Справа № 2а-2/10/0529
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Заруцька Г. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року справа №2а-2/10/0529

зала судових засідань № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В., за участю секретаря Задоєнка О.В., за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_4 по довіреності, третьої особи ОСОБА_5 особисто, розглянувши апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2010 року у адміністративній справі № 2-а-2/10/0529 за позовом ОСОБА_6 до Красноармійської районної ради, 3-і особи: Красноармійська міська рада, ОСОБА_5, про визнання нечинним пункту рішення районної ради,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд визнати нечинним підпункт 1.2.пункту 1 рішення Красноармійської районної ради № ІІІ/ХVІІ-12 від 21.12.2001 року «Про включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради адмінбудинку, котельні та гаражів» в частині включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради котельної за адресою: м. Красноармійськ, вул. Комітерна, 11.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2010 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Красноармійської районної ради було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні апеляційної скарги, з чим не погоджувався представник відповідача та третя особа. Сторони надалі відповідні пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

21.12.2001 року Красноармійською районною радою було прийняте рішення «Про включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради адмінбудинку, котельні та гаражів» в частині включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради котельної за адресою: м. Красноармійськ, вул. Комінтерна, 11.

Позивач є власником продуктово-промислового магазину за адресою: м. Красноармійськ, вул. Шевченко, 51 «А». Будівлю магазину було побудовано на підставі відповідних рішень та розпоряджень щодо будівництва, прийнятих Красноармійською міською радою та проекту будівництва. Проект будівництва, згідно якому побудовано будівлю магазину, складається з двох частин: перша частина - будівництво продуктово-промислового магазину; друга - будівництво прибудови складського приміщення та гаражу до магазину.

30 грудня 2003 року між Красноармійською міською радою та позивачем було укладено договір оренди землі, згідно істотним умовам якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :05:065:0040 площею 0,1520 га за рахунок земель житлової та громадської забудови для комерційного функціонального використання для розміщення та обслуговування існуючої будівлі продуктово-промислового магазину по вул. Шевченко, 51 «А» строком на десять років.

Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 19.10.2005 року № 504 «Про дозвіл на прибудову складського приміщення та гаражу до діючого магазину» позивачеві надано дозвіл на виконання прибудови складського приміщення та гаражу до магазину «Людмила» по вул. Шевченко, 51 «А» в місті Красноармійську та улаштування огородження автомобільної стоянки.

Станом на 21.02.2008 року готовність прибудови складу та гаражу згідно оцінювальному акту Бюро технічної інвентаризації м. Красноармійськ складає 22 %. Огородження автомобільної стоянки завершено в повному обсязі.

Проте, місцезнаходження будівлі котельної по вулиці Комінтерна, 11 за твердженням відповідача співпадає з місцезнаходженням прибудови складського приміщення та гаражу до магазину «Людмила» по вул. Шевченка, 51 «а», що належить позивачеві на праві власності,

Таким чином, рішення відповідача від 21.12.2001 року в частині включення будівлі котельної до об'єктів комунальної власності потягло за собою правові наслідки у вигляді розпорядження цим об'єктом нерухомості шляхом укладання договору купівлі-продажу. і виникнення спору з визначення меж суміжних земельних ділянок.

Колегія суддів зазначає, що одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є законність. Частина 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині йдеться посилання як на норми матеріального, так і на норми процесуального права, зокрема статті 99, 100 КАС України, в резолютивній же частині постанови не зазначено, з яких саме підстав було відмовлено позивачеві в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі Закон № 280, редакція станом на 13.07.2001 р.), обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Згідно приписів ст. 16 Закону № 280, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органам місцевого самоврядування законом можуть надаватися окремі повноваження органів виконавчої влади, у здійсненні яких вони є підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові (в тому числі валютні) та інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Рішення про наділення міських рад правами щодо управління майном і фінансовими ресурсами, які є у власності територіальних громад районів у містах, приймається на місцевих референдумах відповідних районних у містах громад. У разі якщо територіальна громада району в місті внаслідок референдуму не прийме рішення про передачу права управління майном та фінансами відповідній міській раді, а територіальна громада міста або міська рада не прийняла рішення про створення органів місцевого самоврядування районів у місті, міська рада здійснює управління майном та фінансовими ресурсами, які є у власності територіальних громад районів у містах, та несе відповідальність перед громадою відповідного району у місті.

