Справа № 805/2966/15-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р. Справа № 805/2966/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волгіної Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство»

до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство», звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення № НОМЕР_1 від 2 червня 2015 року, яким застосовано фінансові санкції за період з 21 листопада 2014 року до 3 лютого 2015 року у розмірі 20 343,05 грн (10 % від своєчасно несплачених сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) та пені в розмірі 14 545,94 грн (0,1 % від суми недоїмки) на загальну суму 34 888,99 грн (а.с. 4-6).

Позов обґрунтовано наступним.

5 червня 2015 року позивач отримав поштою спірне Рішення відповідача (а.с. 17).

Позивач визнає факт несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), зауважень стосовно сум нарахованих відповідачем зобовязань у позові не викладено, але спірне Рішення вважає протиправним у зв'язку із наступним.

Так, відповідно до змісту пункту 9-3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) штрафи та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання зобов'язань платника єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до кінця антитерористичної операції не застосовуються до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території проведення АТО. Підставою такого звільнення є заява платника ЄСВ, яка подається ним до органу доходів і зборів за місцем обліку у добровільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО.

Відповідно до Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», м. Святогірськ та м. Донецьк є такими, на території яких здійснювалась АТО, у звязку з чим в позивача виникли обставини непереборної сили, які перешкоджали виконанню зобов'язань, зокрема, в частині сплати ЄСВ.

Зазначено, що підприємством не було отримано від населення сплати послуг водопостачання, водовідведення, вивозу рідких побутових відходів, у звязку з неотриманням останніми заробітної плати у спірний період через проведення АТО. Вказане ускладнило та суттєво позначилось на можливості позивача виконувати зобовязання, зокрема, зі сплати ЄСВ.

Втім, в опалювальний період стало можливим сплати заборгованість з єдиного внеску за весь період, що і було здійснено позивачем.

Наявність обставин непереборної сили підтверджується Сертифікатами Торгово-промислової палати України, видані позивачу та виробничій одиниці, в інтересах якої підприємство звернулось до суду.

Позивач звертався до податкової із заявою щодо звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань зі сплати ЄСВ, на що податковою була надана відповідь із відмовою у задоволенні такої заяви.

Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року.

Втім, позивач зазначає, що такі дії ОСОБА_1 Міністрів України суперечать нормам як Конституції України (ст.ст. 19, 113, 117), так і Закону України «Про ОСОБА_1 Міністрів України» (ст.ст. 4, 49), оскільки вказаними положеннями не передбачено повноважень ОСОБА_1 Міністрів України щодо зупинення власних розпоряджень, що викладено і у рішеннях Конституційного Суду України № 1-зм від 13 травня 1997 року та № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року.

Позивач звертає увагу суду на те, що вказана позиція підтримана постановою Окружного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у справі № 826/18327/14, яка набрала законної сили 2 квітня 2015 року згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду по цій справі.

На підставі викладеного, позивач вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

До суду представник позивача ОСОБА_2 зявився, надав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 24).

Представник відповідача ОСОБА_3 до суду зявився, не заперечував проти розгляду справи у письмовому провадженні, про що є відповідна відмітка на заяві представника позивача (а.с. 24).

Також надав суду заперечення проти позовних вимог (а.с. 40-41), які обґрунтовані тим, що позивачем несвоєчасно сплачено єдиний соціальний внесок (ЄСВ) за спірний період, у звязку із чим податковим органом правомірно прийнято оскаржуване рішення про застосування до платника штрафу та пені.

Посилання позивача на звільнення його від обовязку своєчасної сплати ЄСВ у звязку із проведенням АТО на території, де знаходиться позивач і його відокремлений підрозділ, не можуть бути прийняті до уваги у звязку із тим, що дію Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» зупинено Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р скасовано постановою Окружного суду м. Києва від 9 лютого 2015 року у справі № 826/18330/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року по цій справі.

Втім, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року № К7800/19984/15 зупинено виконання рішень судів попередніх інстанцій по цій справі (№ 826/18330/14) до закінчення касаційного провадження.

Зважаючи на викладене, Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» не є чинним, зона проведення АТО не визначена, а, отже, платники ЄСВ мають виконувати усі зобовязання, передбачені Законом № 2464-VI, та не мають підстав для звільнення від таких обовязків.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволені позову.

Згідно ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що від представників обох сторін суду надані клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, беручи до уваги приписи ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, 23 лютого 2001 року зареєстроване за ідентифікаційним кодом 03337119 за номером запису 1 002451, місцезнаходження: 84307, Донецька область, м. Краматорськ, провулок Земляний, 2 (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, виробнича одиниця Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» (далі ВО «Святогірське БКГ») є відокремленим підрозділом позивача без права юридичної особи, за податковим номером 36011148 перебуває на обліку в Слов'янській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, що виступає відповідачем у даній справі (а.с. 8, 9, 49).

Згідно звіту виробничої одиниці «Святогірське БКГ» про нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) за жовтень 2014 року та додатку до нього від 14 листопада 2014 року сума єдиного внеску, що підлягає сплаті, визначена у розмірі 203 430,51 грн (а.с. 50-52).

