинівська міська рада реалізує свої повноваження власника землі, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватноправовий характер.

Отже, даний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 09 грудня 2014 р. у справі №21-308а14 та від 16 грудня 2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244 КАС України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.12 ГПК України справи, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, підвідомчі господарським судам.

Оскільки даний спір виник поза межами правовідносин по оскарженню рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, тобто, хоч і за наявності такого суб'єкта відносин, однак не з приводу здійснення ним владних управлінських рішень, а фактично з приводу розпорядження належною землею, даний спір є спором про право цивільне й, з огляду на суб'єктний склад сторін, відноситься до юрисдикції господарських судів.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята ухвала відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.