Відповідно до статті 17 Закону № 280, відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає доречним звернути увагу на те, що повноваження районних і обласних рад, щодо користування і розпорядження комунальним майном має похідний від повноважень представницьких органів місцевого самоврядування характер, оскільки у вирішенні відповідних питань названі ради діють за дорученням сільських, селищних, міських рад (пункт 19 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Насамперед, колегія суддів зазначає, що рішення Красноармійської міської ради № 684 від 19.11.2003 року «Про надання земельної ділянки ОСОБА_6 в оренду для обслуговування існуючої будівлі магазину по вул. Шевченко, 51 А» ніким оскаржено не було та на теперішній час є діючим. І з огляду на цей факт колегія суддів не може погодитися з запереченням Красноармійської районної ради стосовно того, що, оскільки договір оренди був в судовому порядку визнаний недійсним, то у позивача не виникає права звернутися до суду. При цьому колегія суддів відзначає, що рішенням міської ради № 684 насамперед було затверджено проект відведення земельної ділянки позивачеві для розміщення існуючої будівлі продуктово-промислового магазину по вул. Шевченко, 51а., надана земельна ділянка з визначенням певних меж для комерційного функціонального використання для розміщення та обслуговування магазину і тільки 3-м пунктом йшлося про умови укладання договору оренди. Тим більше, що при апеляційному розгляду було зясовано, що позивач і досі без перешкод користується наданою йому земельною ділянкою і сплачує належним чином орендну плату (а.с.102, 117-118).

Більш того, існує і рішення Красноармійської міської ради № 504 від 19.10.2005 року про дозвіл позивачеві прибудови та улаштування огородження на його земельній ділянці, яке теж ніким не оспорено та не скасовано на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції (а.с. 14).

Колегія суддів також звертає увагу та наявність таких суперечностей у твердженнях Красноармійської районної ради. Красноармійська районна рада зареєструвала на праві власності за собою тільки адміністративний будинок по вул. Комінтерна, 11, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.04.2003 року за № 579450 і саме на підставі оспорюваного позивачем рішення (а.с.76 (звор.бік)).

При судовому розгляді представник відповідача надав суду державний акт на право постійного користування земельною ділянкою по вул. Комінтерна, 11 для обслуговування адмінбудинку та котельної, виданий 22.12.2004 року, в той час коли розпорядженням голови районної державної адміністрації № 244 від 17.05.04 року про підсумки проведення конкурсу по приватизації комплексу будівлі котельної та за договором купівлі-продажу від 03.06.2004 року Красноармійська районна державна адміністрація (яка начебто за спірним рішенням передала котельню ще в 2001 році на баланс районної ради і на розпорядження якою вже не мала ніякого права, бо не була її власником) продала котельню ОСОБА_7, спадкоємцем якого є третя особа в справі ОСОБА_5 (а.с.7, 8, 95).

Колегія суддів вважає, що наявність клопотання голови Красноармійської райдержадміністрації від 16.12.2009 року, в якому не вказано про включення до обєктів комунальної власності та передачі на баланс районній раді котельні і саме яке зазначено як підстава для прийняття спірного рішення безумовно є доказом на користь позивача у справі (а.с. 82). І саме винесення судом першої інстанції з цього приводу окремої ухвали є підтвердженням обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_6

Колегія суддів не може обминути і наявність в матеріалах справи проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_8, в якому в якості суміжних користувачів земельної ділянки зазначені міська рада, райдержадміністрація та ТОВ «Волна», а Красноармійська міська рада взагалі в якості землекоритувача на даному плані відсутня (а.с. 96-101). Висновком з цього факту може бути тільки одне: відсутність на земельній ділянці позивача майна. яке належить іншим сторонам у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає доречним зазначити, що відповідно до приписів ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач, отримавши у 2006 році копію оспорюваного рішення від 21.12.2001 року, звернувся до суду в 2009 році і таким чином пропустив строк звернення до суду, є хибним, оскільки з пояснень представників позивача і матеріалів справи вбачається, що про порушення своїх прав він дізнався тільки у 2009 році, бо тільки пройшовши по ланцюгу всіх правових наслідків, які мало спірне рішення, позивач дійшов до причини порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів у сукупності з матеріалами справи свідчить про обґрунтованість доводів апелянта.

З урахуванням викладеного та враховуючи принципи частини 2 ст. 71 КАС України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2010 року у справі № 2-а-2/10/0529 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати нечинним підпункт 1.2.пункту 1 рішення Красноармійської районної ради № ІІІ/ХVІІ-12 від 21.12.2001 року «Про включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради адмінбудинку, котельні та гаражів» в частині включення до обєктів комунальної власності та прийняття на баланс районної ради котельної за адресою: м. Красноармійськ, вул. Комітерна,11.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом одного місяця з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції Вищого адміністративного суду України, а в разі виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 30 липня 2010 року.

Головуючий: Т.Г.Арабей

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_9