Справа № 2а-21947/09/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Галатіна О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2010 року справа №2а-21947/09/0570

зала судових засідань № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді суддів: Міронової Г.М., Геращенка І.В., Арабей Т.Г., за участю секретаря Задоєнка О.В., за участю представника відповідача ОСОБА_2; по довіреності; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року у адміністративній справі № 2-а-21947/09/0570 за позовом ОСОБА_3 до Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції, Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області про визнання неправомірними дій щодо відмови в надані права на податковий кредит та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що нею були укладені договори страхування життя та сплачені страхові платежі на загальну суму 6050,00 грн. 30.03.2009 року ОСОБА_3 подала до Олександрівського відділення Добропільської ОДПІ декларацію про доходи за 2008 рік з визначенням витрат зі сплати страхових платежів за договором довгострокового страхування життя та нею була заявлена до повернення сума - 890, 00 грн. Відповідач відмовив позивачу у наданні податкового кредиту, мотивуючи це тим, що вона немає на те відповідного права. У звязку з цим позивач просить суд визнати неправомірними дії Добропільської об'єднаної податкової інспекції щодо відмови в наданні права на податковий кредит за 2008 рік та зобов'язати Добропільську об'єднану державну податкову інспекцію сплатити на її користь за рахунок бюджетних коштів суму надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб в розмірі 890 грн. та штрафні санкції у розмірі 890 грн., а всього 1780, 00 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року позов було задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням, податковий орган звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, інші особи до суду не зявилися, були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до страхового полісу № 100098014 від 29.05.2009 року між позивачем та закритим акціонерним товариством «Амеріканською Компанією Страхування Життя АІГ Життя» було укладено договір страхування життя за програмою «Страхування основних ризиків». Початок дії програми страхування - 15.05.2008 року.

Відповідно до заяви на укладення договору страхування життя № 96 008473 річна страхова премія становить - 3000 грн.

Як вбачається з квитанції № 76 від 15.05.2008 року, на виконання вимог договору страхування, ОСОБА_3 було сплачено до ЗАТ «АМК Життя - АІГ - Життя» 3000 грн. В графі призначення платежу, зазначений номер заяви на укладення договору страхування життя.

Як вбачається зі страхового полісу № 10, 002. 411 від 30.09.2008 року між позивачем та ЗАТ «САТ Граве Україна» був укладений договір страхування життя.

Відповідно до заяви на страхування життя сума першого платежу складає - 3050,00 грн.

Як вбачається з квитанції № 28 від 8 вересня 2008 року, на виконання вимог договору страхування, ОСОБА_3 було сплачено до ЗАТ «САТ Граве Україна» 3050,00 грн. В графі призначення платежу, зазначений номер заяви на страхування життя.

30.03.2009 року позивачем до податкового органу було подано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2008 року, до якої були включені витрати, фактично понесені платником податку протягом 2008 року, а саме: витрати на сплату за власний рахунок страхових внесків за договором довгострокового страхування життя у сумі 6000,00 грн. з посиланням на розрахункові документи.

Відповідач листом від 06.07.2009 року відмовив ОСОБА_3 в поверненні надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на те, що вона не має на це права, отже до складу податкового кредиту за звітний рік можуть бути включені витрати, понесені платником податку на сплату за власний рахунок страхових внесків, за договорами довгострокового страхування життя недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування).

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 67 Конституції України передбачає обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.16 статті 1 Закону України № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Стаття 5 зазначеного Закону, визначає право платника податку на податковий кредит.

Платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

До складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року такі витрати, фактично понесені ним протягом такого звітного року:

суму витрат платника податку на сплату за власний рахунок страхових внесків, страхових премій та пенсійних внесків страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, установі банку за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок, на пенсійні вклади як такого платника податку, так і членів його сім'ї першого ступеня споріднення, яка не перевищує (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування):

-д) при страхуванні платника податку або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом платника податку або на банківський пенсійний депозитний рахунок чи за їх сукупністю - суму, визначену у підпункті 6.5.1 пункту 6.5 статті 6 цього Закону (пп. 5.35 п. 5.3 ст. 5 цього Закону).

Отже, колегія суддів зазначає, що сума податкового кредиту корегується відповідно до п.п 6.5.1 п. 6.5 статті 6 цього Закону. Відповідно до п.п. 6.5.1. п. 6.5 статті 6 цього Закону, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Відповідно до п.п. 18.8. ст. 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

За неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, на користь платника податку сплачуються такі штрафи: якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 10 відсотків від такої суми; якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 50 відсотків від такої суми; якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 100 відсотків від такої суми. Нарахування таких штрафів самостійно здійснюється органом Державного казначейства України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

Відповідно до п.п. 4.2.10 п. 4.2. Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», дохід у вигляді неустойки, штрафів або пені, фактично одержаних платником податку як відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: пені, яка сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або інших сум бюджетного відшкодування.

При цьому відповідач на порушення вимог п. 3.5 ст. 3 та п. 4.1, пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону № 889 при визначенні суми надлишково сплаченого податку, яка повинна бути повернута позивачу в результаті використання прав на податковий кредит, виходив не із загального річного оподатковуваного доходу, а із суми загального річного доходу.

Посилання відповідача на відповідність зробленого ним розрахунку суми, що підлягала поверненню, нормі п. 5.4 ст. 5 Закону № 889, колегією суддів не приймається, оскільки зазначена стаття встановлює лише обмеження права на нарахування податкового кредиту.

За таких обставин обґрунтованими є посилання позивача на порушення відповідачем норм чинного законодавства України про оподаткування фізичних осіб.

Отже, проблемою даного спору є питання щодо визначення обєкту оподаткування при застосуванні податкового кредиту з огляду на різні методики вирахування сторонами надлишково сплаченого податку.

Відповідач користувався при цьому Інструкцією про податковий кредит, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 22.09.2003 року № 442, а потім безпосередньо нормами самого Закону № 889, тоді як суд першої інстанції при вирішенні справи цілком правильно керувався приписами Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Колегія суддів вважає доречним зазначити, що згідно до приписів ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів визначає, що у даних правовідносинах застосуванню підлягає пункт 3.5 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», проте відсутність чіткого та однозначного визначення у вказаному законі методики вирахування суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню з урахування податкового кредиту, призвело до виникнення спору між сторонами, який колегією суддів вирішується на користь позивача, виходячи з принципу «конфлікту інтересів». За підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» принцип «конфлікту інтересів» полягає в тому, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Виходячи з цього ж принципу, колегія суддів вважає, що відповідач, діючи в рамках Методичних рекомендацій податкового органу вищого рівня та свого розуміння норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» порушив право позивача на отримання повної суми відшкодування сплаченого податку з доходів фізичних осіб, але за принципом «конфлікту інтересів» вина, як складова відповідальності, у даному випадку в діях податкового органу відсутня, тому колегія суддів відмовляє в застосуванні штрафних санкцій до відповідача.

Згідно статті 19 Конституції України посадові особи субєктів владних повноважень, якими є й податкові органи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, податковим органом не було додано належних доказів щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення на позов та доводи апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не має.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Добропільської об'єднаної державної податкової інспекції задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року у справі № 2-а-21947/09/0570 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зобовязати Добропільську об'єднану державну податкову інспекцію сплатити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних коштів суму надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб в розмірі 890 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 16 липня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: І.В.Геращенко

ОСОБА_4