Справа № 2а-2322/10/1270
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Островська О.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( в порядку письмового провадження)

01 вересня 2010 року справа №2а-2322/10/1270

зала судових засідань № 7 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Яманко В.Г., Юрко І.В., розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року у справі № 2а-2322/10/1270 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції України у Луганській області про скасування постанови про накладення арешту,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при виконанні судових рішень державним виконавцем відповідача було винесено постанову про арешт грошових коштів позивача на цільовому розрахунковому рахунку позивача № 0538 в УДК в Слов'яносербському районі, МФО 804013, код 3197032 у сумі 6051,23 грн. (ВП № 16119393), що належить позивачеві та з якого проводиться виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 та 2009 роки. Посилаючись на те, що звернення стягнення на кошти на вказаному рахунку призведе до нецільового використання спеціальних бюджетних коштів та зробить неможливим виплату щорічної допомоги на оздоровлення чорнобильцям та компенсації при встановленні групи інвалідності особам із числа учасників ліквідації на ЧАЕС на поточний 2010 рік, просив скасувати вказану постанову державного виконавця.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року позовні вимоги управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції України у Луганській області задоволені частково. Скасовано постанову Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області від 17.02.2010 року ВП № 16119393 у частині включення до постанови суми виконавчого збору в розмірі 548,00 грн. та суми витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 23,23 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і зазначаючи в якості аргументів ті самі підстави, якими обґрунтовували адміністративний позов.

Сторони до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. З огляду на приписи ч. 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Судами першої інстанції установлено наступне. на виконанні у відповідача знаходяться виконавчий лист № 2а-1877, виданий 10.11.2009 року Слов'яносербським районним судом про стягнення з УПСЗН Слов'яносербської РДА на користь ОСОБА_2 недорахованої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у сумі 2455 грн. та за 2009 рік у сумі 3025 грн., а всього в сумі 5480 грн., на виконання яких державним виконавцем відповідача відкрито виконавче провадження та у рамках яких у зв'язку з відмовою від добровільного виконання судового рішення державним виконавцем винесено постанову від 10.11.2009 року ВП № 16119393 про накладення арешту на виконання виконавчого листа № 2а-1877 у межах суми 6051,23 грн., з якої: 5480 грн. - за рішенням суду, 548,00 грн. - виконавчий збір, 23,23 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Грошові кошти знаходяться на цільовому розрахунковому рахунку позивача № 0538 в УДК в Слов'яносербському районі, МФО 804013, код 3197032. Вказані обставини підтверджуються копією постанови про накладення арешту, копією повідомлення про прийняття до виконання постанови про арешт коштів розпорядника (одержувача) бюджетних коштів та не заперечувались відповідачем.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлена обовязковість рішень суду.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Колегія суддів вважає за доречне звернути увагу сторін на те, що одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є законність. Частина 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, колегія суддів погоджується з застосуванням судом першої інстанції приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 статті 2. Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Зокрема п. 1 ч. 2 зазначеної статті передбачено, що відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 5 Закону передбачені обов'язки і права державних виконавців, безпосередньо в частині 1 даної статті зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Також Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

Виконавчий збор, стягується з боржника в порядку, встановленому статтею 46 Закону. Частиною 1 ст. 46 Закону передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

На виконання Закону України "Про виконавче провадження" розроблена Інструкція про проведення виконавчих дій (затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 року за N 74/5 із змінами і доповненнями, надалі - Інструкція)

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ні Законом, ні Інструкцією не надано прав (не визначено можливість) державному виконавцю застосовувати засоби стягнення передбачені для примусового виконання виконавчих документів у відношенні виконавчого збору та коштів виконавчого провадження. За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про безпідставність включення відповідачем до постанови про накладання арешту на розрахунковий рахунок позивача суми 571, 23 грн., з яких: 548,00 грн. - виконавчий збір, 23,23 грн. - витрати на проведення виконавчих дій. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють їх на відповідність частині 3 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого у справі судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 41, 195-196, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року у справі № 2а-2322/10/1270 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Слов'яносербської районної державної адміністрації Луганської області до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції України у Луганській області про скасування постанови про накладення арешту залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: І. В. Юрко

ОСОБА_3