Справа № 2а-10113/10/0670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/32564/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Сіроша М.В.

секретар судового засідання Бовкун В.В.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 20.08.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2013

у справі № 2а-10113/10/0670

за позовом Публічного акціонерного товариства „Детвілер Ущільнюючі Технології

Україна"

до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської

області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Детвілер Ущільнюючі Технології Україна" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення - рішення № /3 від 07.12.2010.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № /3 від 07.12.2010.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2013 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень - листопад 2009 року, січень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення по податку на додану вартість, що декларувалось в період з 01.04.2009 по 31.12.2009 та складено акт.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у сумі 1232688 грн.

В порядку адміністративного оскарження скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010 (№ /1 від 13.07.2010) в частині 59561 грн. податку на додану вартість та в іншій частині оскаржуване повідомлення-рішення , а саме на суму 1173138 грн., залишено без змін.

В подальшому ДПА України рішенням № 12992/6/25-0115 від 01.12.2010, прийнятим за результатом скарги позивача, залишила без змін податкове повідомлення-рішення №/0 від 20.05.2010 (№ /1 від 13.07.2010) з урахуванням рішення ДПА у Житомирській області № 17732/С-О/25-009 від 20.09.2010, прийнятого за результатом розгляду повторної скарги, а скаргу без задоволення та прийнято податкове повідомлення - рішення № /3 від 07.12.2010, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1173138 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 1.8 ст. 1 пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п.7.7 ст. 7, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", завищено суму бюджетного відшкодування за травень - листопад 2009 року, січень 2010 року на загальну суму 1232699 грн., оскільки не підтверджено сплату сум податку на додану вартість до бюджету підрядників генерального підрядника позивача - ПП „Лінкоінгруп", а також їх субпідрядників по ланцюгу поставки/виконання робіт.

Постачальниками та їх контрагентами ЗАТ „Детвілер Ущільнюючі Технології Україна" не підтверджено факт надмірної сплати податку на додану вартість до бюджету, тому у ЗАТ „Детвілер Ущільнюючі Технології Україна" відсутнє право вимагати бюджетне відшкодування.

З аналізу норм пп. 7.7.1 - 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), виходячи з суті бюджетного відшкодування, розкритій в п. 1.8 ст. 1 названого Закону, що полягає у поверненні з бюджету надмірно сплаченого податку, необхідною умовою бюджетного відшкодування виступає фактична сплата цього податку постачальнику товарів (послуг) в ціні придбання таких товарів (послуг).

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість" щодо надмірної сплати податку на додану вартість як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платникові стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит та відповідно бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Однак, таких доказів відповідачем, всупереч положенням ч.2 ст.71 КАС України суду не надано.

Відповідачем не спростовано, що на момент здійснення операцій, його контрагенти в ланцюгу постачання були зареєстровані в ЄДРПОУ, були юридичною особою, наділеною цивільною правоздатністю і дієздатністю, та перебували на обліку як платники податків і зборів. Не надано доказів встановлення в діях посадових осіб зазначених суб'єктів господарювання ознак злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

З огляду на підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість та виконання ним усіх передбачених законом умов щодо отримання відшкодування, висновки судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення є правильними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2013 у справі № 2а-10113/10/0670 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Малинської об'єднаної державної податкової інспекції Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2013 у справі № 2а-10113/10/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
М.В. Сірош