Справа № 2а-14373/10/0570
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2010-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мандичев Д.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2010 року справа №2а-14373/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились

від відповідачів:

1. ВДВС Артемівського МРУЮ ОСОБА_2 довір. від 23.09.2010 року № 944/11-08, ОСОБА_3 довір. від 23.09.2010 року № 55/08

2.ГУ ДКУ ОСОБА_4 довір. від 29.03.2010 року № 22/8с

3. УДК в м. Артемівську - не з'явились

розгляну?вши у відкритому судовому зас?іданні апеляційну скаргу ОСОБА_5?

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 26.07.2010 року

у справі № 2а-14373/10/0570

за позовом ОСОБА_6? ОСОБА_7

до відповідачів:

1. Начальника Відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2

2. Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області

3. Управління Державного казначейства України в м. Артемівську

про визнання бездіяльності та дій незаконними, спонукання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Начальника Відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області, Управління Державного казначейства України в м. Артемівську про визнання бездіяльності щодо перешкоди надання необхідних документів до виконавчого листа № 2-911-03; та несвоєчасної відповіді на звернення від 29.03.2010 року неправомірною, зобов'язання надати документи, стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. та судових витрат в сумі 318 грн. 62 коп. (з урахуванням змін та доповнень а.с. 79 82, 92).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26.07.2010 року у справі № 2а-14373/10/0570 (суддя Мандичев Д.В.) в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Позивач?ем подана апеляційна скарга, в? якій просить постанову суду с?касувати та прийняти нове ріш?ення, яким позовну заяву задов?ольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при неповному та невсебічному досліджені матеріалів справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу УДК у м. Артемівську вказало на її безпідставність.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення на апеляційну скаргу та наполягав на відмові в задоволені апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі.

29 березня 2010 року ОСОБА_6 звернулась до Відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції з заявою, відповідно якої просила видати довідки з розрахунком заборгованості за період виконання виконавчого листа № 2-911-2003 про стягнення аліментів з ОСОБА_8

06 квітня 2010 року ВДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції до Донецького апеляційного адміністративного суду надіслана заява, відповідно якої, Відділ Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції просив повернути копію виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-911 про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, яке було надане на вимогу суду апеляційної інстанції для вивчення матеріалів провадження у справі № 2а-11918/08/0570 за позовом ОСОБА_6 до начальника ВДВС Артемівського МРУЮ.

28 квітня 2010 року начальником Відділу Державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції продовжений термін розгляду заяви ОСОБА_6 до 10 травня 2010 року, у зв'язку з тим, що оригінал виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на утримання сина приєднаний до матеріалів кримінальної справи Артемівського РВ УМВС України в Донецькій області згідно постанови слідчого СО УМВС України в Донецькій області від 12.11.2008 року про проведення виїмки та протоколу виїмки та огляду слідчого СО УМВС України в Донецькій області від 14.11.2008 року, а копія виконавчого провадження знаходилась в Донецькому апеляційному адміністративному суді в матеріалах справи № 2а-11918/08/0570.

30 квітня 2010 року ВДВС Артемівського МРУЮ повторно надіслав заяву до Донецького апеляційного адміністративного суду щодо повернення копії виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-911 про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, яке було надане на вимогу суду для вивчення матеріалів провадження у справі № 2а-

11918/08/0570 за позовом ОСОБА_6 до начальника ВДВС Артемівського МРУЮ.

05 травня 2010 року ОСОБА_6 повторно звернулась до Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, відповідно якої просила видати довідки з розрахунком заборгованості за період виконання виконавчого листа № 2-911 -2003 про стягнення аліментів з ОСОБА_8

06 травня 2010 року на адресу ОСОБА_6 надісланий лист простою кореспонденцією, про що свідчать витяги з журналів реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції ВДВС, в якому зазначив, що оригінал виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на утримання сина приєднаний до матеріалів кримінальної справи Артемівського РВ УМВС України в Донецькій області згідно акту виїмки з 2008 року (постанови слідчого СО УМВС України в Донецькій області від 12.11.2008року про проведення виїмки та протоколу виїмки та огляду слідчого СО УМВС України в Донецькій області від 14.11.2008 року), а копія виконавчого провадження знаходилась в апеляційному суді Донецької області (надано на вимогу суду для вивчення матеріалів провадження при розгляді справи № 2а-11918/08/0570 за позовом ОСОБА_6 до начальника ВДВС Артемівського МРУЮ та не повернуте).

31 травня 2010 року на адресу ОСОБА_6 Відділом державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції повторно надісланий лист, в якому було зазначено про неможливість надання довідки щодо ходу виконавчого провадження та суми заборгованості.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої та апеляційної інстанції, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, як вважає заявник скарги, суд першої інстанції не дослідив усі докази, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З аналізу зазначених норм процесуального Закону вбачається, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність як органів державної влади, органів місцевого самоврядування, та і рішення, дії або бездіяльність їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість оскарження бездіяльності посадової особи начальника Відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем оскаржувалась бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на звернення з розрахунком заборгованості за період виконання виконавчого листа № 2-911-2003 про стягнення аліментів з ОСОБА_8

Тобто, позивачем оскаржувалась бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді в порядку, визначеному Законом України Про звернення громадян, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Реалізуючи надане йому чинним законодавством право, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання розрахунку заборгованості за період виконання виконавчого листа.

