Справа № 826/4931/14
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Київ К/800/50310/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Приходько І.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Фортіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014

у справі 826/4931/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Фортіс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного

управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Фортіс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києвіпро визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2014 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЮФ «Фортіс» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2010, яка виникла за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалось в період з 01.11.2010 по 30.11.2010, за результатами якої складено акт від 04.04.2011 № 56/07-214/25401349.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 , пп.7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі вищезазначеного акта фіскальний органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2011 № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у періоді - грудень 2010 р. у розмірі 367 882,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем укладено з управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради (продавець) договір купівлі-продажу нежилого приміщення № б/н від 06.10.2010, умовами якого передбачена передача продавцем у власність покупця нежилих приміщень. Право власності на зазначений об'єкт підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 06.10.2010. Приміщення було передано 11.01.2011 позивачу на підставі акту приймання-передачі. Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві Ради 06.10.2010 виписано податкову накладну на суму 2 215 200,00 грн.

На підтвердження оплати позивачем надано платіжні доручення, а саме: від 03.11.2010 № 205 на суму 1 293 200,00 грн., від 03.12.2010 № 225 на суму 70 000,00 грн., від 17.12.2010 № 240 на суму 180 000,00 грн., від 10.01.2011 № 1 на суму 312 000,00 грн., від 08.12.2010 № 226 на суму 160 000,00 грн., від 01.12.2010 № 224 на суму 200 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими податковою накладною, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суди попередніх інстанцій встановили, що податкова накладна № 5075 від 06.10.2010 виписана раніше ніж дата виникнення податкових зобов'язань, тобто в податковому періоді відсутні події, які повинні статися раніше ніж видача податкової накладної, в даному випадку, це зарахування грошових коштів від покупця на банківський рахунок платника податку. Отже, податкова накладна № 5075 від 06.10.2010 виписана з порушенням при заповненні обов'язкових реквізитів, а тому не є первинним документом, внаслідок чого позбавляє позивача права на включення до податкового кредиту витрат на сплату ПДВ на підставі такої податкової накладної, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Рішення судів попередніх інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Фортіс» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 у справі 826/4931/14 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Фортіс» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 у справі 826/4931/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
І.В. Приходько