Справа № 815/4140/15
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4140/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

сторін:

позивач - не зявилась

представник відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про скасування рішень від 24.02.2015 року та 21.04.2015 року та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про скасування рішень від 24.02.2015 року та 21.04.2015 року та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач 26.08.2015 року у судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 29). 25.08.2015 року надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 32).

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав зазначених у запереченнях (а.с. 34-36).

Третя особа ОСОБА_3 до суду не зявилась, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 33).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 30 травня 1999 року між Позивачем та 3-ю особою ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований у Трапівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області. Від спільного шлюбу з відповідачем є троє дітей: донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Під час перебування у шлюбі, 26 квітня 2001 року був куплений житловий будинок з господарськими та дворовими спорудами за адресою вул. Миру, 66, с. Зарічне, Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується договором купівлі - продажу, який посвідчений державним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 1325.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 липня 2010 р. шлюб був розірваний.

Вказане нерухоме майно 31.12.2012 р. було оформлене у власність ОСОБА_3

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.06.2014 року у справі № 515/595/14-ц вказаний житловий будинок був розділений як спільне сумісне майно подружжя та визнано за позивачем та за третьою особою ОСОБА_3 по 1/2 ідеальній частці право власності на нього (а.с. 14-16).

На підставі рішення суду було здійснено державну реєстрацію, про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2014 року, індексний номер витягу: 29034139 (а.с. 8).

Згідно інвентаризаційної довідки № 255 від 12.11.2014 року, яка видана ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» вартість житлового будинку з господарськими спорудами складає 96764 грн. (1/2 частина - вартістю - 48382 грн.)

Третя особа ОСОБА_3 на теперішній час згідно з розрахунком заборгованості по аліментах відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області від 06.04.2015 р. має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача для утримання трьох неповнолітніх дітей у сумі 28785,17 грн. (а.с. 6).

З урахування заборгованості по сплаті аліментів Позивач з 3 особою ОСОБА_3 дійшли до обоюдної згоди про припинення права на аліменти у звязку з набуттям права власності дітьми на 1/2 частину ідеальної долі нерухомого майна, яке ОСОБА_3 належить належить на праві приватної власності.

З цього приводу Позивач та 3 особа ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса, але їм було відмовлено в оформленні договору з посиланням на те, що необхідно надати рішення органу опіки та піклування, яким надано дозвіл на припинення права на аліменти у звязку з набуттям права власності дітьми на нерухоме майно.

Тоді, 09 лютого 2015 року Позивач та 3 особа ОСОБА_3,а 15 квітня 2015 року Позивач звернулись з письмовими заявами до органу опіки та піклування Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (а.с 26-27). Після їх розгляду були винесені рішення від 24 лютого 2015 року та 21 квітня 2015 року, якими було відмовлено у наданні згоди на укладення договору про припинення права на аліменти для дітей у звязку з передачею права власності на нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішеннями суб`єкта владних повноважень від 24 лютого 2015 року та 21 квітня 2015 року, позивач оскаржила їх у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та доходить до висновку про його правомірність та необґрунтованість позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, Позивач ОСОБА_2 двічі, 09.02.2015 та 15.04.2015 року, зверталась до Татарбунарської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування з письмовими заявами про надання дозволу на укладення договору про припинення права на аліменти зі сторони платника (батька) ОСОБА_3 відносно своїх дітей у зв'язку із передачею права власності на ? частку житлового будинку, який належить йому на праві власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Сімейного кодексу України, той із батьків з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно.

Відповідно до розділу II гл. 5 п. 4 п.п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, батьки дитини мають право укласти між собою договір про сплату аліментів на дитину. Умови договору про сплату аліментів на дитину мають визначати розмір, строки, а також порядок виплати та підстави цільового використання аліментів і не можуть порушувати права дитини, які встановлені Сімейним кодексом України.

Як встановлено судом та зазначено представником відповідача в судовому засіданні, дані заяви розглядалась на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації 24.02.2015 та 21.04.2015 року. В ході засідання було проаналізовано документи, надані заявницею та відмічено, що згідно з довідкою, виданою Татарбунарським БТІ, повна вартість вищезазначеного нерухомого майна складає 96764 грн, тобто вартість ? частки майна, яка належить на праві власності ОСОБА_3, складає 48382 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, наданого відділом державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, сума щомісячного платежу по аліментам, яку ОСОБА_6А має сплачувати на користь своїх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, становить 955 грн. 50 коп (а.с. 46-47).

Сімейним кодексом України передбачається, що аліменти на утримання дітей сплачуються щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Суд зазначає, що Відповідач в своїх рішеннях від 24.02.2015 року та 21.04.2015 року виходив з того, що на момент розгляду заяви донькам виповнилось: ОСОБА_4 15 років, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лише по 9 років, сума платежів по аліментам, яку батько має сплатити на користь своїх дітей до досягнення ними 18 років значно перевищує вартість частини будинку, яку ОСОБА_3 пропонує переоформити на користь дітей.

Крім того, суду зазначає, що на засіданні з комісії з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації 24.02.2015 року, Позивач ОСОБА_2 була присутня особисто та в ході розгляду її звернення вирішила відмовитись від заяви щодо надання дозволу на укладення договору про припинення права на аліменти зі сторони платника (батька) ОСОБА_3 відносно своїх дітей у зв'язку із передачею права власності на 1А частку житлового будинку, який належить йому на праві власності, про що свідчить протокол № 3 засідання комісії з питань захисту прав дитини (а.с. 41-45).

Розглянувши вдруге аналогічну заяву ОСОБА_2 21.04.2015 року, комісія з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації прийшла до висновку, що запропонований обмін є нерівноцінним, що порушує права та інтереси дітей. Першим пунктом рішення комісії від 21 квітня 2015 року № 1 ОСОБА_2 було відмовлено в наданні дозволу на укладення договору про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на частину житлового будинку.

Зі змісту Рекомендацій Комітету ОСОБА_7 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України.Так, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень.

У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, з урахуванням встановлених судом обставин, але таких порушень судом не встановлено.

Також з пояснень представника відповідача вбачається, що на виконання п. 2 вищевказаного рішення, Татарбунарська районна державна адміністрація звернулась до Татарбунарського районного суду Одеської області з проханням розглянути питання щодо доцільності стягнення заборгованості по аліментах за рахунок майна боржника, а саме частини будинку, яка належить на правах власності ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Зарічне, вул. Миру, 66 на користь його неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з тим, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, наданого відділом виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області від 06.04.2015 року № 03-41/3327/5, станом на 01 серпня 2015 року заборгованість по аліментам ОСОБА_3 вже складала суму в розмірі 32284 грн. 02 коп.

Положеннями ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, правомірність свого рішення та необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 про скасування рішень від 24.02.2015 року та 21.04.2015 року та зобовязання прийняти рішення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 02.09.2015 року.

Суддя Бутенко А.В.

02 вересня 2015 року.