Справа № 2а-17636/10/0570
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2010 року справа №2а-17636/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Губської Л.В.

при секретарі судового засідання Сухоцькій Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 довір. від 05.06.2010 року № 35

від відповідача ОСОБА_3 довір. від 05.07.2010 року № 15-13-11-17/7133

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Красноармійськвугілля

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 03.09.2010 року

у справі № 2а-17636/10/0570

за позовом Державного підприємства Красноармійськвугілля

до відповідача ОСОБА_4 ревізійного управління в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного у вимозі від 12.05.2010 року № 40-13/620 в частині отримання дозволу на відчуження або визнати недійсним в судовому порядку договору

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Красноармійськвугілля звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 ревізійного управління в Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.05.2010 року № 40-13/620 в частині отримання відповідного дозволу на відчуження обладнання в Міністерстві вугільної промисловості України або звернення до суду про визнання недійсним договору постачання від 16.12.2009 року № 221/551 з метою повернення обладнання.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2010 року у справі № 2а-17636/10/0570 (суддя Смагар С.В.) в задоволені позовної заяви відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, надсилаючи позивачу вимогу, діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законами та Конституцією України, оскільки під час перевірки встановлений факт продажу обладнання без узгодження з Міністерством вугільної промисловості України, що передбачено п.п.2.2.1 п.2.2 Інструкції про порядок розпорядження майном підприємства, що належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України, затвердженої наказом Міністерства вугільної промисловості України від 17.06.2009 року № 246.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при неповному та невсебічному досліджені усіх матеріалів справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що спірний економайзер в експлуатацію введений не був, підстави для його віднесення до основних засобів були відсутні, тому на час відчуження він перебував на обліку як виробничий запас та не підпадав під зазначене п. 1.3 Інструкції від 17.06.2006 року № 246 майно, реалізація якого підлягає обов'язковому узгодженю з Міністерством вугільної промисловості.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила.

З 22.03.2010 року по 02.04.2010 року Красноармійським міжрайонним контрольно-ревізійним відділом на підставі постанови Апеляційного адміністративного суду Донецької області від 17.03.2010 року, доручення Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області від 17.03.2010 року, направлень від 22.03.2010 року, проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Красноармійськвугілля за період з 1 листопада 2009 року по 1 березня 2010 року, за наслідками якої складений акт від 12 квітня 2010 року № 16.

За результатами ревізії 12 травня 2010 року Красноармійським міжрайонним контрольно-ревізійним відділом на адресу ДП Красноармійськвугілля направлена вимога про усунення порушень № 40-13/620, пунктом 2 якої визначено, що в ході ревізії встановлено, що в порушення вимог пунктів 1.3, 2.2.1 Інструкції про порядок розпорядження майном підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України, затвердженої наказом Міністерства вугільної промисловості України від 01.06.2009 року № 246, Державним підприємством Красноармійськвугілля здійснене відчуження обладнання (економайзер ЕБ-1-646) на користь суб'єктів недержавної форми власності по договору постачання від 16.12.2009 року № 221/551 за договірною ціною 220000 грн. без дозволу Міністерства вугільної промисловості України, у зв'язку з чим відділ вимагає у ДП Красноармійськвугілля отримати відповідний дозвіл на відчуження обладнання в Міністерстві вугільної промисловості України, в іншому випадку запропоновано звернутися до суду про визнання недійсним договору постачання від 16.12.2009 року № 221/551 з метою повернення обладнання.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, підтверджено матеріалами справи, 16.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Ремонтно-монтажне налагоджувальне підприємство Донтеплосервіс (покупець) та Державним підприємством Красноармійськвугілля (продавець) укладений договір постачання № 221/551, предметом якого є передання продавцем у власність покупця економайзеру у кількості 1 шт. за ціною 220000 грн. з урахуванням податку на додану вартість та терміном дії договору з 16 по 31 грудня 2009 року. Згідно з товарно-транспортною накладною від 22 грудня 2009 року економайзер ЕБ-1-646 заводський № 424 (номенклатурний № 481) переданий ТОВ РМНП Донтеплосервіс.

Як зазначено в акті перевірки, бухгалтерський облік на підприємстві здійснюється відповідно до наказів Про організацію бухгалтерського обліку та Про облікову політику від 15 січня 2008 року № 14/2 та № 14/1 відповідно.

Ревізією встановлено, що економайзер реалізований з відокремленого підрозділу Управління матеріально-технічного постачання ДП Красноармійськвугілля, яке здійснювало свою діяльність відповідно до Положення, згідно з яким здійснює матеріально-технічне забезпечення всіх підрозділів підприємства за їх замовленнями.

Під час перевірки КРУ встановлено, що згідно даних річної інвентаризації економайзер станом на 1 грудня 2009 року рахувався в обліку на рахунку 202 Придбане обладнання і вироби; в інвентаризаційному опису зазначено, що економайзер ЕБ-1-646, заводський № 424 має вартість 183333 грн. 34 коп.

