Справа № 2а-1951/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Логойда Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року справа №2а-1951/10/0570 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Яманко В.Г., Блохіна А.А., при секретарі: Драній Л.Г., за участю представників: позивача: ОСОБА_2 по довіреності; відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції з енергозбереження на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року, за позовом Державного підприємства «Донецька залізниця» до Державної інспекції з енергозбереження про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року державне підприємство «Донецька залізниця» звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з постановою Державної інспекції з енергозбереження про застосування економічних санкцій від 27 листопада 2009 року № 15-6/103-КП22/М не погоджується та зазначає, що при її винесенні відповідач не врахував того, що на підставі додатку № 7 до експлуатаційного погодження від 04 червня 2004 року № 2032, укладеного між відокремленими підрозділами державного підприємства «Донецька залізниця» «Енергозбут» та вагонним депо Маріуполя, останній постійно здійснює плату за недостатнє оснащення електромереж засобами компенсації реактивної потужності. Також не враховано те, що вагонне депо Маріуполя має три окремі площадки, а відповідачем порушено п. 5.8 Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17 січня 2002 року № 19. У звязку з вищевикладеним, позивач просив визнати недійсною та скасувати вищезазначену постанову відповідача у справі..

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року позов було задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Державна інспекція з енергозбереження звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року скасувати і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, пояснень сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Територіальним управлінням Державної інспекції з енергозбереження по Донецькій області проведено планову перевірку структурного підрозділу підприємства вагонного депо Маріуполя в сфері енергозбереження, за результатами якої складено акт від 13 листопада 2009 року № 15-6/89-22/М, в якому відображені порушення вимог законодавства в 2008 році у виді перевитрат електричної енергії внаслідок низького коефіцієнта реактивної потужності в електричних мережах, спричинених неефективною роботою компенсуючих пристроїв.

На підставі акту прийнято постанову про застосування економічних санкцій від 27 листопада 2009 року № 15-6/103-КП22/М, якою застосовано штраф в розмірі подвійного тарифу вартості активної електроенергії за недокомпенсацію реактивної потужності за фактом встановлення нераціонального (неефективного) використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в розмірі 5 542,17 грн.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію з енергозбереження, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1039 від 29 червня 2000 року, Державна інспекція з енергозбереження є урядовим органом державного управління, що діє у складі національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів (надалі НАЕР) і йому підпорядковується. Інспекція є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного ОСОБА_1 України і своїм найменуванням.

Інспекція для реалізації покладених на неї завдань утворює за погодженням з Головою НАЕР територіальні органи у межах граничної чисельності працівників Інспекції.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про енергозбереження" на позивача покладені функції щодо здійснення контролю у сфері енергозбереження. До повноважень Інспекції за змістом положення про Державну інспекцію з енергозбереження, віднесено прийняття участі у реалізації державної політики та здійснює державний контроль у сфері енергозбереження, виконання відповідно до законодавства контрольно-наглядових функцій щодо використання паливно-енергетичних ресурсів.

Механізм проведення Державною інспекцією з енергозбереження перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів та усунення фактів їх неефективного використання на підприємствах, в установах та організаціях (далі - підприємства) незалежно від форми власності та підпорядкованості визначений Порядком проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання, затвердженим наказом Державного комітету України з енергозбереження N 64 від 4 серпня 2000 року.

Головним доводом апеляційної скарги є посилання на той факт, що розрахунки ДП Донецька залізниця з енергопостачальною організацією за перетоки реактивної електроенергії є договірними відносинами, які не є предметом нагляду інспекції, тому необхідно розрізняти економічні санкції, які застосовуються інспекцією за порушення законодавства з енергозбереження, та плату за недостатнє оснащення електричних мереж засобами компенсації реактивної потужності за договором з енергопостачальною організацією.

Проте, колегія суддів не погоджується із зазначеною тезою апелянта, через наступне.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 11 вказаного Закону України «Про енергозбереження» визначені економічні заходи для забезпечення енергозбереження, які передбачають, зокрема: введення плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів у вигляді надбавок до діючих цін та тарифів залежно від перевитрат паливно-енергетичних ресурсів щодо витрат, встановлених стандартами (п. «е»). Згідно зі ст. 12 вказаного Закону джерелами фінансування заходів щодо ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів є, зокрема, власні та позикові кошти підприємств, установ і організацій.

Розділом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 699 від 02 вересня 1993 року передбачено, що за перевитрати газу та інших паливно-енергетичних ресурсів внаслідок неефективного його використання, виявлені органами Державної інспекції з енергозбереження, сплачується підвищена плата.

Якщо перевитрати газу та інших паливно-енергетичних ресурсів викликані недодержанням технологічної дисципліни (незадовільний стан устаткування, відсутність або недотримання роботи устаткування за режимними або технологічними картами, відсутність тепло-утилізаційного устаткування, систем автоматики), споживач сплачує за річний обсяг перевитрат газу та інших паливно-енергетичних ресурсів у двократному розмірі встановленої на них ціни. Плата вноситься одразу після обстеження підприємства Державною інспекцією з енергозбереження.

Як вбачається із змісту акту перевірки № № 15-6/89-22/М, перевитрати позивачем електроенергії стало внаслідок низького коефіціенту потужності в електричних мережах, спричинених неефективною роботою компенсуючих пристроїв (а.с 9-19).

Як встановлено судом першої інстанції і з чим не може не погодитись колегія суддів, оплату за перетікання реактивної електроенергії вагонне депо Маріуполя здійснювало на підставі експлуатаційного погодження від 04 червня 2004 року, укладеного з відокремленим підрозділом державного підприємства «Донецька залізниця» «Енергозбут». На підставі нього ж сплачувало надбавку за недостатній рівень компенсації реактивної потужності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач компенсовував відхилення коефіцієнту реактивної потужності від граничного нормативного значення cosф = 0,97 (tgф = 0,25), що відповідало наведеним вимогам законодавства і позивачем дотримані вимоги законодавства щодо своєчасної сплати постачальнику спожитої електричної енергії та надбавки за недостатній рівень компенсації реактивної потужності.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо правомірністі застосування ним підвищеної плати за заявлені перевитрати паливно-енергетичних ресурсів на підставі п. е статті 11 Закону України «Про енергозбереження».

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Однак в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів свідчить про необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що рішення субєктом владних повноважень повинні прийматися з дотриманням принципів, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Таким чином, оскаржуване рішення прийнято відповідачем всупереч Закону та за межами повноважень, наданих йому чинним законодавством України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції у повному обсязі встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 196, 197, п. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з енергозбереження залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2010 року у справі № 2а-1951/10/0570 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 17 вересня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: В.Г.Яманко

ОСОБА_4