Справа № 816/263/13-а
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2013-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2013 року м. ПолтаваСправа №816/263/13-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

при секретарі Лебідь Т.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення від 09 січня 2013 року №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через безпідставне й необгрунтоване визначення податкового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою прийняття оспорюваного у справі податкового повідомлення-рішення став ОСОБА_3 перевірки від 21 грудня 2012 року №5699/17-311/НОМЕР_1, складений на підставі проведеної Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Полтавської області Державної податкової служби документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року. За результатами перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Позивач не погоджується з висновками податкової інспекції, викладеними в ОСОБА_3 перевірки. Така незгода обгрунтована тим, що податкові органи не наділені повноваженнями щодо встановлення недійсності правочинів, в тому числі тих, які були позивачем вчинені з ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО". Вказував на помилковість висновків перевіряючих щодо безтоварності операцій з даними суб"єктами господарювання. Зміст договорів, укладених з вищевказаними підприємствами, не суперечить актам цивільного законодавства України, фактичне виконання умов договорів підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, які досліджувалися перевіряючими під час перевірки. Контрагенти позивача: ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" на момент укладення договорів та складання податкових накладних були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та мали свідоцтва платників податку на додану вартість, які на момент виникнення спірних відносин не були анульовані.

З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомленнярішення, прийняте на підставі ОСОБА_3 перевірки від 21 грудня 2012 року №5699/17-311/НОМЕР_1, підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийняте на підставі хибних висновків і невірного трактування закону.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

У письмових запереченнях на позов відповідач, як і його представник, надаючи пояснення в ході судового засідання, зазначав, що в ході проведення перевірки встановлено неправомірне формування ФОП ОСОБА_2 податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО", що не мають реального економічного змісту та мають ознаки нікчемності. У зв'язку з цим за результатами перевірки позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 138 641,50 грн., у тому числі 116 511,00 грн. за основним платежем, 22 130,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями /том ІІІ, а.с. 94-100/.

В останнє судове засідання, в якому відбувся вихід суду до нарадчої кімнати, представник відповідача з невідомої суду причини не з"явився, у зв"язку із чим судове засідання проведено за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 06 жовтня 1995 року виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, про що видане свідоцтво серії В00 №787649, копія якого наявна у матеріалах справи /том І, а.с. 26/.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є платником податку на додану вартість з 04 вересня 2007 року згідно свідоцтва №100062462 серії НБ №094063, копія якого наявна у матеріалах справи /том І, а.с. 28/.

У період з 03 грудня 2012 року по 14 грудня 2012 року працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2011 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами перевірки складено ОСОБА_3 від 21 грудня 2012 року №5699/17-311/ /том І, а.с. 33-93/, у якому зафіксовано наступні порушення:

- частини першої, п'ятої статті 203, частини першої статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_2 з зазначеними у ОСОБА_3 перевірки постачальниками та покупцями.

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.4 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, статей 3, 4, підпунктів 7.4.1., 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого встановлено заниження сплати податку на додану вартість на загальну суму - 116511 грн., в тому числі по періодам: квітень 2010 року - 5967,00 грн. ПДВ; травень 2010 року - 3206,00 грн. ПДВ; червень 2010 - 6391,00 грн. ПДВ; липень 2010 року - 5522,00 грн. ПДВ; серпень 2010 року - 2021,00 грн. ПДВ; вересень 2010 року -7136,00 грн. ПДВ; жовтень 2010 року - 3456,00 грн. ПДВ; листопад 2010 року - 1048,00 грн. ПДВ; грудень 2010 року -7649,00 грн. ПДВ; січень 2011 року - 1167,00 грн. ПДВ; березень 2011 року - 4366,00 грн. ПДВ; квітень 2011 року - 6820,00 грн. ПДВ; травень 2011 року - 14908,00 грн. ПДВ; червень 2011 року - 732,00 грн. ПДВ; липень 2011 року - 4000,00 грн. ПДВ; серпень 2011 року - 22365,00 грн. ПДВ; вересень 2011 року - 14762,00 грн. ПДВ; жовтень 2011 року - 3195,00 грн. ПДВ; листопад 2011 року - 1800 грн. ПДВ /том І, а.с. 92/.

