Справа № 2а-643/10/0542
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2010-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пивоварова Ю.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2010 року справа №2а-643/10/0542

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

при секретарі судового засідання Літвіновій Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька

від 28.04.2010 року

у справі № 2а-643/10/0542

за позовом ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Пролетарського районного суду міста Донецька з позовною заявою до Харцизького відділення дорожньо патрульної служби про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11.02.2009 року № АН 079845 та стягнення шкоди в сумі 6740 грн., в тому числі матеріальних витрат в сумі 1740 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. (з урахуванням заяви а.с. 23).

Ухвалою від 03.02.2010 року замінений неналежний відповідач у справі Харцизьке відділення дорожньо патрульної служби на належного відповідача ОСОБА_3 Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Постановою Пролетарського районного суду міста Донецька від 28.04.2010 року у справі № 2а-643/10/0542 (суддя Пивоварова Ю.О.) в задоволені позовної заяви відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що суд неповністю зясував усі обставини, що мають значення для вирішення справи.

Вважає, що, судом першої інстанції не витребувані та досліджені документи щодо сертифікації вимірювального приладу, тому, як вважає заявник скарги, є підстави вважати, що у спорі, що розглядався мала місце помилка приладу.

Вказує на порушення порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому немає показань свідків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила.

11.02.2009 року інспектором ДПС Харцизького взводу ОСОБА_4 складений протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 1 КУпАП, згідно якого 11.02.2009 року о 16:23 годині на 227 км автошляху Старобільськ - Донецьк водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у населеному пункту м. Зугрес рухався зі швидкістю 81 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 21 км/год, що є порушенням п. 12.4 Правил дорожнього руху (а.с.4).

За наслідками розгляду вказаного протоколу 11.02.2009 року винесена постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а..с. 3).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм процесуального та матеріального права, як вважає заявник скарги, судом не досліджені усі докази, що мають значення для вирішення спору, та не дана оцінка невідповідності вимірювального прибору нормам стандартизації.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

ДАІ є державним органом виконавчої влади, який входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, діяльність його регламентується Законом України Про міліцію.

Згідно ст. 2 Закону України Про міліцію на нього покладені обовязки, у тому числі, забезпечення дорожнього руху.

Основними завданнями Державтоінспекції в розумінні Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року № 341, є:

реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототранспортних засобів (далі - транспортних засобів);

удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів;

виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені обовязки щодо контролю за дотриманням іншими субєктами Правил дорожнього руху.

Згідно п.п. 1.1., 1.3 Правил дорожнього руху ці правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил, а учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 12.4 Правил Дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, не спростовано позивачем, він порушив вимоги Правил дорожнього руху України, проігнорував вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, рухався зі швидкістю 81 км/ч, чим перевищив встановлену швидкість більш ніж на 20 км/год., що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення Правил дорожнього руху передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У статті 213 КпАП України зазначені органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Пунктом 5 вказаної норми передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Стаття 217 КпАП України наголошує, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пункті 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Статтею 222 КпАП України передбачено, що органи внутрішніх справ (міліція) розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху (частини перша і друга статті 122).

Від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і другою статті 122 цього Кодексу, - працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначалось раніше, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що позивачем порушені Правила дорожнього руху, а саме, п. 12.4 Правил перевищення дозволеної швидкості руху більш ніж на 20 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, чинним законодавством України передбачена певна відповідальність за порушення Правил дорожнього руху.

Як вбачається з оскаржуваної постанови факт правопорушення був зафіксований приладом Беркут 0601130.

Відповідно до п. 18.10 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року, заборонене використання технічних засобів та приладів, які не сертифіковані та не пройшли повірку або мають свідоцтво про повірку термін якої минув.

Згідно зі ст. 28 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність повірці підлягають засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд.

Відповідно до ст. 21 зазначеного Закону до державного метрологічного нагляду належать державний метрологічний нагляд за забезпеченням єдності вимірювань та державний метрологічний нагляд за кількістю фасованого товару в упаковках.

Тобто, прилад, за допомогою якого вимірялась швидкість руху позивача, підлягає повірці.

Відповідачем не надані докази додержання зазначених вимог Закону.

Крім того, згідно, Наказу ДАІ УМВС України від 27.03.2009 року № 39 та Наказу МВС України від 03.04.2009 року № 335 Про використання приладів контролю швидкості прилад контролю швидкості руху повинен бути встановлений на штатив та використовуватись на дорогах з одностороннім напрямком руху, який означено дорожнім знаком 5.5. (Дорога з одностороннім рухом).

Відповідачем не надано суду першої інстанції та апеляційному суду належних доказів того, що прилад використовувався з дотриманням вимог зазначеного наказу.

В розумінні ст. 14-1 КупАП власники транспортних засобів за порушення швидкісного режиму на дорозі притягуються до відповідальності лише якщо прилад працює в автоматичному режимі.

Оскільки факт правопорушення зафіксований приладом, який не пройшов повірку, з порушенням порядку фіксації, суб'єкт владних повноважень відповідач у справі, складаючи протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності діяв з перевищенням повноважень, наданих йому чинним законодавством, та не у спосіб, передбачений Законом.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем не надані суду першої та апеляційної інстанції належні докази правомірності дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності в розумінні зазначеної норми Закону, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відмову в задоволені позовної заяви про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно ст. 90 КАС України витрати на правову допомогу - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Зазначений граничний розмір компенсації встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. № 590.

Статтею 94 КАС України встановлений порядок розподілу судових витрат, відповідно до частини першої якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вказувалось раніше, за ст. 90 КАСУ граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Тобто, розподіл судових витрат на правову допомогу повинен здійснюватись на підставі норм Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590.

Як свідчать матеріали справи, позивачем наданий договір про правову допомогу ОСОБА_5, вартість якої склала суму 1500 грн., про що зроблена відмітка на оборотньому боці договору про надання юридичних послуг від 01.02.2010 року (а.с. 19).

Відповідно до Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, то граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом адміністративних справ встановлюється такий, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Тобто, для обчислення сум витрат на правову допомогу, яка підлягає компенсації з Державного бюджету, необхідним та достатнім показником є обсяг робочого часу особи, що надає правову допомогу.

Як підтверджено матеріалами справи та позивачем не спростовано, представник позивача ОСОБА_6 був присутніми у судовому засіданні 22.02.2010 року - з 9:24 годин по 9:44 годин, 22.03.2010 року з 13:26 годин по 13:37 годин, 28.04.2010 року з 11:16 годин по 11:45 годин (протоколи судових засідань а.с. 16, 20, 39).

Таким чином, загальний обсяг часу роботи особи, що надала правову допомогу, який встановлений судом першої інстанції, складає 1 годину (60 хвилин) до 01.04.2010 року 31 хвилина, після 01.04.2010 року 29 хвилин.

Законодавством України про працю встановлений повний робочий день 8 годин, розмір мінімальної заробітної плати згідно ст. 53 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік з 1 січня 2010 року - 869 гривень, з 1 квітня 2010 року - 884 гривень, у погодинному розмірі: з 1 січня - 5,2 гривні, з 1 квітня - 5,29 гривні

Таким чином, виходячи з показників обсягу часу роботи особи, що надає правову допомогу, повного робочого дня, мінімальної заробітної плати, колегія суддів дійшла висновку про присудження з Державного бюджету України позивачу витрат на правову допомогу в сумі 6 грн. 87 коп.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 2371 ЦК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем факт заподіяння йому моральної шкоди не доведений, не надано належних доказів, в якій сумі або в якій матеріальній формі оцінена заподіяна шкода, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволені позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди.

Аналізуючи обставини справи та приведені норми закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, ухвалив рішення без додержання норм матеріального та процесуального права, висновки суду спростовані доводами апеляційної скарги, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України Про міліцію, Законом України Про метрологію та метрологічну діяльністьст. 2, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.3 ст. 198, п. 3,4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.04.2010 року у справі № 2а-643/10/0542 задовольнити частково.

Постанову Пролетарського районного суду м. Донецька від 28.04.2010 року у справі № 2а-643/10/0542 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11.02.2009 року № АН 079845, стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 6740 грн. скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 11.02.2009 року № АН 079845, стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 6740 грн. задовольнити частково.

Постанову Інспекції Державної патрульної служби Харцизького взводу Державної патрульної служби від 11.02.2009 року № АН 079845 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн. скасувати.

Стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані зі сплатою вартості правової допомоги, в розмірі 6 грн. 87 коп.

Стягнути за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 5 грн. 10 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного провадження вступає в законну силу з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 16.07.2010 року проголошена вступна та резолютивна частина постанови, повний текст постанови виготовлений 16.07.2010 року.

Головуючий І.В.Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_7