Справа № 2а-4769/09/0531
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гаврилов В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року справа №2а-4769/09/0531

зала № 1 приміщення суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В., при секретарі Задоєнку О. В, за участю позивача ОСОБА_2 - особисто, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Куйбишевського районного суду м. Донецька від 10 березня 2010 року у справі № 2а-4769/09/0531 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора дорожньо-патрульної служби роти Чорноморського району Автономної Республіки Крим ОСОБА_3В про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 11.07.2009 року відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова АК 169903 від 11 липня 2009 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п.п. «е» п. 15.9. Правил дорожнього руху України. Вказаною постановою на позивача було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300,00 грн. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки свої дії оцінює як правомірні; вказує, що він діяв згідно з вимогами Правил дорожнього руху України та дорожньою обстановкою.

Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 10 березня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення.

Позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, інші особи до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. З огляду на приписи ч. 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Шевролет», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив зупинку 11.07.2009 року в 16.03 на вулиці Кирова поряд з буд. № 81 в пгт. Чорноморськ АР Крим, тобто ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів Постановою інспектора ДПС роти Чорноморського району ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення АК 169903 від 11.07.2009 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 122 ч. 1 КУоАП у вигляді штрафу 300 гривень. Згідно постанови про адміністративне правопорушення підставою накладення стягнення стало порушення позивачем п.п. «е» п.15.9 Правил дорожнього руху.

Згідно до приписів ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права у сфері публічних правовідносин, що складаються у звязку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист, є вибір засобу захисту порушеного права.

Особливістю цих відносин є те, що вони повязані із реалізацією прав, свобод та інтересів субєктів у сфері публічно правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Частина 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, послався на те, що в судовому засіданні позивач визнав факт зупинки в забороненій зоні, хоча і посилався на те, що з обєктивних причин не міг порушити правила дорожнього руху. Суд також послався пояснення свідка, не зазначивши навіть його прізвище.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідач у справі є посадовою особою державного органу виконавчої влади, який входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, його діяльність регламентується Законом України Про міліцію. Згідно ст. 2 Закону України Про міліцію на нього покладені обовязки, у тому числі, забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто, відповідач у справі посадова особа органу владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені обовязки щодо контролю за дотриманням іншими субєктами Правил дорожнього руху.

Згідно п.п. 1.1., 1.3 Правил дорожнього руху ці правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Згідно п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідальність за порушення Правил дорожнього руху передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до приписів ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Колегія суддів вважає доречним звернути увагу на те, що відповідно до приписів ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, також іншими документами.

Відповідно до приписів ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова у справі про адміністративне правопорушення є офіційними документами і до них висуваються певні вимоги.

Проте, колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення. За твердженням позивача відповідач в порушення вимог ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення не надав йому копію протоколу про адміністративне правопорушення. Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є саме протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Однак в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень.

12.07.2010 року відповідачу факсом надіслано судовий запит з вимогою надати до суду копію протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2010 року, відповідно до ч. 2 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України було витребувано докази у відповідача у справі, зазначивши строк надіслання доказів (копії протоколу про адміністративне правопорушення) до суду 20 липня 2009 року, проте станом на 11 год. 45 хв. 23 липня 2010 року, тобто на час повторного слухання справи, ніякі документи до суду не надійшли, у судовому засіданні відповідач або його представник присутні не були.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де, зокрема, зазначено: якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Слід зазначити, що дана норма Кодексу адміністративного судочинства України спрямована на дисциплінування осіб, які беруть участь у справі. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Отже, системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Таким чином, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, постановлено відповідачем всупереч Закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не була прийнята при повному і всебічному досліджені усіх матеріалів справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, тому вбачаються підстави для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. 2, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17 травня 2010 року у справі № 2а-4769/09/0531 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АК 169903 від 11 липня 2009 року скасувати.

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного провадження вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 26 липня 2010 року.

Головуючий суддя Т. Г. Арабей

Судді Г.М.Міронова

ОСОБА_4