29 травня 2015 року відповідачем прийнято Рішення № НОМЕР_1 (вих. № 10823/05-22-1705 від 2 червня 2015 року) про застосування до ВО «Святогірське БКГ» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 20 343,05 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 14 545,94 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 21 листопада 2015 року до 3 лютого 2015 року в загальній сумі 34 888,99 грн (а.с. 17).

Вказане рішення отримано відокремленим підрозділом 5 червня 2015 року, про що є відмітка - вхідний штам (а.с. 17), та що не заперечується позивачем.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до Головного управління ДФС України у Донецькій області (ГУ ДФС у Донецькі області) зі скаргою від 12 червня 2015 року № 643/2403 (а.с. 25-29).

Про направлення вказаної скарги до органу фіскальної служби Донецької області свідчить поштова квитанція від 12 червня 2015 року (а.с. 37). Повідомлення про оскарження рішення було також надіслано відповідачу, про що свідчить поштова квитанція від тієї ж дати (а.с. 37).

За своїм змістом скарга аналогічна позову, що розглядається в межах даної справи.

Крім того у скарзі зазначено, що за жовтень 2014 року сума нарахованого ЄСВ становить 203 430,51 грн; зазначено про здійснені відповідні перерахування до бюджету: 3 863,70 грн 15 жовтня 2014 року, 24 540,00 грн 20 листопада 2014 року, 25 472,00 26 листопада 2014 року, 33 899,23 грн 3 грудня 2014 року, 24 507,00 грн 5 грудня 2014 року, 654,00 8 грудня 2015 року, 19 161,61 грн 10 грудня 2014 року, 49 223,56 грн 30 березня 2015 року (а.с. 26).

Доказів (платіжних доручень) на підтвердження здійснення вказаних перерахувань в ході розгляду справи позивачем не надавались; відповідно до переліку документів, доданих до скарги, такі платіжні доручення не надавались і під час оскарження спірного рішення до ГУ ДФС у Донецькі області.

За результатами розгляду скарги Головним управління ДФС України у Донецькій області прийнято рішення (отримане позивачем у липні 2015 року), яким відмовлено у її задоволенні з підстав несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ (а.с. 30-36). Зазначено, що нарахований єдиний внесок у сумі 203 430,51 грн терміном сплати 20 листопада 2014 року, фактично сплачений позивачем платіжними дорученнями від 29 січня 2015 року № 125 на суму 61 019,27 грн (із затримкою 70 календарних днів), від 30 січня 2015 року № 133 на суму 101 563,00 грн (із затримкою 71 календарний день), від 3 лютого 2015 року № 137 на суму 40 848,24 грн (із затримкою 75 календарних днів). Щодо посилань позивача на пункт 9-3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI, відповідно до якого штрафи та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання зобов'язань платника єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до кінця антитерористичної операції не застосовуються до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів та зборів, розташованих на території проведення АТО, зазначено, що відповідно до розяснень ДФС України платники ЄСВ, розташовані на території, де проводиться АТО, звільняються від зобовязань, зокрема, з приводу обчислення та сплати ЄСВ на період проведення АТО або у разі оголошення військового чи надзвичайного стану. Проте, платники, які продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати обчислювати і сплачувати заробітну плату, зобовязані виконувати всі функції, встановлені Законом № 2464-VI (а.с. 30-36).

Не погодившись із отриманою відповіддю на скаргу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

При вирішенні питання щодо своєчасності звернення позивача до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно абзаців 1, 3 ч. 14 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Як встановлено судом, спірне рішення отримано позивачем 5 червня 2015 року (а.с. 17).

12 червня 2015 року позивач оскаржив його до ГУ ДФУ в Донецькій області з одночасним повідомленням про це відповідача (а.с. 37).

Тобто, позивачем у досудовому порядку оскаржено рішення відповідача до органу доходів і зборів вищого рівня протягом десяти робочих днів після надходження рішення про нарахування пені та застосування штрафів з одночасним письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Рішення ГУ ДФУ у Донецькій області про результати розгляду скарги позивача (без зазначення дати прийняття та вихідного номера) відповідно до даних, отриманих судом на сайті Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» (http://services.ukrposhta.com/barcodesingle/), згідно з штрихкодовим ідентифікатором 700, направлено органом фіскальної служби скаржнику 13 липня 2015 року, а отримана представником позивача 18 липня 2015 року (а не 21 липня 2015 року як це зазначено на вхідному штампі цього рішення) (а.с. 30, 38, 53).

Частиною 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України визначено, що для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Частиною 4 вказаною статті встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до вхідного штампу суду на позовній заяві (а.с. 4) та даних, отриманих з Компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», із даною позовною заявою позивач звернувся до суду 23 липня 2015 року (нарочно), отже, строки на звернення до суду, визначені ст. 99 КАС України, позивачем дотримані, оскільки останній скористався передбаченим Законом № 2464-VI досудовим порядком врегулювання спору.

