Справа № К/9991/42307/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Київ К/9991/42307/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Швеця В.В., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про покладення зобов'язань та перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року, -

встановив:

У березні 2006 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, у якому просив зобов'язати відповідача врахувати йому згідно Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 4 жовтня 1996 року № 926/96 (далі - Указ № 926/96) доплату в розмірі 50% суми пенсії, провести йому з 1 березня 2001 року перерахунок пенсії з урахуванням 50% доплати та стягнути з відповідача належну суму враховуючи грошову індексацію, а також стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2006 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2006 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області

про покладення обов'язків - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2009 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено. Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 5 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 грудня 2006 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 жовтня 2009 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частин 1, 3 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, з 9 червня 2000 року він був відряджений у розпорядження Профспілки атестованих працівників Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області,

де обіймав посаду голови профспілки аж до звільнення 1 березня 2001 року у відставку за пунктом «б» статті 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, з вислугою 17 років 11 місяців 25 днів.

На підтвердження права на нарахування пенсії з урахуванням 50% доплати від суми пенсії, передбаченої підпунктом «а» пункту 3 Указу № 926/96, позивач надав до суду копію витягу з протоколу № 10 засідання комітету Профспілки атестованих працівників Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 18 грудня 2000 року, згідно якого на засіданні комітету профспілки, яку очолював ОСОБА_4 як голова комітету, за участю свого заступника та казначея, у зв'язку з досягненням позивачем 15 листопада 2000 року пенсійного віку (45 років), і наявності у нього права на пенсію за вислугу років згідно пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, було прийнято рішення про встановлення ОСОБА_4 50% доплати від суми пенсії згідно Указу № 926/96.

Так, відповідно до вимог підпункту «а» пункту 3 Указу № 926/96 керівникам внутрішніх справ надано право у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Як встановлено судами, позивачеві була встановлена доплата у розмірі 50% від належної суми пенсії, і таке рішення було прийнято на засіданні комітету Профспілки атестованих працівників Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, яку очолював ОСОБА_4 як голова комітету, за участю свого заступника та казначея, й зазначену доплату позивач отримував до свого звільнення за рахунок коштів (внесків) профспілки.

Відповідний наказ про встановлення ОСОБА_4 доплати у розмірі 50% суми пенсії, передбаченої підпунктом «а» пункту 3 Указу № 926/96, начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області не видавався.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави вважати, що передумовою призначення вказаної доплати є право відповідної особи на пенсію за вислугу років, залишення цієї особи за її згодою та в інтересах справи на службі, а також, що встановлення зазначеної доплати є правом, а не обов'язком керівника органу внутрішніх справ з урахуванням умов фінансового забезпечення та у межах асигнувань.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки, як вірно встановлено судами, керівником органу внутрішніх справ не було встановлено позивачеві доплату в розмірі 50% суми пенсії, передбаченої підпунктом «а» пункту 3 Указу № 926/96, а рішення про призначення такої доплати ОСОБА_4 на засіданні комітету Профспілки атестованих працівників Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, яку очолював позивач як голова комітету, ухвалене не уповноваженим на те органом, і не має юридичного значення, а тому не потягло і не могло потягти для ОСОБА_4 будь-яких правових наслідків, зокрема, як право на отримання відповідної доплати під час служби, так і на розрахунок пенсії з урахуванням такої доплати.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2009 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про покладення зобов'язань та перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Швець В.В.