За висновками перевірки порушення податкового законодавства виникло у зв'язку із тим, що договори, укладені між позивачем та ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" не спричиняють реального настання правових наслідків, оскільки:

контрагент позивача ТОВ "Акрон" здійснювало свою діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язану з наданням податкової вигоди третіх осіб /том І, а.с. 39-47/; контрагенти позивача ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс" в ланцюгах постачання мають підприємства з ознаками фіктивності /том І, а.с. 48-58, 58-62/;

контрагент ТОВ "Євро-Азія Ексім" формував свій податковий кредит за рахунок операцій з ТОВ "Монолітбудкомплект", взаємовідносини з яким не спричиняють реального настання правових наслідків /том І, а.с. 62-68/;

контрагент ТОВ "Арзамас-17" формував свій податковий кредит за рахунок операцій з ПП "Сільгоспнафтопродуктсервіс-10", операції купівлі-продажу з яким не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними по ланцюгу постачання до "вигодонабувача" /том І, а.с. 68-70/;

контрагенту позивача ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" зменшено податкові зобов'язання по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_4 за квітень 2010 року на 1173,33 грн. ПДВ згідно ОСОБА_3 ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя /том І, а.с. 70-71/;

контрагентом позивача ТОВ "Светотехніка-Херсон" при придбанні товарів у постачальників вчинено правочини, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків /том І, а.с. 71-75/.

Крім того, в ході перевірки податковим органом не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" до ФОП ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю (не наданням для перевірки) актів приймання-передачі товару, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів, що підтверджують факт поставки /том І, а.с. 76/.

Також, в ході перевірки не підтверджено наявність поставок товарів та надання робіт, послуг від ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" до ФОП ОСОБА_2, що, на думку податкового органу, свідчить про те, що правочини між зазначеними постачальниками та ФОП ОСОБА_2 здійснені без мети настання реальних наслідків /том І, а.с. 76/.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що зазначені правочини відповідно до пунктів 1,2 статті 215, пункту 5 статті 203 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з їх недійсністю /том І, а.с. 77/.

На підставі ОСОБА_3 перевірки Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2013 року №/5, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 138 641,50 грн., у тому числі 116 511,00 грн. за основним платежем, 22 130,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). /том І, а.с. 30/.

Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленнюрішенню від 09 січня 2013 року №/5, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку податкового кредиту регулюються статтею 7 Закону України "Про податок на додану вартість", статтею 198 Податкового кодексу України (в редакції цих актів на час відображення спірних операцій в податковому обліку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями /іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6./.

При цьому підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Суд не знаходить у діях позивача будь-яких ознак порушення наведених норм закону.

Судом встановлені фактичні обставини справи щодо господарських операцій, при оподаткуванні яких, як на думку відповідача, платником були допущені порушення податкового законодавства.

Згідно довідки Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ від 10 квітня 2011 року №489/05/17 ФОП ОСОБА_4 здійснює, крім іншого, такі види діяльності за КВЕД: 45.50.0 Оренда будівельної техніки з оператором; 60.24.0 Діяльність автомобільного вантажного транспорту; 71.32.0 Оренда будівельних машин та устаткування /том І, ас. 29/.

Судом встановлено, що для здійснення господарської діяльності позивачу на праві власності належить ряд транспортних засобів, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів /том ІV, а.с. 53-124/.

11 травня 2008 року між ФО-П ОСОБА_2 та ПП "Автобуд" укладено Договір №2 на роботи дорожньо-будівельною технікою та експедиційно-транспортні послуги /том V, а.с. 60-64/. Також 01 листопада 2011 року між позивачем та ПП "Автобуд" укладено Договір №01/01-2 про надання послуг технікою /том V, а.с. 54-57/.

Поточний та капітальний ремонт своєї техніки позивач здійснював шляхом укладення відповідних договорів надання послуг та договорів підряду з суб'єктами підприємницької діяльності ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО", оплата за такі послуги та роботи здійснювалась у безготівковому вигляді шляхом перерахування грошових на банківський рахунок та підписанням актів виконаних робіт (наданих послуг).