При прийнятті рішення по суті спору суд керується наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року(Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1. ч. 1. ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається з викладеного ГУ ДФС у Донецькій області у рішенні про результати розгляду скарги позивача на спірне рішення, відповідачем прийнято до зарахування у рахунок сплати ЄСВ за жовтень 2014 року у сумі 203 430,51 грн такі платежі за відповідними платіжними дорученнями: від 29 січня 2015 року № 125 на суму 61 019,27 грн із затримкою 70 календарних днів, від 30 січня 2015 року № 133 на суму 101 563,00 грн із затримкою 71 календарний день, від 3 лютого 2015 року № 137 на суму 40 848,24 грн із затримкою 75 календарних днів (а.с. 33).

Вказане узгоджується з даними картки особового рахунку відокремленого підрозділу позивача (а.с. 43-48).

Отже, платежі в рахунок погашення вказаної суми з єдиного внеску в строк, встановлений Законом № 2464-VI, здійснені не були (реалізовані із затримкою), що не заперечується позивачем.

Щодо обґрунтувань позивачем неправомірності спірного рішення відповідача розповсюдженням на позивача приписів п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, суд зазначає наступне.

Згідно п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 («Заходи впливу та стягнення») і 26 («відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому ОСОБА_1 Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у п.п. 13 п. 2 якого зазначено смт. Мангуш Першотравневого району, де зареєстрований позивач.

Розпорядженням ОСОБА_1 Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Відповідно до відомостей, отриманих з Єдиного державного реєстру судових рішень:

- постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року у справі № 826/18327/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р";

- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 липня 2015 року у вказаній справі (№ К/800/19383/15) постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2015 року у справі № 826/18330/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, визнано нечинним розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року "Про зупинення дії розпорядження КМ України від 30 жовтня 2014 року № 1053";

- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2015 року відкрито касаційне провадження (№ К/800/19984/15) у вказаній справі та зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року до закінчення касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України. Станом на 27 серпня 2015 року касаційне провадження № К/800/19984/15 триває.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження ОСОБА_1 Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року було чинне у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, м. Святогірськ, м. Краматорськ, м. Донецьк) на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Конституції України від 28 червня 1996 року № 254к/96-ВР, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ОСОБА_1 Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (далі Закон № 794-VII) ОСОБА_1 Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 794-VII ОСОБА_1 Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Положеннями ч. 1 ст. 117 Конституції України передбачено, що ОСОБА_1 Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 49 Закону № 794-VII передбачено, що ОСОБА_1 Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обовязкові для виконання акти - постанови і розпорядження. ОСОБА_1 Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень ОСОБА_1 Міністрів України.

Стаття 19 Конституції України закріплює обовязок органів державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку, що положеннями Закону № 794-VII не передбачено право ОСОБА_1 Міністрів України зупиняти дію власних розпоряджень. Тобто, ОСОБА_1 Міністрів України не може зупиняти свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між субєктом владних повноважень і громадянами, породжуючи у останніх впевненість в тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у рішеннях Конституційного Суду України № 1-зм від 13 травня 1997 року (абз. 2 п. 5 мотивувальної частини) та № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року (мотивувальна частина).

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Підставою для звільнення платника від виконання своїх обов'язав, передбачених Законом № 2464-VI, є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем отримано Сертифікат (висновок) № 2644/05-4 від 28 серпня 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 100.4, 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 2 липня 2014 року Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» () при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 14).

Аналогічний Сертифікат (висновок) № 603 від 19 вересня 2014 року за вих. № 3228/05-4 Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили отримано відокремленим підрозділом Виробничою одиницею Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» (а.с. 15).

Судом встановлено, що відокремленим підрозділом позивача (ВО «Святогірське БКГ») до Словянської об'єднаної державної податкової інспекції у ГУ Міндоходів у Донецькій області подавалась заява від 18 листопада 2014 року про звільнення його від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VII на підставі п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону (а.с. 13).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності незастосування до відокремленого підрозділу позивача при прийнятті спірного рішення приписів п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, на підставі якого відокремлений підрозділ позивача звільнено від виконання своїх обов'язків до закінчення антитерористичної операції, розпочатої Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку про те, що Рішення відповідача № НОМЕР_1 від 29 травня 2015 року (вих. № 10823/05-22-1705 від 2 червня 2015 року) про застосування до Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 20 343,05 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 14 545,94 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 21 листопада 2015 року до 3 лютого 2015 року в загальній сумі 34 888,99 грн є неправомірним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» до Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування рішення № НОМЕР_1 - задовольнити.

Скасувати рішення № НОМЕР_1 від 29 травня 2015 року (вих. № 10823/05-22-1705 від 2 червня 2015 року) про застосування до Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Святогірське багатогалузеве комунальне господарство» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування штрафу у розмірі 20 343,05 грн (10 %) та нарахування пені в розмірі 14 545,94 грн (0,1 % від суми недоїмки) за період з 21 листопада 2015 року до 3 лютого 2015 року в загальній сумі 34 888,99 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» () суму сплаченого судового збору у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Волгіна Н.П.