Справа № 442/5553/15-а
Суддя: Івасівка А. П.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/5553/15-а
Провадження № 2-а/442/179/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання відмови протиправною та зобовязання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у видачі йому паспорту громадянина України для виїзду за кордон; зобовязати відповідача видати йому паспорт для виїзду за кордон. В обґрунтування позову, покликається на те, що він був засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 29.09.2014 року за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права користування усіма виданим транспортних засобів строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання, якщо протягом 3 років він не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обовязки. Разом з тим, ст. 76 КК України його було зобовязано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції м. Дрогобича, повідомляти такий орган про зміну місця проживання, періодично зявлятися в такий орган. При цьому про заборону видавати йому паспорт для виїзду за кордон нічого не згадано.

В червні 2015 року він звернувся до відповідача з метою виготовлення паспорта громадянина України, і йому було відмовлено на підставі п.5 ст. 6 Закону України « Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» до погашення заборгованості, покладеної вироком суду. однак згідно такої норми може бути відмовлено лише у випадку ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві.

Представник відповідача на виклик суду не з»явився, не повідомивши причин своєї неявки.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Статтею 33 Конституції України гарантується свобода пересування та вільний вибір проживання, кожному, хто на законних підставах перебуває в Україні, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, ст. 11 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері, встановлені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, № 3857-XII.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено випадки за яких громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта. Зокрема, у випадку якщо громадянин ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань (п. 5 ст. 6 Закону).

Статтею 13 Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує свободу пересування. Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Міжнародний пакт про громадянські та політичні права набув чинності, в тому числі для України, 23 березня 1976 р., статтею 12 якого встановлено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, міжнародними договорами передбачено умову за якої може бути обмежено право особи на вільне пересування, - передбачені законом підстави.

Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що Правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань, однак таких відомостей не надано, а судом не здобуто.

Підставою для оформлення паспорта-проїзного документа чи обґрунтованої відмови у його видачі є рішення, прийняте начальником (або його заступником) відповідного територіального органу або підрозділу, посадовою особою дипломатичного представництва чи консульської установи України в порядку, встановленому відповідно МВС і МЗС.

Разом тим, слід зазначити, що з приписів ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вбачається, що у разі наявності у позивача паспорта громадянина України для виїзду за кордон неможливе прийняття рішення про тимчасову відмову у його видачі.

З вироку Дрогобицького міськрайонного суду у справі №442/1105/14-к від 29 вересня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права користування усіма виданим транспортних засобів строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання, якщо протягом 3 років він не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обовязки. Разом з тим, ст. 76 КК України його було зобовязано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції м. Дрогобича, повідомляти такий орган про зміну місця проживання, періодично зявлятися в такий орган.

Такий вирок не містить передбачених законодавством заборон, щодо обмежень у праві виїзду за кордон в цілому, таке може мати місце за дозволом КВІ.

Також відповідачем не надано доказів тимчасового затримання чи вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон.

На підставі наведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності відповідно до вимог ст.86 КАС України, суд приходить до переконання, що позов в частині визнання відмови у видачі позивачу паспорту для тимчасового виїзду за кордон є протиправною.

Разом з тим, щодо позовних вимог зазначає про зобовязання відповідача видати йому паспорт для виїзду за кордон, суд вважає, що вказані вимоги позивача підлягають до задоволення у спосіб, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, а саме, шляхом визнання неправомірною відмови відповідача та зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих документів, з урахуванням того, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 29.09.2014 року за ч.2 ст. 286 КК України, не обмежено у праві виїзду за кордон, такий можливий з дозволу кримінально-виконавчої інспекції. оскільки суд не може підміняти державний орган, дії чи бездіяльність якого оскаржується, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу.

Керуючись ст. ст. 11, 72, 86, 94,158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Дрогобицького міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області у видачі ОСОБА_1 паспорту для виїзду за кордон з підстав п.5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 29.09.2014 року за ч.2 ст. 286 КК України.

Зобовязати Дрогобицький міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби у Львівській області у видачі ОСОБА_1 питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон на підставі поданих ним документів з урахуванням того, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 29.09.2014 року за ч.2 ст. 286 КК України, не обмежено у праві виїзду за кордон, такий можливий з дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Врешті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя А.П. Івасівка