Справа № 2а-17662/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Савченко С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( в порядку письмового провадження)

18 серпня 2010 року справа №2а-17662/10/0570

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши апеляційну скаргу товариства захисту прав ошуканих безпорадних хворих споживачів на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2010 року у справі № 2а-17662/10/0570 за позовом товариства захисту прав ошуканих безпорадних хворих споживачів до Держави Україна в особі судді Федорова С.П., Голови Ради Асоціації «Ліга-Паритет» постійно діючого третейського суду про визнання дій Держави Україна в особі ОСОБА_2 Третейського суду при Асоціації «Ліга-Паритет» судді Федорова С.П. по введенню в оборот своєї діяльності державної власності - паспортів померлих та наслідки такого введення протиправними відносно хворого інваліда другої групи ОСОБА_3 та необмеженого кола споживачів та як припинення цих дій та їх наслідків відміни «ухвали про скасування рішення та припинення провадження у справі № НОМЕР_1»,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2010 року було відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача, не погодившись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права.

Особи, що беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися, були повідомлені належним чином. Згідно частини 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Згідно до приписів ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції до змін від 30.07.2010 року), суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до змін від 30.07.2010 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права у сфері публічних правовідносин, що складаються у звязку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист, є вибір засобу захисту порушеного права.

Особливістю цих відносин є те, що вони повязані із реалізацією прав, свобод та інтересів субєктів у сфері публічно правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Колегія суддів вважає доречним визначити термін «суб'єкт владних повноважень». Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що позивач у справі товариство захисту прав ошуканих безпорадних хворих споживачів не є субєктом владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Закон України «Про судоустрій» (в редакції до змін від 30.07.2010 року) визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні. Органи судової влади здійснюють свої повноваження виключно на підставах, у межах та порядку, передбачених Конституцією України та законами. Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у формі цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, а також конституційного судочинства. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про третейські суди» третейський суддя - фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 10 січня 2008 року N 1-рп/2008 правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ. Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Згідно з положеннями частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону України «Про третейські суди» третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (стаття 46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Забезпечення примусового виконання рішень третейських судів перебуває за межами третейського розгляду та є завданням компетентних судів і державної виконавчої служби (стаття 57 Закону, пункт 1 частини другої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження»). Таким чином, третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 Асоціації «Ліга-Паритет» постійно діючого третейського суду суддя третейського суду Федорова С.П. не є суб'єктом владних повноважень, який наділений владними управлінськими функціями та не здійснює делеговані державою повноваження.

Колегія суддів зазначає, що у приписах Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема у статті 2, йдеться про захист не будь-якого-інтересу, а тільки правового, або інакше легітимного.

Конституційний Суд України визначив зазначений законний інтерес як «прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам».

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення прав, свобод та інтересів, які захищають адміністративні суди, відбувається у публічно-правових відносинах та виходить від субєктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з матеріалів позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями відповідача і який саме правовий інтерес позивача був порушений.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 15 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції до змін від 30.07.2010 року) суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з додержанням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 41 ст. 195-196, ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства захисту прав ошуканих безпорадних хворих споживачів залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2010 року у справі № 2а-17662/10/0570 за позовом товариства захисту прав ошуканих безпорадних хворих споживачів до Держави Україна в особі судді Федорова С.П., Голови Ради Асоціації «Ліга-Паритет» постійно діючого третейського суду про визнання дій Держави Україна в особі ОСОБА_2 Третейського суду при Асоціації «Ліга-Паритет» судді Федорова С.П. по введенню в оборот своєї діяльності державної власності - паспортів померлих та наслідки такого введення протиправними відносно хворого інваліда другої групи ОСОБА_3 та необмеженого кола споживачів та як припинення цих дій та їх наслідків відміни «ухвали про скасування рішення та припинення провадження у справі № НОМЕР_1» залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Г. М. Міронова

Судді: Т. Г. Арабей

ОСОБА_4