Так, 15 вересня 2009 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Торговий дім "Автомеханіка" було укладено договір поставки запасних частин до грузових автомобілів №ТД-Д090915-01 /том І, а.с. 113-114/, а також додаткову угоду до цього договору від 25 грудня 2009 року /том І, а.с. 115/.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Торговий дім "Автомеханіка" було виписано ФОП ОСОБА_2. податкові накладні на суму 239362,16 грн., у тому числі ПДВ - 39893,69 грн., видаткові накладні, рахунки-фактури /том І, а.с. 116-250; том ІІ, а.с. 1-79/.

На підтвердження розрахунку за придбаний товар позивачем залучено до матеріалів справи копії банківських виписок /том ІІ, а.с. 80-123/.

Транспортування товару від Постачальника ТОВ "Торговий дім "Автомеханіка" до ФОП ОСОБА_2 здійснювалося транспортними засобами позивача, було офорлмено належним чином шляхом оформлення товарно-транспортних накладних, талонів-замовника, подорожніх листів, копії яких залучено до матеріалів справи.

Також ТОВ "Торговий дім "Автомеханіка" були надані послуги з ремонту та були виписані ФОП ОСОБА_2 податкові накладні на суму 6125,53 грн., у тому числі ПДВ 1020,92 грн., акти здавання-приймання послуг, рахунки-фактури.

Необхідність у проведенні ремонтних робіт транспортних засобів та факт встановлення придбаних запчастин в подальшому на транспортні засоби позивача підтверджуються відповідними актами наданих послуг, актами дефектовки та актами установки /том VІ, а.с. 144-165/.

Зберігання товару та ремонтні роботи здійснювались у приміщенні будівлі виробничих майстерень, що належить позивачу на праві приватної власності та знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 66-а, м. Комсомольськ, загальною площею 887,8 м2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2006 року /том ІV, а.с. 42/.

Факт транспортування, оприбуткування та встановлення запчастин, придбаних у ТОВ "Торговий дім "Автомеханіка" за період квітень 2010 року - грудень 2010 року на транспортні засоби позивача підтверджується матеріальними звітами за відповідний місяць, актами списання товарів, а також договорами про надання послуг з ремонту та технічному обслуговуванню техніки, укладеними між позивачем та ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8І, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_3 відповідно, а також рахунками на оплату цих послуг та актами здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжними дорученнями, що підтверджують факт надання та оплати таких послуг у відповідні періоди /том VІ, а.с. 164-250; том VII, том VIII/.

18 квітня 2011 року між позивачем (Замовник) та ТОВ "Алексагротранс" (Виконавець) укладено договір №18/04-2 надання послуг з експлуатації екскаватора /том ІІ, а.с. 124-127/, згідно пункту 1.1. умов якого Виконавець зобов'язується по заявкам Замовника надати послуги по експлуатації екскаватора (Техніка) на умовах та у строк, встановлені даним Договором, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Позивачем на підтвердження виконання укладеного договору та реальності вчинення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Алексагротранс" до суду надано завірені належним чином копії податкових накладних, рахунків, актів здачі-прийняття робіт, дорожніх листів /том ІІ, а.с. 139-163/.

Оплата вказаних послуг проводилась у безготівковій формі, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /том ІІ, а.с. 164-189/.

Із пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що необхідність у послугах ТОВ "Алексагротранс" виникла у зв'язку з наявністю зобов'язань, що виникли з умов договору від 11 травня 2008 року №2, укладеного між ФО-П ОСОБА_2 та ПП "Автобуд", відповідно до умов якого позивачу, в свою чергу, були оплачені послуги надані екскаватором та автогрейдером ТОВ "Алексагротранс" за період травень - листопад 2011 року /том V, а.с. 60-64/, що підтверджується залученими до матерів справи актами надання послуг, рахунками-фактури, платіжними дорученнями /том V, а.с. 86-115/.

Також, 01 лютого 2011 року між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ТОВ "Акрон" (Підрядник) було укладено договір підряду №2 /том ІІ, а.с. 190-193/, згідно пункту 1.1. умов якого Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання якісно та у строк виконати власними засобами роботи по ремонту техніки, вузлів та агрегатів Замовника.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Акрон" виписано ФОП ОСОБА_2 податкові накладні за період березень-травень 2011 року на загальну суму 128412,00 грн., у тому числі ПДВ - 21402,00 грн., акти приймання-передачі наданих послуг та рахунки-фактури /том ІІ, а.с. 190-240/.

