Справа № К/9991/41157/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"03" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/41157/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Швеця В.В.,
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, - представника ОСОБА_4, на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року, -

встановив:

У лютому 2006 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні і виплаті пенсії, зобов'язати відповідача провести йому як інваліду ІІ групи, постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії перерахунок та виплату пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 1 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 як інваліду ІІ групи, постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 1 липня 2002 року по 31 грудня 2007 року в частині застосування постанов Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 831 та від 3 січня 2002 року № 1 і в частині застосування в період з 1 січня 2008 року статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) в редакції Закону від 28 грудня 2007 року № 107-VІ. Зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії ОСОБА_4 як інваліду ІІ групи, постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 1 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати ОСОБА_4 як інваліду ІІ групи, постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії пенсію по інвалідності, яка у всіх випадках не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року скасовано, прийнято по справі нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Справа судами розглядалася неодноразово.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, - представник ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року та залишити в силі постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства

України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства

України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_4 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом II групи внаслідок захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 має право на перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статтей 50, 54 Закону № 796-XII.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не звертався до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області із заявою про перерахунок пенсії, а також пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства

України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк.

Пропущення цього строку відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) було самостійною підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягала одна зі сторін.

Аналіз частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства

України дає підстави вважати, що суд не мав можливості самостійно, на свій розсуд, застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду. Право ініціювати застосування наслідків пропуску строку звернення до суду належало одній зі сторін (відповідачу), і якщо така заява не надходила до суду, то і наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду не могли бути ним застосовані.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду і заява сторони про застосування наслідків його пропущення не можуть бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд міг визнати причину пропуску строку поважною і в такому випадку справа мала розглядатися і вирішуватися в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Обставини, з якими сторона пов'язувала поважність причин пропуску строку звернення до суду, мали доводитися стороною і встановлюватися судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування наслідків пропуску цього строку.

У справі, що розглядається, відповідач у суді першої інстанції не заявляв вимогу щодо застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, обставини його пропущення не встановлювалися, а тому суд апеляційної інстанції не мав правових підстав застосувати наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В порушення вказаної норми, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що на час ухвалення ним рішення стаття 100 Кодексу адміністративного судочинства України діяла в редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Крім того, апеляційний суд, не врахувавши вимоги частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вжиття передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, дійшов передчасного висновку про неправомірність визнання судом першої інстанції незаконними дій відповідача щодо невірного нарахування ОСОБА_4 пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, не звернувши уваги, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили, що позивач дійсно не звертався до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області із заявою щодо проведення перерахунку пенсій, а останній рішень з цього приводу не приймав.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин 2, 4 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, - представника ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2011 року - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Швець В.В.