Згідно виписки з електронного реєстру руху матеріальних цінностей структурного підрозділу ДП Красноармійськвугілля КРУ встановлено, що економайзер надійшов від Закритого акціонерного товариства Укркотлосервіс в листопаді 2006 року, загальна вартість складала 183333 грн. 34 коп. (без податку на додану вартість).

Первинні документи щодо отримання обладнання за 2006 рік до ревізії КРУ не були надані у зв'язку із їх знищенням за закінченням терміну зберігання.

Факт нарахування амортизації на економайзер за 2009 рік під час перевірки не встановлений.

Як зазначено в вакті перевірки, економайзер придбаний за заявкою відокремленого підрозділу ДП Красноармійськвугілля Шахта Стаханова, який останнім не витребуваний, внаслідок чого зберігався на складі та рахувався в бухгалтерському обліку на рахунку 202.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої та апеляційної інстанції, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм процесуального та матеріального права.

Як зазначає заявник скарги, економайзер не взятий на облік до балансу як основний засіб у зв'язку з тим, що зберігався на складі та не був переданий структурному підрозділу, на замовлення якого придбаний, а також не введений в експлуатацію актом вводу взагалі на підприємстві, і відображався за рядком балансу 100 Виробничі запаси, самостійно будь-які технічні функції виконувати не може, тому, як вважає заявник апеляційної скарги, спірний економайзер не є основним засобом та його відчуження не потребує узгодження з Міністерством вугільної промисловості України.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус контрольно ревізійної служби, її функції та правові основи діяльності встановлені Законом України Про державну контрольно ревізійну службу в Україні.

Статтею 2 Закону України Про державну контрольно ревізійну службу в Україні встановлено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про контрольно-ревізійну службу в Україні головне контрольно-ревізійне управління України, контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі виконують такі функції, зокрема, проводять у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності; здійснюють контроль за усуненням недоліків і порушень, виявлених під час проведення державного фінансового контролю.

Згідно п. 7 ст. 10 цього Закону Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_4 ревізійне управління в Донецькій області є органом державної виконавчої влади, який уповноважений здійснювати державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів і у правовідносинах з державними підприємствами реалізує владні функції.

Тобто, здійснюючи перевірку позивача та направляючи йому вимогу про усунення недоліків, встановлених під час перевірки, КРВ діяв в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством України.

Колегія суддів вважає, що відповідач дійшов обгрунтованного висновку про порушення фінансової дисципліни позивачем, з наступних підстав.

Зі спірної вимоги вбачається, що відповідач вимагав від позивача усунути порушення п.п.2.2.1 п.2.2 Інструкції про порядок розпорядження майном підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України, затвердженої Наказом Міністерства вугільної промисловості України від 17.06.2009 року № 246, яка регулює порядок розпорядження майном, що є державною власністю та передане на праві господарського відання державним підприємствам, що належать до сфери управління Мінвуглепрому та майном, переданим ним господарським товариствам для формування їх статутних фондів та 100% акцій яких належать державі в особі Міністерства вугільної промисловості України.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, не заперечується сторонами у справі, позивач відноситься до підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України, та підпадає під дію даної Інструкції, оскільки його майно є державною власністю.

Згідно пункту 1.2 Інструкції № 246, ця Інструкція регулює питання підготовки, внесення та розгляду матеріалів щодо списання, відчуження, передачі в оренду, з балансу на баланс або у комунальну власність майна, цілісних майнових комплексів та об'єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю та передані в господарське відання підприємств, що належать до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України.

Пункт 1.3 Інструкції № 246 передбачає, що майно - матеріальні активи, які відповідно до нормативно-правових актів віднесені до основних засобів та нематеріальних активів; розпорядження майном - списання, відчуження, передача з балансу на баланс або у комунальну власність майна, цілісних майнових комплексів та об'єктів незавершеного будівництва, що є державною власністю та передані в господарське відання підприємств, що належать до сфери управління Мінвуглепрому, інші способи розпорядження майном.

Пункт 1.5 даної Інструкції визначає перелік майна, на яке не розповсюджується дія цієї Інструкції, при його відчуженні.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, не заперечується сторонами у справі, спірне майно у спірних правовідносинах до цього переліку не входить.

Наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 затверджене Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 Основні засоби, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за № 288/4509, яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності.

Пункт 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 Основні засоби визначає, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік); об'єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з'єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством.

Як зазначалось раніше, відповідачем під час ревізії досліджені характеристики економайзеру ЕБ-1-646 та встановлено, що термін його використання більше одного року та вартість перевищує 1000 грн., тобто, в розумінні норм Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 Основні засоби має всі ознаки основного засобу та на виконання вищезазначених наказів керівника підприємства про бухгалтерський облік та облікову політику мав бути зарахований позивачем на баланс основних засобів, що ним зроблено не було.

