Справа № 539/2258/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2015 р. м. Київ К/800/26232/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Мороз В.Ф.

при секретарі судового засідання Вишняку О.М.

з участю представників:

третьої особи - Козлов С.В.

відповідача - Сластьоненко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Полтавського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства Полтавської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом Полтавського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері

до відповідача Державного підприємства «Лубенське військове товариство»

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору : Полтавське госпрозрахункове мисливсько-рибальське господарство Полтавської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок; Приватна агрофірма «Подоляка»

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

14.06.2013р. Полтавський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій Державного підприємства «Лубенське військове товариство» (далі Військове товариство). Свої вимоги прокурор мотивував тим, що за наслідками проведеної перевірки Військового товариства він направив останньому подання про усунення виявлених порушень, проте керівник відповідача відмовився задовольнити подання. Вважаючи такі дії неправомірними, прокурор просив задовольнити позов та зобов'язати Військове товариство виконати вимоги, викладені у поданні.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8.07.2013р. позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013р. скасовано постанову місцевого суду та відмовлено в позові.

Не погодившись з постановою апеляційного суду, Полтавське госпрозрахункове мисливсько-рибальське господарство Полтавської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі Мисливсько-рибальське господарство) звернулось із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що Військове товариство, на підставі державного акту про право постійного користування від 25.09.2002р., має у своєму користуванні мисливські угіддя.

У 2013р. Військове товариство погодило приватній агрофірмі «Подоляка» на використання у якості мисливських угідь земельну ділянку, що входить до складу земель, які знаходяться у постійному користуванні відповідача.

Вважаючи дії Військового товариства щодо погодження протиправними, прокурор вніс подання, у якому запропонував відкликати надане приватній агрофірмі «Подоляка» погодження.

Листом від 31.05.2013р. відповідач проінформував прокурора про відсутність підстав для задоволення подання.

Відповідно до частини 2 статті 2442 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В своїй постанові від 24.02.2015р. у справі №21-34а15 Верховний суд України зазначив :

«Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм ЗК, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.»

Враховуючи зміст вищенаведеного рішення Верховного Суду України, колегія суддів доходить висновку про те, що судами розглянуто справу, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту першого частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись статтями 221, 223, 228, 230, 231, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Полтавського госпрозрахункового мисливсько-рибальського господарства Полтавської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок задовольнити частково.

Постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 8.07.2013р. та Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013р. скасувати.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом Полтавського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

В.Ф. Мороз