Із пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що транспортування об'єкту ремонту від Підрядника (ТОВ "Акрон") до Замовника (ФОП ОСОБА_2В.) здійснювалася засобами Підрядника.

Необхідність у проведенні ремонтних робіт транспортних засобів позивача у період березень-травень 2011 року підтверджується дефектними актами; доказами того, що придбані запчастини було в подальшому встановлено на транспортні засоби позивача, є надані позивачем відповідні акти установки /том V, а.с. 122-173/.

Оплата підрядних послуг проводилась у безготівковій формі, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /том ІІ, а.с. 241-250; том ІІІ, а.с. 1-10/.

Господарські взаємовідносини позивача з ТОВ "Природоохоронні технології-ЕКМО" ґрунтувалися на підставі договірних зобов'язань з оренди екскаватора. Письмовий договір не укладався.

Із наданих у ході розгляду справи представником позивача пояснень встановлено, що оренда екскаватора необхідна для виконання умов договору від 11 травня 2008 року №2, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПП" Автобуд", відповідно до якого позивачу, в свою чергу, були оплачені послуги, надані екскаватором ТОВ "Природоохоронні технології -ЕКМО", що підтверджується: податковою накладною, рахунком-фактурою, актом надання послуг, подорожнім листом, банківськими виписками /том ІІІ, а.с. 11-16/.

Також, 05 січня 2011 року між ФОП ОСОБА_2 (Покупець) та ТОВ "Азамас-17" (Постачальник) було укладено договір поставки №10 /том ІІІ, а.с. 17-18/, згідно пункту 1.1. умов якого Постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця запасні частини (Товар), а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати Товар на умовах цього Договору.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Азамас-17" було виписано позивачу податкові накладні на загальну суму 8326,26 грн., у тому числі ПДВ - 1387,71 грн., видаткові накладні, рахунки-фактури /том ІІІ, а.с. 19-25/.

На підтвердження розрахунку за придбаний товар позивачем надано копії банківських виписок /том ІІІ, а.с. 26-27/.

Зберігання товару та ремонтні роботи здійснювались у приміщенні будівлі виробничих майстерень, що належить позивачу на праві приватної власності, та знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 66-а, м. Комсомольськ, загальною площею 887,8 м2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2006 року /том ІV, а.с. 42/.

15 квітня 2011 року між позивачем та ТОВ "Светотехника-Херсон" укладений договір купівлі-продажу товару №53, згідно пункту 1.1. умов якого Продавець зобов'язується передати у власність Товар, а Покупець прийняти вищезазначений Товар та оплатити його на умовах даного Договору /том ІІІ, а.с. 28-31/.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Светотехника-Херсон" виписано ФОП ОСОБА_2 податкову накладну на суму 4390,76 грн., у тому числі ПДВ - 731,79 грн., видаткову накладну та рахунок про сплату /том ІІІ, а.с. 32-35/.

На підтвердження розрахунку за придбаний товар позивачем надано копії банківських виписок /том ІІІ, а.с. 36-39/.

Факт використання придбаних товарів в господарській діяльності підтверджується актами списання товарів, копії яких залучено до матеріалів справи.

Необхідність придбання даних господарських товарів позивач обґрунтовує наявністю у ФОП ОСОБА_2 на праві приватної власності приміщень будівлі виробничих майстерень, що знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 66-а в м. Комсомольську, загальною площею 887,8 м2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2006 року /том ІV, а.с. 42/ та будівлі, площею 170,5 кв.2, що знаходиться за адресою: м. Комсомольськ, вул. Будівельників, 64 згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 2005 року /том ІV, а.с. 45/.

Також, з метою створення належних умов для роботи, у вищезазначених приміщеннях позивачем встановлено систему опалення, про що 06 липня 2011 року укладено договір №6/711 з ТОВ "Євро-Азія Ексім" /том ІІІ, а.с. 40-42/.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надано узгодження договірної ціни, локальний кошторис, кінцеву відомість ресурсів до локального кошторису, ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2011 року, рахунок-фактуру, податкові накладні /том ІІІ, а.с. 43-78/.

