Справа № 2а-1670/7880/11
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/7880/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

при секретарі Курбалі А.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюні Андрія Володимировича, Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визнання рішення недійсним, визнання неправомірними дій, визнання недійсним акту, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюні Андрія Володимировича (надалі - відповідач 1), Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області (надалі - відповідач 2) про визнання недійсним рішення № 1100/05/21 від 01.09.2011 року про опис майна в майнову заставу, визнання неправомірними дій податкового керуючого під час опису майна, визнання недійсним акту опису майна № 9 від 02 вересня 2011 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на незгоду із рішенням про опис його майна, актом опису такого майна та діями податкового керуючого під час опису майна, оскільки 17.06.2011 року вже був складений акт опису майна позивача № 1 семи одиниць транспортних засобів, а тому, оскільки загальна сума податкового боргу складає 43 874,88 грн., вчинення повторного опису майна - нерухомості позивача, є безпідставним та неспіврозмірним із загальною сумою його боргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання 27 жовтня 2011 року не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

У попередніх судових засіданнях представники відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

У запереченнях посилалися на те, що за позивачем рахується податковий борг, який у встановленому законом порядку не сплачено, а тому опис майна у податкову заставу є заходом погашення податкової заборгованості позивача, передбачений Податковим кодексом України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Фізична особа підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як платник податків та перебуває на обліку в Комсомольському відділенні Кременчуцької ОДПІ.

Працівниками Кременчуцької ОДПІ була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства суб'єкта господарської діяльності фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2007 року по 31.03.2008 року.

За результатами перевірки складено акт № 2742/7/17-305/НОМЕР_1 від 06.10.2008 року, в якому відображено порушення позивачем пп. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", у зв'язку з чим винесено податкове повідомлення рішення від 14.10.2008 року № /9347, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 46 594 грн. 50 коп., в тому числі за основним платежем 31 063 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 15 531 грн. 50 коп.

Позивач не погодився з вказаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2010 року апеляційну скаргу Кременчуцької ОДПІ було задоволено, постанову Полтавського окружного адміністративного суду скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вказана постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскільки сума податкового зобов'язання, визначена вищевказаним податковим-повідомленням-рішенням, не була сплачена відповідачем, вона набула статусу податкового боргу та була включена до облікової картки відповідача.

15 вересня 2010 року заступником начальника Кременчуцької ОДПІ винесено наказ № 2341, яким призначено податковим керуючим СПД ОСОБА_2 головного державного податкового ревізора - інспектора Місюню А.В.

17 червня 2011 року прийнято рішення № 766/05/24-017 про опис майна позивача у податкову заставу.

На виконання даного рішення головним державним податковим ревізором - інспектором Місюнею А.В. був складений акт опису майна № 1 від 17.06.2011 року СПД ОСОБА_2, в якому були вказані транспортні засоби у кількості 7 одиниць, які належать позивачу, на підставі інформації, отриманої від органів ДАІ.

Вілповідно до п. 91.3. статті 91 Податкового кодексу України податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди органу державної податкової служби (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб.

Згідно пояснень представника Кременчуцької ОДПІ, позивач не забезпечував допуск податкового керуючого до описаного майна, у зв'язку з чим останній не мав можливості визнати вартість вищевказаного майна, що перешкоджає податковому керуючому здійснювати свої функції.

Крім того, звертав увагу суду на те, що 13.09.2011 року позивачу було направлено повідомлення № 1131 про те, що 23.09.2011 року буде проведено перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі. 23.09.2011 року податковим керуючим було встановлено, що майно (транспортні засоби в кількості 6 штук) не виявлено, місцезнаходження даного майна не встановлено, про що було складено акт № 1261 від 23.09.2011 року.

Як пояснив представник відповідача, у зв'язку з тим, що місцезнаходження описаного майна позивача неможливо було встановити, 01 вересня 2011 року заступником начальника Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_3 винесено рішення № 1100/05/24 про опис майна у податкову заставу.

02 вересня 2011 року податковим керуючим ОСОБА_4 складено акт опису майна № 9, у якому зафіксовано опис майна, а саме, квартири АДРЕСА_1, а також нежитлової будівлі по вул. Гагаріна, 14, м. Комсомольськ.

Вказані об'єкти нерухомості були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 27.09.2011 року.

Із вищевказаними рішенням від 01.09.2011 року про опис майна та актом опису майна від 02.09.2011 року позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова застава спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (п. п. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України).

Пунктом 89.2 ст. 89 ПК України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Згідно із п. 89.6. статті 89 Податкового кодексу якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.

Отже, з аналізу вказаних норм ПК України випливає, що вартість описаного майна повинна відповідати сумі податкового боргу платника податків і може її перевищувати лише у тому разі, коли таке майно є неподільним. Крім того, додатковий опис майна у податкову заставу проводиться тільки у випадку збільшення суми податкового боргу платника податків.

Дана позиція викладена також в рішенні Конституційного суду України від 24.03.2005, № 2-рп/2005 "У справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (справа про податкову заставу)", де, зокрема зазначено, що розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Забезпечення надходження до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів має здійснюватися шляхом запровадження податкової застави на активи платника податків у такому розмірі, який би забезпечував гарантоване відшкодування державі несплачених податків у повному обсязі.

Поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, яка перевищує суму податкового зобов'язання чи податкового боргу, може призвести до позбавлення такого платника не тільки прибутків, а й інших активів, ставлячи під загрозу його подальшу підприємницьку діяльність аж до її припинення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сума податкового боргу позивача складає 43 854,75 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з облікової картки позивача.

