Справа № 2а-7896/10/0570
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2010-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року справа №2а-7896/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2010 року по справі № 2а-7896/10/0570 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Міністерства фінансів України, Державне казначейства України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2010 року по справі № 2а-7896/10/0570 позовні вимоги позивача були задоволені частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_3 у період з 19 серпня 2009 року по березень 2010 року включно заробітної плати з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати та зобовязав територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області виплатити недоотриману заробітну плату з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати за період з 19 серпня 2009 року березень 2010 року включно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що воно не є належним відповідачем, оскільки відповідно до покладених на нього завдань виконує функції розпорядника певних бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції. Також посилається на невірне застосування судом першої інстанції положень Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 Про оплату праці суддів та вказує, що в оскаржуваній поставі суд першої інстанції має місце неповне зясування обставин, їх недоведеність, а також невідповідність висновків обставинам справи.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволені вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 обіймає посаду судді Дружківського міського суду Донецької області з липня 1984 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Заробітна плата позивачки обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2006-2010 роки.

Відповідно до розрахунку заробітної плати з урахуванням грошового утримання за період з грудня 2007 року по грудень 2009 року позивача, наданого територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області, вказане призвело до недоотримання позивачем за даний період заробітної плати з урахуванням грошового утримання в розмірі 183357 грн. 21 коп.

Судовою колегією були досліджені матеріали справи. Обставини, встановлені судом першої інстанції знайшли своє підтвердження та приймаються судом апеляційної інстанції як вірні.

Статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян визначає Закон України Про статус суддів від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ.

Відповідно до ст. 126 Закону України Про судоустрій України, яка визначає повноваження державної судової адміністрації, державна судова адміністрація, зокрема, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів.

Згідно зі статтею 128 вказаного Закону територіальне управління державної судової адміністрації є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс і рахунки в установах банку. ОСОБА_2 управління державної судової адміністрації здійснюють свою діяльність на основі положення про державну судову адміністрацію, яке затверджується указом Президента України за поданням Прем'єр-міністра України, погодженим із Радою суддів України.

Положення про Державну судову адміністрацію України, затверджене Указом Президента України від 03 березня 2003 року № 182/2003, втратило чинність на підставі Указу Президента України від 23 червня 2009 року № 477/2009. Інше положення затверджено не було. У зв'язку з цим для реагування спірних право відносить підлягають застосуванню положення Закону України Про судоустрій України від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ.

Таким чином, ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є юридичною особою, яка наділена адміністративно-процесуальною правосуб'єктністю у відповідності до статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 122 Закону України Про судоустрій України, яка регулює питання матеріально-технічного забезпечення судів, матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду. Суди та інші установи, що мають статус юридичної особи, забезпечують поточні потреби своєї діяльності самостійно або на підставі окремих замовлень через державну судову адміністрацію. Між тим, суди не здійснюють матеріальне забезпечення суддів, в судах загальної юрисдикції відповідний відділ, який здійснював би виплату заробітної плати суддям, відсутній. Отже органами, які здійснюють матеріальне забезпечення судців, є Державна судова адміністрація України та її територіальні управління.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України. Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі і заробітна плата суддів, є елементами статусу судді (статті 42-45 Закону України Про статус суддів). Збереження існуючого статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Статтею 14 Закону Про судоустрій України встановлено, що однією з гарантій самостійності судів і незалежності суддів є належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Статтею 44 Закону України Про статус суддів визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України та Голови Вищого арбітражного суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків їх окладів. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Конституційний суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо гарантій незалежності суддів у своїх рішеннях, зокрема, від 24 червня 1999 року у справі № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року у справі № 19рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року у справі № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року у справі № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів). У вказаних рішеннях зазначено, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України Про статус суддів у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України Про судоустрій України треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи згідно з додатком 7.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 зазначену постанову доповнено, зокрема, пунктом 4-1, яким установлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2007 року та Вищого адміністративного Суду України від 29 жовтня 2009 року, в адміністративній справі за позовом особи до держави Україна, Кабінету Міністрів України, треті особи - Державне казначейство України, Державна судова адміністрація, про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, визнано протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 Про оплату праці суддів.

Таким чином, з 03 грудня 2007 року (з дня набрання законної сили судовим рішенням) пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів втратив чинність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів встановлено, що розміри посадових окладів суддів, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, встановлюються, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 доповнено постанову № 865, зокрема, пунктом 4-1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року (справа № 2/174), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року (справа № 22-а-26751/08), в адміністративній справі за позовом особи до Кабінету Міністрів України, треті особи - Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий господарський суд України, про визнання незаконними та скасування актів, визнані незаконними постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів в частині встановлення розміру посадового окладу суддів; пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів.

Тобто, з 19 серпня 2009 року (дня набрання законної сили судовим рішенням) постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів втратили чинність.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає наслідки набрання законної сили судовим рішенням, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З 03 грудня 2007 року є протиправним і скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів, а з 19 серпня 2009 року - є протиправними постанова Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів.

Таким чином, позивач мав право на отримання заробітної плати у відповідності зі статтею 44 Закону України Про статус суддів та постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці суддів з часу набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року у справі № 2/174, тобто з 19 серпня 2009 року.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджує висновок суду першої інстанції що ненарахування та невиплата позивачу ОСОБА_2 управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області заробітної плати з урахуванням підвищення мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік та Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік за період з 19 серпня 2009 року по березень 2010 року включно є протиправною бездіяльністю. Рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки викладені в судовому рішенні не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2010 року по справі № 2а-7896/10/0570 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання незаконною бездіяльності, визнання незаконними дій, зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 7 липня 2010 року по справі № 2а-7896/10/0570 - залишити без змін.

Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті та виготовлена 25 серпня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Сухарьок М.Г.

Судді: Гаврищук Т.Г.

ОСОБА_4