Відповідно до статті 73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства.

Стаття 74 даного Кодексу передбачає, що державне комерційне підприємство зобов'язане приймати та виконувати доведені до нього в установленому законодавством порядку державні замовлення, враховувати їх при формуванні виробничої програми, визначенні перспектив свого економічного і соціального розвитку та виборі контрагентів, а також складати і виконувати річний та з поквартальною розбивкою фінансовий план на кожен наступний рік. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року № 561 затверджені Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів, відповідно до пункту 10 якого підставою для зарахування на баланс основних засобів є акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) основних засобів.

Колегія суддів не приймає до уваги довід заявника апеляційної скарги стосовно того, що відсутність введення економайзеру в експлуатацію на підприємстві є підставою для його реалізації без узгодження з Міністерством вугільної промисловості України, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту позивача, підприємство створене з метою виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг для отримання прибутку.

Таким чином, придбання у 2006 році економайзеру з метою його використання у господарській діяльності підприємства, невведення його в експлуатацію на підприємстві (його структурних підрозділах), тобто невикористання у господарській діяльності, та продаж даного майна за ціною придбання у 2009 році підприємству недержавної форми власності, свідчить про нанесення збитків державі з урахуванням того, що позивач є державним підприємством, фінансується за рахунок Державного бюджету України, спірне майно, в тому числі, було придбано за рахунок бюджетних коштів.

Крім того, як вбачається з акту ревізії, в бухгалтерському обліку позивача відображено надходження аналогічного економайзеру ЕБ-1-646, заводський № 437, який введений в експлуатацію в грудні 2006 року та зарахований до складу основних засобів.

Підпункт 2.2.9 Інструкції № 246 передбачає, що підприємства здійснюють відчуження майна шляхом його продажу на конкурентних засадах - через біржі, на аукціоні. Продаж майна державних підприємств лише на конкурентних засадах визначена й у вищенаведеній статті 74 Господарського кодексу України.

У спорі, що розглядався, економайзер відчужений позивачем ТОВ РМНП Донтеплосервіс за ціною придбання.

Крім того, під час ревізії здійснений запит до виробника - Закритого акціонерного товариства Укркотлосервіс, який у листі від 25 березня 2010 року надав інформацію, згідно якої вартість економайзеру ЕБ-1-646 станом на грудень 2009 року складала 680000 грн. з урахуванням податку на додану вартість, тоді як позивачем економайзер реалізований за ціною 220000 грн. з урахуванням того, що обладнання нове і не використовувалося у виробничій діяльності, амортизація не нараховувалась.

Тобто, різниця між справедливою ринковою ціною та ціною продажу даного обладнання склала 460000 грн.

Відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції № 246 відчуження майна проводиться безпосередньо підприємством, на балансі якого воно обліковується, з дотриманням вимог, чинних на момент продажу, законодавчих та нормативно-правових актів, а також цієї Інструкції лише після надання згоди (дозволу) Мінвуглепромом. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна державних Підприємств приймається Мінвуглепромом лише за погодженням з Фондом державного майна України в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Факт відсутності узгодження відчуження економайзеру з Міністерством вугільної промисловості України за договором від 16 грудня 2009 року № 221/551 до його укладання позивачем не спростований.

Щодо вимоги отримати відповідний дозвіл на відчуження обладнання в Міністерстві вугільної промисловості України або звернутись до суду з заявою про визнання недійсним договору постачання, колегія суддів враховує, що вона направлена на здійснення дії по поверненню обладнання та, оскільки судом першої та апеляційної інстанції встановлена протиправність дій позивача з продажу обладнання щодо нанесення збитків державі, правових підстав для задоволення позовної заяви в частині скасування цієї вимоги немає.

Врахову?ючи наведене, колегія суддів в?важає, що постанова суду прийн?ята при вірному застосуванні? норм матеріального та процес?уального права, висновки суду? відповідають фактичним обст?авинам справи, тому підстав дл?я скасування постанови суду н?е вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України Про державну контрольно ревізійну службу в Україні, ст. 2, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства Красноармійськвугілля на постанову Донецьког?о окружного адміністративно?го суду від 03.09.2010 року у справі? № 2а-17636/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2010 року у справі № 2а-17636/10/0570 за позовом Державного підприємства Красноармійськвугілля до ОСОБА_4 ревізійного управління в Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.05.2010 року № 40-13/620 в частині отримання відповідного дозволу на відчуження обладнання в Міністерстві вугільної промисловості України або звернення до суду про визнання недійсним договору постачання від 16.12.2009 року № 221/551 з метою повернення обладнання залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 15.10.2010 року проголошена вступна та резолютивна частина ухвали, повний текст ухвали виготовлений 20.10.2010 року.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_5