Справа № 2а-4/10/0549
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Куракова В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2010 року справа №2а-4/10/0549

зала судових засідань № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Геращенка І. В. суддів: Міронової Г. М., Арабей Т. Г., за участю секретаря: Задоєнка О. В., за участі позивача: ОСОБА_2 особисто; представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 по довіреності; розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Торезького міського суду Донецької області від 24 березня 2010 року у справі № 2а-4/10/0549 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області про визнання протиправними дій відповідача, визнання звільнення незаконним, визнання наказу № 36к від 31.07.2009 року недійсним, стягнення моральної шкоди, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на публічній службі,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача по її звільненню, визнати її звільнення по п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) незаконним, визнати наказ № 36к від 31.07.2009 року про її звільнення недійсним, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 100 тисяч грн., стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, поновити її на публічній службі, визнати запис в її трудовій книжці за № 4 недійсним.

Постановою Торезького міського суду Донецької області від 24 березня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, проти чого заперечували представники відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з трудовою книжкою 23 липня 2008 року позивача прийнято тимчасово за конкурсом з кадрового резерву на посаду спеціаліста 1 категорії відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради на період відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років ОСОБА_5 з випробувальним терміном три місяці, наказ № 38к від 23.07.2008 р. (а.с. 40). Відповідно до наказу № 52в від 23.08.2006 р. ОСОБА_5 було надано відпустку по догляду за дитиною віком до трьох років до 01.07.2009 р. (арк.. справи 34).

13.03.2009 р. наказом № 16к ОСОБА_2, за її заявою, було переведено на посаду спеціаліста 1 категорії відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення на період відпустки по догляду за дитиною віком до трьох років до 24.11.2009 р. ОСОБА_6. (арк.. справи 48, 49, 36)

26.05.2009 р. ОСОБА_6 надала відповідачу заяву з проханням перервати її відпустку по догляду за дитиною з 03.08.2009 р. (арк.. справи 52). Адміністрація відповідача попередила позивача про закінчення строку дії тимчасового договору у зв'язку з закінченням відпустки по догляду за дитиною постійного штатного працівника, з яким позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис у вказаному попередженні, (арк. справи 53).

Наказом № 35в від 22.07.2009 р. було перервано відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_6 за її бажанням. (а.с 56).

31 липня 2009 року ОСОБА_2 була звільнена за ст. 36 п.2 КЗпП у зв'язку з закінченням строку договору - наказ № 36к від 31.07.2009 р. (а.с. 5, 71).

Цим же наказом зобов'язано відділ бухгалтерського обліку УПСЗН виплачувати ОСОБА_2 середню заробітну плату на період працевлаштування.

Відповідно до п. 10 Положення про УПСЗН управління утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. Граничну чисельність, фонд оплати праці працівників та видатки на утримання управління в межах виділених асигнувань визначає міський голова.

Згідно інформації відповідача про штатну чисельність працівників УПСЗН Торезької міської ради станом на 01 серпня 2009 року вакансії у відповідача відсутні (а.с. 140-141).

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Насамперед, колегія суддів вважає за необхідне визначити термін «публічна служба».

Отже, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України Про державну службу. Згідно з вимогами ст. 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, що наведені в цій статті.

Частиною 3 ст. 7 ч Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Статті 30 Закону України «Про державну службу» зазначено, що підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто визначеними КЗпП України, та спеціальними, передбаченими у цій нормі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції приписів КЗпП України з урахуванням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Також в частині другої даної статті зазначено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП передбачена можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам ст. 23 КЗпП, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв'язку з закінченням строку. Строковим вважається договір укладений до визначеної дати або до настання певної події. В даному випадку між позивачем та відповідачем укладався трудовий договір, який діяв на період відпустки по догляду за дитиною іншим працівником ( у даному випадку - спеціалістом ОСОБА_6М.).

Отже, колегія суддів не може не погодитися із висновком суду першої інстанції стосовно того, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений, оскільки строк дії трудового договору укладеного між позивачем та відповідачем було закінчено, та відповідач мав право припинити трудовій договір на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. І довід апеляційної скарги про те, що позивач повинен бути попереджений своєчасно про звільнення безпідставний з правової точки зору.

Відповідно до ч. З ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім визначених випадків. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більш трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що звільнення жінок, зазначених у частині третій ст. 184 КЗпП, у зв'язку із закінченням строку трудового договору має особливості. Таке звільнення можливе, однак власник зобов'язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності. Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку також не допускається. Однак відносини між власником (підприємством) і працівницею з дня закінчення строку трудового договору мають істотну специфіку. Передбачено збереження за жінкою на період працевлаштування середньої заробітної плати, однак не більше ніж на три місяці "з дня закінчення строкового трудового договору" (а не з дня звільнення). Збереження середнього заробітку за період працевлаштування, що перевищує три місяці, законодавством не передбачено. Воно може встановлюватися лише угодами, колективним або трудовим договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив заходи по працевлаштуванню позивача, повідомивши про це Торезький міський центр зайнятості, оскільки вакансій не мав. Колегія суддів розцінює такий захід як пряме виконання вимог трудового законодавства і вважає висновки суду першої інстанції про правильність звільнення позивача цілком обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги позивача змістують міркування з питань субєктивного трактування юридичних понять і термінів, що колегія суддів вважає недоречним і не змінює суті спору.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачаються.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 196, п. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Торезького міського суду Донецької області від 24 березня 2010 року у справі № 2а-4/10/0549 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Торезької міської ради Донецької області про визнання протиправними дій відповідача, визнання звільнення незаконним, визнання наказу № 36к від 31.07.2009 року недійсним, стягнення моральної шкоди, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлення на публічній службі - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 14 липня 2010 року.

Головуючий суддя: І. В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

ОСОБА_7