Справа № 2а-869/10/1221
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2010-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Женеску Е.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2010 року справа №2а-869/10/1221

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ястребової Л.В.

суддів апеляційного суду: Ляшенка Д.В., Колеснік Г.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу сержанта міліції ІДПС Луганської роти ДПС ОСОБА_2 на постанову Перевальського районного суду Луганської області від 16 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до сержанта міліції ІДПС Луганської роти ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до сержанта міліції ІДПС Луганської роти ДПС ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що не порушував вимог п. 12.9 Правил дорожнього руху України та не перевищував встановлену швидкість руху в населеному пункті.

Постановою Перевальського районного суду Луганської області від 16 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії ВВ № 374310 від 11.02.2010 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 122 КУпАП було закрито.

Відповідач з даною постановою суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, вважав, що судом неповно досліджені обставини по справі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративне правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення, також посилався на те, що вимірювач швидкості руху «Іскра1», яким і вимірювалась швидкість руху автомобіля, яким керував позивач, має відповідне свідоцтво про перевірку.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з відмовою в задоволенні позовних вимог.

До такого висновку колегія прийшла з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2010 року стосовно позивача ОСОБА_3 була винесена постанова ВВ № 374310 від 11.02.2010 року про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу у розмірі 255 грн., за те, що 11.02.2010 року він керуючи автомобілем «Шкода фабія», реєстраційний номер ВВ 8951, на автодорозі Н-21, 86 км с. Миталист, порушив знак та рухався у населеному пункті зі швидкістю 94 км/г, чим перевищив швидкість руху на 34 км/г, тобто скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивача і було накладено штраф.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» - учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, дані Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.10. Правил дорожнього руху України - населений пункт - забудована територія, в'їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 порушив дорожній знак 5.45 - "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху України, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідно до п.12.4. Правил дорожнього руху України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Відповідно до п. 12.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється: а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу; б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил; в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю; г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 прийняв до уваги посилання позивача на те, що він не порушував Правил дорожнього руху, а рухався зі швидкістю 81 км/г +/- 1 км/г.

З таким висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно норм ст. 163 КАС України постанова суду складається з чотирьох частин: вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 163 КАС України в мотивувальній частині постанови суду має бути зазначено: встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався при прийнятті рішення.

Мотивувальна частина постанови має виражати переконання суду щодо вирішення спору на основі повного та всебічного розгляду з'ясування обставин справи. В мотиву вальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Натомість, суд в своїй постанові не зазначив чому до уваги були прийняті пояснення ОСОБА_3 про те, що він рухався зі швидкістю 81 км/г, та чому не враховані показання приладу «Іскра1», яким швидкість руху автомобіля ОСОБА_3 була зафіксована 94 км/г.

Як вбачається з матеріалів справи, при замірі швидкості руху ОСОБА_3, відповідно до вимог Правил дорожнього руху України та Закону України «Про метрологію та метеорологічну діяльність» використовувався вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписник «Іскра1», який має відповідне свідоцтво про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки видане державним підприємством «Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (а.с.24).

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності були на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений законом.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства та обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 195, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу сержанта міліції ІДПС Луганської роти ДПС ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Перевальського районного суду Луганської області від 16 квітня 2010 року, якою позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії ВВ № 374310 від 11.02.2010 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 122 КУпАП було закрито скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий Л.В.Ястребова

Судді Г.А.Колеснік

ОСОБА_4