Факт оплати підрядних робіт підтверджено залученими до матеріалів справи копіями банківських виписок /том ІІІ, а.с. 79-85/.

Таким чином, з наданих позивачем первинних документів суд приходить до висновку, що за вищеописаними правочинами сторони в повному обсязі виконали взяті на себе зобов'язання, здійснили поставку товарів в обумовлені строки покупцю, надали послуги, сторони один до одного претензій не мають, а отже договори між ними укладені та виконані у встановленому законом порядку.

Виконання договорів характеризується дотриманням кожною стороною його умов: передачею майна/виконанням робіт та їх оплатою, що підтверджується матеріалами справи.

Незважаючи на проаналізовані вище обставини, визначальним при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення було прийняття до уваги відповідачем даних по проведеним зустрічним звіркам по ланцюгу постачання, а також висновків про наявність у ланцюгу постачання контрагентів позивача ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" контрагентів з ознаками сумнівних постачальників, що на думку відповідача є підставою для визнання правочинів нікчемними та збільшення позивачу суми податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість.

Вказану позицію субєкта владних повноважень суд вважає такою, що не грунтується на законі та фактичних обставинах, з огляду на наступне.

У пункті 1.12 розділу І описової частини ОСОБА_3 перевірки від 21 грудня 2012 року зазначено, що при перевірці використано, крім іншого, первинні облікові банківські документи, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, первинні бухгалтерські та податкові документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт та ін.), договори цивільно-правового характеру /том І, а.с. 36-37/.

У ОСОБА_3 перевірки та у поясненнях представника відповідача у судових засіданнях не спростовується дотримання позивачем ФОП ОСОБА_2 вимог податкового законодавства при формуванні у квітні 2010 року - листопаді 2011 року податкового кредиту. Йдеться лише про "дефекти" контрагентів позивача, що встановлені, здебільшого, актами інших перевірок.

Підпунктом 5.2 пункту 5 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року №984, визначено, що у разі встановлення порушень податкового законодавства в акті необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Вимоги зазначеного Порядку відповідачем при складанні ОСОБА_3 перевірки від 21 грудня 2012 року №5699/17-311/НОМЕР_1 не дотримані, фактично не зазначені норми податкового законодавства, які стосуються саме позивача та саме ним порушені, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ. Відповідно відсутнє у ОСОБА_3 перевірки документальне обґрунтування висновку про заниження суми податку на додану вартість, натомість порушення позивачем податкового законодавства у ОСОБА_3 перевірки обґрунтовані лише витягами з актів перевірок контрагентів позивача ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО".

Висновок щодо завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період вмотивований тим, що постачальники по ланцюгу постачання мають ознаки фіктивності.

У ході перевірки встановлено, що у мережі постачання, починаючи з другої ланки, є підприємства, реальність здійснення фінансово-господарської діяльності яких не підтверджено. За даними операціями не підтверджено факти виникнення податкових зобов'язань по ланцюгам постачання до виробника продукції або імпортера.

З урахуванням викладеного, податковий орган вважає, що позивач неправомірно сформував податковий кредит.

На противагу доводам відповідача суд зазначає, що відповідно до приписів статті 200 Податкового кодексу України право на отримання суми бюджетного відшкодування пов'язано з фактичною сплатою податку на додану вартість у складі ціни товарів (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (робіт, послуг).

Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у залежність від проведення зустрічних перевірок по ланцюгам постачання до виробника або імпортера. Порушення норм вказаного Кодексу контрагентами позивача породжує негативні наслідки безпосередньо для контрагентів позивача і не може впливати на право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 31 січня 2011 року за наслідками розгляду за винятковими обставинами у зв'язку з наявністю підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, - неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, справи за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд України вказав, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований податок на додану вартість, що включений платником податку до податкового кредиту.

У постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі №21-573во10, від 29 жовтня 2010 року у справі № 21-14а10 судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Згідно із частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що частиною другою статті 61 Конституції України закріплено принцип індивідуальної відповідальності.

З викладених правових позицій слідує, що якщо податковим органом встановлено факти порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача або постачальників останніх, негативні наслідки у вигляді визначення податкових зобов'язань повинні наставати саме для порушників, а не для позивача, який свої податкові зобов'язання виконав належним чином, сплативши ПДВ в ціні товарів і послуг, тобто, якщо позивач виконав всі передбачені законодавством передумови для формування податкового кредиту, податковий орган не може пов'язувати віднесення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту з виконанням або невиконанням іншими платниками податків своїх зобов'язань.