Актом опису майна № 1 від 17.06.2011 року було описано 7 автомобілів, які належать позивачу, разом з тим, вартість вказаних автомобілів в акті вказана не була.

Натомість, як пояснив представник позивача, ОСОБА_2 було самостійно за власний рахунок здійснено оцінку власних транспортних засобів, які підлягали опису в податкову заставу.

Так, наприклад, згідно звіту № 001202 про оцінку транспортного засобу, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, ринкова вартість автомобіля ПАЗ 32054СПГ складає 72000 грн. Згідно аналогічних звітів вартість інших автомобілів, які належать позивачу і які підлягали опису, складає від 46 000 грн. до 68 000 грн. за кожний.

З огляду на викладене, загальна вартість описаних автомобілів значно перевищує суму податкового боргу позивача.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Так, Порядком застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації від 24.12.2010 № 1043, передбачена форма акту опису майна, згідно якої в акті зазначаються, найменування майна, його кількість, одиниця виміру, вартість одиниці та загальна вартість.

Як вбачається з акту опису майна № 9 від 02.09.2011 року, вартість описаного майна податковим керуючим не визначена. Доказів, що податковим керуючим вживалися дії щодо визначення балансової вартості описаного майна, у тому числі і відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", суду не надано.

В обґрунтування необхідності проведення повторного опису майна позивача представник відповідача 2 зазначав, що податковим керуючим було проведено перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, та встановлено, що майно (транспортні засоби в кількості 6 штук) не виявлено.

Вказані доводи відповідача 2 суд оцінює критично, оскільки згідно наявної в матеріалах справи копії акту про проведення перевірки стану збереження майна платників податків, яке перебуває в податковій заставі, № 1261 від 23.09.2011 року, не встановлено місцезнаходження лише двох автомобілів, натомість зазначено, що 4 автомобілі (ПАЗ 32054 СИГ, ГАЗ 322132 СПГ, ИЖ 27175036, ГАЗ АС-6 3302) знаходяться за адресою вул. Строна, 1, м. Комсомольськ, а автомобіль ГАЗ 2705-414 СПГ, зі слів представника позивача ОСОБА_1, знаходиться у відрядженні за межами міста.

Отже, даним актом спростовуються як доводи відповідача 2 про невстановлення місцезнаходження всіх автомобілів позивача, так і посилання на те, що позивач не забезпечує допуск податкового керуючого до описаного майна.

Крім того, пунктом 94.1 статті 94 ПК України у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом державної податкової служби.

Разом з тим, суду не надано доказів, що такий акт складався податковим керуючим, як і інших доказів перешкоджання позивачем виконанню податковим керуючим своїх обов'язків.

Крім того, суд зазначає, що перевірка стану збереження майна позивача була проведена податковим керучим 23.09.2011 року, тобто вже після винесення оскаржуваного рішення про опис податкового майна та після складення акту опису майна 02.09.2011 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для проведення додаткового опису майна позивача, а відтак, рішення заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_3 № 110/05/24 від 01.09.2011 року про опис майна у податкову заставу винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин та поза межами повноважень, наданих для прийняття такого рішення.

Крім того, суд зазначає, що податковим керуючим було порушено порядок проведення опису майна у податкову заставу та складення акту опису, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання таких дій податкового керуючого протиправними є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що рішення про опис майна в податкову заставу є правовим актом індивідуальної дії, та згідно ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог про визнання недійсним вищевказаного рішення, натомість визнати його протиправним і скасувати.

Крім того, суд зазначає, що оскільки активи позивача, описані 02.09.2011 року, були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом скасування рішення про опис майна в податкову заставу не забезпечує повного відновлення його порушеного права.

Тому, враховуючи очевидну протиправність дій відповідачів, суд важає за необхідне згідно ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію здійснити заходи по виключенню з податкової застави активів платника податків згідно з актом опису від 02.09.2011 року № 9/24-007.

Стосовно вимог щодо скасування акту опису майна, суд виходить і з наступного.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обовязковою ознакою як нормативно-правового акту загальної дії, так і правового акту індивідуальної дії є обовязковість їх приписів для відповідного субєкта (субєктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

З огляду на викладене, акт опису майна в податкову заставу № 9 від 02.09.2011 року не є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, оскільки зміст акту не породжуює прав і обовязків для позивача, а лише фіксує сам факт проведення опису належного йому майна.

А відтак, позовні вимоги про скасування вказаного акту не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вказаних вимог відповідно до п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного державного податкового ревізора - інспектора Місюні Андрія Володимировича , Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції в Полтавській області про визнання рішення недійсним, визнання неправомірними дій, визнання недійсним акту задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення заступника начальника Кременчуцької ОДПІ ОСОБА_3 № 110/05/24 від 01.09.2011 року про опис майна у податкову заставу.

Визнати протиправними дії податкового керуючого - головного державного податкового ревізора-інспектора ОСОБА_4 під час проведення опису майна 02.09.2011 року.

Зобов'язати Кременчуцьку об'єднану державну податкову інспекцію здійснити заходи по виключенню з податкової застави активів платника податків згідно з актом опису від 02.09.2011 року № 9/24-007.

Закрити провадження у справі № 2а-1670/7880/11 в частині визнання недійсним акту опису майна № 9 від 02.09.2011 року, складеного податковим керуючим - головним державним інспектором-ревізором ОСОБА_4

Стягнути з державного бюджету на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2011 року.

Суддя Л.О. Єресько