Справа № 333/437/15-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2015 р.справа № 333/437/15-а(2-а/333/31/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Юрко І.В., Панченко О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року у справі №333/437/15-а(2-а/333/31/15) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 січня 2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- визнати позивача таким, що має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах починаючи з 18.09.2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач 18.09.2014 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте відповідач 14.11.2014 року відмовив позивачу у призначенні такої пенсії посилаючись на невідповідність діючому законодавству довідки, що уточнює особливий характер роботи та відсутність атестації робочого місця позивача та надав витяг з протоколу засіданню комісії з суперечливих питань при призначенні та виплати пенсії.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 ОСОБА_1 та зобов'язав управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 18 вересня 2014 року.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідача немає законних підстав для зарахування позивачу періоду роботи з 08.06.1987 року по 04.09.2000 року до пільгового стажу, оскільки довідка, що уточнює особливий характер роботи позивача не відповідає діючому законодавству у зв'язку з тим, що не містить посилань на первинні документи на підставі яких її було видано та не містить відомостей щодо виконання робіт позивачем протягом повного робочого дня. Крім того відповідач вказує на відсутність документів, що підтверджують атестацію робочого місця позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 18 вересня 2014 року звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Рішенням відповідача від 14 листопада 2014 року №47 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (а.с.4).

Рішення відповідача мотивовано тим, що позивачу неможливо зарахувати до пільгового стажу період його роботи 08.06.1987 року по 04.09.2000 року, оскільки довідка, що уточнює особливий характер роботи позивача не відповідає діючому законодавству у зв'язку з тим, що не містить посилань на первинні документи на підставі яких її було видано та не містить відомостей щодо виконання робіт позивачем протягом повного робочого дня. Крім того відповідач вказує на відсутність документів, що підтверджують атестацію робочого місця позивача

Правомірність та законність рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу видано в.о. директора ЗАТ «Запоріжжяагротеххарчпром» (ліквідатор) довідку №3 від 15.03.2005 року про те, що позивач працював в ЗАТ «Запоріжжяагротеххарчпром» газоелектрозварником ручного зварювання з 08.06.1987 року по 04.09.2000 року (наказ № 25), 13 років 2 місяця 28 днів, що передбачено списком № 2 (розділ ХХХІІІ, код 756) виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та важкими умовами праці, які надають право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 (а.с. 5).

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, враховуючи норми статті 46 Конституції України, невідповідність довідки встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 зразку та не зазначення ліквідатором у вищевказаній довідці первинних документів, на підставі яких видана зазначена довідка не може бути підставою для позбавлення особи конституційної гарантії та права на призначення пенсії.

Щодо посилань відповідача в доводах апеляційної скарги на відсутність документів, що підтверджують атестацію робочого місця позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу № 44-К від 08.06.1987 року позивача прийнято на посаду газоелектрозварником 3 розряду на ділянку № 4 з випробувальним терміном.

Згідно з наказом № 44 від 23.05.1995 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію електрозварника 4 розряду.

ОСОБА_1 проходив обов'язковий медичний огляд, перевірку знань з питань щодо охорони праці, надавалась додаткова відпустка у зв'язку з шкідливими умовами праці, що підтверджується наказами № 422-к від 06.08.1992 року, № 37 від 19.04.1995 року, № 34 від 09.11.1995 року, № 45 від 27.11.1997 року (а.с.10,12,14,16).

Закрите акціонерне товариство «Запоріжжяагротеххарчпром» - ліквідовано, що підтверджується ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.04.2005 року справа № 20/64-25/22 (а.с.20).

Відповідно до архівної довідки № 03-05/Л-1783 від 01.10.2014 року, виданої начальником архівного відділу Запорізької міської ради Щербахою Л.І. та архівної довідки № 01-32/Л-2156 від 17.10.2014 року виданої державним архівом Запорізької області встановлено, що документи «Запоріжжяагротех харспром» на зберігання до архівних відділень не надходили у зв'язку з чим, немає можливості надати довідку про роботу та заробітну плату ОСОБА_1

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналізу зазначених норм свідчить, що законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств.

Як було встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 проходив обов'язковий медичний огляд, перевірку знань з питань щодо охорони праці, йому надавалась додаткова відпустка у зв'язку з шкідливими умовами праці, що підтверджується наказами № 422-к від 06.08.1992 року, № 37 від 19.04.1995 року, № 34 від 09.11.1995 року, № 45 від 27.11.1997 року

Враховуючи те, що наданими позивачем документами підтверджується зайнятість позивача із шкідливими умовами праці, суд апеляційної інстанції вважає, що не проведення атестації робочих місць чи не збереження документів, що підтверджують атестацію робочих місць не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення, а постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року у справі №333/437/15-а(2-а/333/31/15) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: І.В. Юрко

Суддя: О.М. Панченко