Статтею 5 Закону України Про виконавче провадження визначені обов'язки і права державних виконавців, до яких, зокрема, віднесений розгляд заяв сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про звернення громадян громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно ст. 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону України Про звернення громадян передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Як свідчать матеріали справи та проти чого не заперечують сторони у справі, позивач звернувся до відповідача з заявою вперше 29.03.2010 року та 28.04.2010 року термін розгляду заяви продовжений у зв'язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження у відповідача, відповідь на адресу позивача не направлялась.

Таким чином, відповідачем в порушення зазначених норм Закону не надана відповідь на звернення позивача від 29.03.2010 року, тому суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відмову в задоволені позовної заяви в цій частині.

Вдруге позивач звернувся до відповідача 05.05.2010 року та 06.05.2010 року та 31.05.2010 року на його адресу простою кореспонденцією надіслана відповідь про неможливість надання розрахунку, оскільки матеріали виконавчого провадження надіслані до судів.

Тобто, на друге звернення позивача відповідачем надана належна відповідь з дотриманням строків, передбачених вищевказаними нормами Закону, та, оскільки виконавчі документи у відповідача на виконанні не знаходяться, в позовній заяві не конкретизовано, які саме документи позивач просить надати, у суду немає підстав для зобов'язання відповідача надати такі документи.

Крім того, з аналізу ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що предметом адміністративного процесуального права у сфері, що складаються у звязку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист. Особливістю цих відносин є те, що вони повязані із реалізацією прав, свобод та інтересів субєктів у сфері публічно правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Позивачем не надано суду першої інстанції та апеляційному суду належних доказів порушення її права на отримання необхідних документів після повернення їх до ВДВС Артемівського МРУЮ.

Стосовно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.2 Пленуму відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Позивачем не надані належні докази, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат в сумі 318 грн. 62 коп., колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з позовної заяви, зазначені витрати складаються з витрат на бензин в сумі 137 грн. 50 коп., витрати на подання позовної заяви в сумі 3 грн. 40 коп., витрати по відправці заказної кореспонденції з позовною заявою в сумі 10 грн. 50 коп., витрати з відправки телеграми в сумі 17 грн. 24 коп., витрати на прибуття у судове засідання 26.07.2010 року в сумі 149 грн. 98 коп.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на фіскальні чеки, квитанції, топографічна карта, маршрутний лист (а.с. 83 90, 93 93а).

Крім того, позивач сплатив судовий збір при поданні апеляційної скарги згідно квитанції від 06.08.2010 року в сумі 1 грн. 70 коп. (а.с. 104).

Тобто, з урахуванням судового збору за подання апеляційної скарги судові витрати складають суму 320 грн. 32 коп.

Відповідно до ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, з витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що нормою процесуального Закону витрати, пов'язані з відправкою кореспонденції, до складу судових витрат не віднесені, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволені позовної заяви в частині стягнення витрат, пов'язаних з відправкою кореспонденції в сумі 27 грн. 74 коп.

Наряду з викладеним, вказаною нормою до судових витрат віднесені витрати, пов'язані з прибуттям сторін до суду.

Згідно ст. 91 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 27.04.2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, п.5.1 якої встановлено, що пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року № 663.

Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою Наказом Мінфіна України від 13.03.1998 року № 59, визначено, що витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що підтверджують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків готелів (мотелів), страхових полісів тощо.

Витрати у зв'язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надані суду належні докази в підтвердження витрат, пов'язаних з прибуттям сторін до суду в сумі 287 грн. 48 коп. в розумінні зазначених норм, оскільки не надано доказів прибуття до суду на автомобілі, не підтверджені суми, витрачені на придбання палива для автомобіля, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції, також, правомірно відмовив в задоволені позовної заяви в цій частині.

Щодо витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в сумі 5 грн. 10 коп., колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви в частині визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 29.03.2010 року, з позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені п'ять окремих вимог, пропорційно підлягає присудженню позивачу з Державного бюджету України сума витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в розмірі 1 грн. 02 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України Про виконавче провадження, Законом України Про звернення громадян, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.07.2010 року у справі № 2а-14373/10/0570 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.07.2010 року у справі № 2а-14373/10/0570 за позовом ОСОБА_6 до Начальника Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області, Управління Державного казначейства України в м. Артемівську про визнання бездіяльності щодо перешкоди надання необхідних документів до виконавчого листа № 2-911-03; визнання бездіяльності щодо несвоєчасної відповіді на звернення від 29.03.2010 року неправомірною, зобов'язання надати документи та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_6 до Начальника Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, Головного Управління Державного казначейства України в Донецькій області, Управління Державного казначейства України в м. Артемівську про визнання бездіяльності щодо перешкоди надання необхідних документів до виконавчого листа № 2-911-03; визнання бездіяльності щодо несвоєчасної відповіді на звернення від 29.03.2010 року неправомірною, зобов'язання надати документи та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Начальника Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_6 від 29.03.2010 року.

Присудити ОСОБА_6 з Державного бюджету України суму витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в розмірі 1 грн. 02 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного провадження набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

У судовому засіданні 24.09.2010 року проголошена вступна та резолютивна частина постанови, повний текст постанови виготовлений 27.09.2010 року.

Головуючий І.В.Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_9