Разом з тим, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки дотримання постачальниками товару вимог податкового законодавства зі сплати податкових зобов'язань до бюджету, як і не наділено повноваженнями перевірки відповідності фактичного місцезнаходження постачальника реєстраційним даним, тим більше по ланцюгу постачання.

Крім того, залученими до матеріалів справи та дослідженими під час судового розгляду договорами, податковими накладними, накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, актам списання, актами виконаних робіт, товарно-транспортними накладними, талонами замовника, платіжними дорученнями, банківськими виписками підтверджено реальність здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" та фактичну сплату позивачем - отримувачем товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість в ціні товарів (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (робіт, послуг), а отже, і правомірність включення позивачем суми ПДВ у розмірі 116 511,00 грн. до складу податкового кредиту.

Суд зауважує, що характер товарів і послуг, які отримані позивачем від вищенаведених контрагентів, цілком узгоджується з його діяльністю.

Договори, податкові, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти виконаних робіт (послуг), товарно-транспортні накладні, дорожні листи, які були надані відповідачу під час проведення перевірки, та досліджувались в судовому засіданні, виконані відповідно до вимог чинного законодавства, та відповідають вимогам статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", згідно якої первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції.

Первинна документація бухгалтерської та фінансової звітності, складена на виконання договорів ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО", на підставі яких відповідну суму коштів включено до складу податкового кредиту, оформлена належним чином.

Також суд зазначає, що правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діючим законодавством передбачена лише одна умова: вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результатів робіт, послуг.

Висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" та нікчемності правочинів, укладених ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно із пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, в редакції після 01 січня 2011 року, правочини, що мають ознаки оспорюванності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду, крім того, у даному випадку настають відповідні юридичні наслідки.

У даному випадку податковий орган, без обов'язкового виконання вимог законодавства, без визнання такого правочину недійсним в судовому порядку (1 стадія), робить висновки про його недійсність та переходить до іншої стадії, визнаючи такий правочин нікчемним, що також суперечить вимогам законодавства.

Суд не приймає до уваги та вважає безпідставними доводи податкового органу про непідтвердження між позивачем та його контрагентом господарських операцій, що є по своїй суті нікчемністю укладеного правочину, що, в свою чергу, не створює юридичних наслідків. Зазначені доводи є нічим іншим як припущеннями відповідача, які нічим не підтверджені. Жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визначенням їх нікчемними, недійсними із застосуванням відповідних наслідків внаслідок вчинення таких правочинів. Висновки податкового органу в даному випадку є передчасними.

Крім того, суд звертає увагу, що у випадку, якщо податковий орган вважає, що в даному випадку мала місце недійсність (що за своєю суттю має ознаки фіктивного правочину) або нікчемність правочину, між суб'єктами господарювання метою яких було заволодіння коштами держави шляхом ухилення від сплати податків (безпідставне формування та заниження сплати відповідного податку) до бюджету, тобто фактично має місце суспільне-небезпечне діяння, то податковий орган має право на вирішення такого питання в межах кримінального, кримінально-процесуального законодавства.

З огляду на викладене, висновки відповідача про відсутність реальності здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "Акрон", ТОВ ТД "Автомеханіка", ТОВ "Алексагротранс", ТОВ "Євро-Азія Ексім", ТОВ "Арзамас-17", ТОВ "Светотехніка-Херсон", ТОВ "Природоохоронні технології - ЕКМО" спростовуються належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом в ході судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованими висновки перевірки про заниження сплати податку на додану вартість на загальну суму 116 511,00 грн.

Оскільки судом не встановлено порушень позивачем вимог податкового законодавства, на які посилався відповідач, відповідно, і штрафні санкції застосовані до нього неправомірно.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення покладено на податковий орган.

У даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення від 09 січня 2013 року №/5 є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 09 січня 2013 року №/5.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ № /5 від 09 січня 2013 року визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 386,42 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2013 року.

Суддя І.С. Шевяков