Справа № 826/11893/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 вересня 2015 року № 826/11893/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 квітня 2015 року ВП №4340086, зобов'язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 квітня 2015 року ВП №4340086, зобов'язання вчинити певні дії.

Просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття постанови від 02.04.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086;

- постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 02.04.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086 скасувати;

- зобов'язати відповідача забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини №12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області у справі №2а-43/09 від 09.04.2009, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01.11.2011 щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01.11.2011, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини №12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області у справі №2а-43/09 від 09.04.2009, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01.11.2011 щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01.11.2011, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у державного виконавця не було підстав для прийняття постанови від 02.04.2015 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини «Хайнацький та інші проти України» від 09.01.2014 №12895/08, оскільки таке рішення в частині виконання постанови Володарського районного суду Київської області від 09.04.2009 у справі №2а-43/09 за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, задоволено, до цього часу не виконане через відмову Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області виконувати відповідне судове рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 01.07.2015.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

У попередньому судовому засіданні 01.07.2015 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, на підставі частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено первинного відповідача - Державну виконавчу службу України на належного - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач).

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, суду надав письмові заперечення.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 21.07.2015 суд вважає за можливе здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України знаходилось рішення Європейського суду з прав людини № 12895/08 від 19.01.2014 у справі «Хайнацький та інші проти України» (ВП №42340086), де позивач - ОСОБА_1 є одним зі стягувачів, боржником - держава.

02.04.2015 державний виконавець Єжов Максим Валерійович, керуючись пунктом 8 частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень Європейського суду з прав людини», прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086 з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач, вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом другої групи, що пов'язано з роботами на Чорнобильській АЕС.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 09.04.2009 у справі №2а-43/09, позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області про визнання неправомірними дії та перерахунок пенсії, задоволений, а саме:

- визнано відмову управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області у перерахунку та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії, починаючи з 22.08.2008, неправомірною;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.05.2008, щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.05.2008, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

У судовому засіданні позивач наголошувала, що з 01.11.2011 року управління Пенсійного фонду України перестало виконувати рішення Ставищенського управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області, а пенсія позивачу виплачувалась без врахування такого рішення, у зв'язку з чим позивач, в числі інших осіб, звернулася до Європейського суду з прав людини із заявою №9381/12 від 03.02.2012.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.01.2014 у справі «Хайнацький та інші проти України» (заява №12895/08 та 249 інших заяв), суд, серед іншого визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу ОСОБА_1) за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг; констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Як вбачається з матеріалів справи, в мотивувальній частині постанови про закриття виконавчого провадження від 02.04.2015 (ВП №42340086) зазначено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом, грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України №5359 від 11.09.2013 у розмірі 33 420,81 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України №6675 від 29.09.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 496,92 грн. Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням юстиції у Київській області, рішення виконано відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 №43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав».

Також, державним виконавцем зроблено посилання на статтю 9 Конституції України, статтю 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статтю 32 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 N606-XIV (надалі по тексту - Закон N606-XIV).

Згідно частини 1 статті 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами частини першої статті 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Нормами пункту 9 частини другої статті 17 Закону №606-XIV відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV (далі по тексту - Закон №3477-IV).

Підстави закінчення виконавчого провадження закріплені у статті 49 Закону №606-XIV, серед яких, зокрема, фактичне виконання під час виконання рішення Європейського суду з прав людини відповідного рішення.

За визначенням у статті 2 №3477-IV під Рішенням у цьому законі мається на увазі:

а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України;

в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;

г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

За правилами статей 2 та 3 Закону №3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Протягом десяти днів від дня отримання повідомлення суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження (частина перша статті 7 Закону №3477-IV).

У відповідності до частин першої-четвертої статті 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

За правилами частини п'ятої цієї ж статті Закону №3477-IV підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (частина шоста статті 8 Закону №3477-IV).

За змістом статті 17 Закону №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За правилами статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі по тексту - Закон №796-XII) фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Законом України від 14.06.2011 №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі по тексту - Закон №3491-VI) доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання пункту 7 Закону №3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23.07.2011.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акта застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 23.07.2011 здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23.07.2011 у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 №З-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України суд розтлумачив, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

01.01.2012 набрав чинності Закон України від 22.12.2011 №4282-VІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (далі по тексту - Закон №4282-VІ), пунктом 3 Розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено, що у 2012 році норми і положення статті 39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону №4282-VІ Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Таким чином, починаючи з 23.07.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовими рішеннями, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В силу положень частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі №43331/12 «Великода проти України» за скаргою, в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Так, Європейський суд дійшов висновку що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни; при цьому наголосив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Вказано, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава.

Також Європейський суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни. При цьому, такий суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися з огляду на умови сьогодення (рішення від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series А №26; рішення від 07.112013 у справі «Пічкур проти України» (Pichkur v. Ukraine), заява №10441/06, п. 53).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» вказав, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

У рішеннях Європейського суду з прав людини в справі «Аррас та інші проти Італії» від 14.02.2012, «Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006 також констатовано, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Таким чином, названа вище постанова Володарського районного суду Київської області від 09.04.2009 у справі №2а-43/09 в частині проведення визначених нею перерахунку пенсії та відповідних виплат підлягає виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат.

За таких обставин і викладених вище правових норм, враховуючи встановлення фактів перерахування позивачу коштів згідно постанови Володарського районного суду Київської області від 09.04.2009 у справі №2а-43/09 за період з 22.05.2008 по жовтень 2011 року включно і підтвердження цього позивачем, наявності в матеріалах справи доказів перерахування позивачу матеріальної та моральної шкоди в еквіваленті 2000,00 євро і пені за прострочення строку виконання рішення Європейського суду, зміну правового регулювання стосовно обчислення пенсії позивача, наведену вище практику Європейського суду з прав людини, а також те, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» зобов'язано виконати ті рішення, які ще підлягають виконанню, суд приходить до висновку про виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» стосовно позивача, і, як наслідок, визначає необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні даного спору, розглянувши і оцінивши всі доводи сторін та третьої особи, з огляду на встановлені обставини, враховуючи зміст частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень та у спосіб, що встановлений нормами Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку не стягуються.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко