Справа № 2а-17748/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Михайлик А.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року справа №2а-17748/10/0570 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

зала судових засідань № 7 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Старосуда М.І., Блохіна А.А., за участю секретаря: Задоєнка О.В., за участю позивача: ОСОБА_2 особисто; розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-17748/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у жовтні 2009 року він звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради із заявою про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку, відповідно до Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 558 від 29 квітня 2004 року (надалі - Порядок). На виконання пункту 6 зазначеного Порядку позивачем були надані всі необхідні документи, окрім довідки органу державного податкової служби про відсутність даних про доходи. Причинами ненадання цієї довідки стала неможливість її оформлення органами податкової служби, так як позивач за своїми релігійними переконаннями відмовився від прийняття ідентифікаційного номеру.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що єдиною можливістю для отримання інформації про доходи фізичної особи на підставі статті 49 Кодексу законів про працю є довідка юридичних осіб чи фізичних осіб - підприємців із відомостями про роботу певної особи на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Як зазначав позивач, листом від 21 січня 2010 року Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради повідомило його про те, що відсутність довідки органів державної податкової служби є підставою відмови в призначені компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги. В поданому позові, посилаючись на те, що така відмова стане порушенням прав позивача, останній просив суд зобовязати відповідача прийняти замість довідки органу державної податкової служби про відсутність інформації провідсутність даних про доходи позивача, довідки від юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, які виплачували доходи, про суму виплачених доходів та зареєструвати позивача фізичною собою, яка надає соціальні послуги.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нове судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача до суду не зявився, був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, пояснення позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

09 листопада 2009 року позивач звернувся з листом до відповідача, в якому позивач зазначив про те, що згідно письмової відповіді № 12209/Б/1-29 від 06 жовтня 2009 року на наданий позивачем запит, орган податкової служби повідомив позивача про відсутність можливості однозначно визначити доходи фізичної особи за її прізвищем, іменем та по батькові за відсутності ідентифікаційного номеру та зазначив про можливість таких осіб підтвердити його доходи шляхом отримання відповідних довідок із зазначенням заробітної плати від роботодавця (а.с. 7).

Листом за вих. № 09/5784 від 18 листопада 2009 року позивача було повідомлено про необхідність надання довідки органу державної податкової служби про відсутність даних про доходи в строк до 29 січня 2010 року. Також зазначеним листом із посиланням на приписи пункту 1 Порядку № 558 та статтю 2 Закону України «Про зайнятість населення» позивача було повідомлено про те, що безробітні, яких не знято з обліку в службі зайнятості не мають права на призначення компенсації відповідно до Порядку № 588 (а.с. 8).

11 грудня 2009 року позивач повторно звернувся до відповідача із листом, в якому посилаючись на те, що особи, які відмовилися від ідентифікаційного номеру, можуть підтвердити суму отриманих ним доходів шляхом надання довідок від роботодавця, повідомив про свою готовність надати відповідну інформацію до Центрально-Міського управління праці та соціального захисту населення м. Макіївки та просив визначити терміни надання зазначених довідок та можливості зареєструватися як особа, що надає соціальні послуги.

Рішенням від 30 січня 2010 року позивачу було відмовлено в наданні компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначає, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно статті 17 зазначеного Закону до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Статтею 1 Закону України "Про соціальні послуги" визначено, що соціальні послуги - комплекс правових, економічних, психологічних, освітніх, медичних, реабілітаційних та інших заходів, спрямованих на окремі соціальні групи чи індивідів, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги (далі - особи, що потребують соціальних послуг), з метою поліпшення або відтворення їх життєдіяльності, соціальної адаптації та повернення до повноцінного життя.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 7 Закону України "Про соціальні послуги" вичерпний перелік соціальних послуг, умови їх надання та порядок регулювання тарифів їх оплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Фізичним особам, які надають соціальні послуги призначаються та виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 затверджено Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (далі за текстом - Порядок), яким передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Згідно п. 5 вищевказаного Порядку, компенсація фізичним особам пенсійного віку, які надають соціальні послуги, призначається у зазначених розмірах виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Орган праці та соціального захисту населення видає заявнику розписку про прийняття заяв і документів із зазначенням дати їх прийняття.

Днем подання заяв для призначення компенсації вважається день реєстрації органом праці та соціального захисту населення заяв з необхідними документами.

Якщо заяви та документи надсилаються поштою, днем подання заяв для призначення компенсації вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення.

У разі коли до заяв додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 6 Порядку, для призначення компенсації подаються такі документи: непрацюючою фізичною особою, яка надає соціальні послуги: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров'я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки та довідки органу державної податкової служби про те, що особа не займається підприємницькою діяльністю, і про відсутність даних про доходи цієї особи, а у разі відсутності трудової книжки - лише зазначені довідки.

Відповідно до приписів ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно документів, наданих позивачем у справі, зокрема, згідно довідок про доходи, ОСОБА_2 має доходи з заробітної плати у 2010 році, що суперечить приписам п. 6 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558.

Крім того, колегія суддів вважає доречним зазначити, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, оскільки згідно відповіді заступника начальника Макіївської обєднаної державної податкової інспекції вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради своїм рішенням від 30 січня 2010 року відмовило позивачеві в наданні компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги саме через ненадання податковим органом довідки, яка передбачена п. 6 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 558 (а.с. 10).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи позивачеві прийняти замість довідки органу державної податкової служби про відсутність інформації про доходи позивача, довідки від юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, які виплачували доходи, про суму виплачених доходів та зареєструвати позивача фізичною собою, яка надає соціальні послуги, діяв згідно Закону та в межах своїх повноважень.

Таким чином, судом першої інстанції було повно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2010 року у справі № 2а-17748/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради про зобовязання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: М.І.Старосуд

ОСОБА_3