Справа № 2а-8304/09/0570
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2010-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров Б.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010 року справа №2а-8304/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Арабей Т.Г, судді-доповідача ОСОБА_1, судді Міронової Г.М.

при секретарі судового засідання Козлової О.М.

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2010 року № 2а-8304/09/0570 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 08.05.2009р.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 08.05.2009 р. згідно якого йому донараховано податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 4200,73 грн.

В позові зазначено, що відповідачем проведена планова виїзна перевірка його фінансової господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. На підставі висновку акту перевірки йому донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 4200,73 грн. Вважає дане податкове повідомлення рішення, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у зазначений період перевірки він здійснював господарську діяльність з організації перевезень вантажів. Відповідно з договорів доручення, як повірений здійснював пошук та підбір вантажовласників. Розрахунки за транспортування та експедиторські послуги здійснювалися у безготівковій формі на його поточний рахунок як повіреного. Розмір його винагороди визначався як різниця між ціною фрахту, узгодженого з вантажовласником і ціною фрахту, узгодженою перевізником. Перевіркою правильності визначення ним нарахування єдиного податку не встановлено заниження нарахування та перерахування в бюджет даного податку. За даними акту перевірки встановлено, що ним занижена сума оподаткованого доходу, що призвела до донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 4200 грн. На думку податкового інспектора при обчислені оподаткованого доходу, виручкою від реалізації послуг, вважається вся сума, фактично ним отримана на розрахунковий рахунок, а не сума винагороди сплачена за договорами дорученнями. Вважає, що відповідно до ст. 1000 ЦК України, повірений створює права і обовязки по договору не у відношенні себе, а у відношенні довірителя, тому кошти отримані від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у межах договорів комісії (доручення), від надання послуг з переробки давальницької сировини, експедиторських і брокерських послуг та інших договорів, що не передбачають перехід права власності на такі кошти, не включаються до бази обкладення єдиним податком, оскільки підлягають перерахуванню третій особі і не є виручкою від реалізації. Під оподаткування потрапляє тільки винагорода за посередницькі послуги. Вважає такий підхід справедливим. Просить визнати недійсним податкове повідомлення рішення відповідача № 2/0 від 08.05.2009 р.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2010 року № 2а-8304/09/0570 позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції № 2/0 від 08.05.2009р. Своє рішення суд обґрунтовував тим, що власністю позивача у надані послуг щодо організації перевезень найманим транспортом, була лише частина коштів, яка перерахована йому замовниками в якості винагороди за надані ним послуги.

Відповідач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні рішення, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а саме не врахував, що в рахунках фактурах повіреного (ОСОБА_2) зазначалась сума транспортних послуг та експедиторські послуги, тому на його розрахунковий рахунок надходила вся сума виручки від перевезення вантажу, включаючи вартість транспортних та експедиторських послуг. Оскільки в даному випадку повірений (фізична особа платник єдиного податку) здійснює продаж (реалізацію) послуг покупцю від свого імені, тому сума, фактично одержана субєктом підприємницької діяльності платником єдиного податку на розрахунковий рахунок за здійснення операцій з продажу послуг, яка включає в себе і суму винагороди, є виручкою від реалізації послуг і не повинна перевищувати на протязі календарного року 500000 грн. У разі порушення цих вимог, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), як того вимагає ст. 5 Указу Президента України від 03.07.98 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємства». Судом не враховано, що обсяг виручки від реалізації у позивача перевищив 500000 грн. у 2 кварталі 2006 р. на 319418,29 грн., але не зважаючи на це він декларації про доходи, отримані протягом 2006 2007 р. до Красноармійської ОДПІ не надав и на загальну систему оподаткування не перейшов, що є порушенням п. 4 Указу № 727 та п. 3 Порядку видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку, а саме: підприємець має право застосовувати спрощену систему оподаткування за умови сплати всіх установлених податків та обовязкових платежів за попередній звітний період.

Згідно акту перевірки від 15.02.08 р. за вищезазначене порушення податковим органом, згідно повідомлення рішення від 25.02.08 р. позивачу донараховано податкове зобовязання по податку з доходів фізичних осіб у сумі 21885,99 грн., яка станом на 01.04.08 р. не сплачено до бюджету. Тобто, позивач отримавши на власний розрахунковий рахунок суму, яка перевищує 500000 грн. повинен був перейти на загальну суму оподаткування. Крім того, судом першої інстанції не дана оцінка, що снує певний порядок знаходження ФОП на спрощеній системі оподаткування та переходу на загальну систему оподаткування.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав її такою, що задоволенню не підлягає, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець Селидівською міськрадою Донецької області 02.02.2006 року.

Відповідачем - Красноармійською об'єднаною державною податковою інспекцією Донецької області проведено документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2008 р. за результатами якої складено акт № 246/17- від 23.04.09 р. та прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Із змісту акту перевірки вбачається, що підставою для визначення суми податкового зобовязання став висновок податкового органу про те, що позивачем допущено перевищення граничної суми виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), яка передбачена статтею 1 Указу Президента України № 727/97. Відповідно до ст. 5 наведеного Указу, у разі порушення вимог, встановлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного періоду (кварталу). У порушення наведених норм законодавства, позивачем перехід на загальну систему оподаткування, обліку та звітності з 2 кварталу 2006р. не здійснено.

Як встановлено актом перевірки, позивачем укладались договори-доручення на надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні, згідно яких позивач приймав на себе обов'язки щодо пошуку та добору власників вантажів з метою забезпечення вантажами транспортних засобів перевізника.

Вказаними договорами передбачено, що позивач отримує винагороду за надання цих послуг. Винагорода експедитора, визначалася різницею між ціною фрахту, угодженою з вантажовласником та ціною фрахту, узгодженою з перевізником. (а.с.22-27).

Виконання договорів з боку позивача підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000408 від 23.04.2008р. та рахунком № 17 від 17.04.2008р. (а.с.28-29).

Спірною обставиною по справі, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, є питання правомірності включення відповідним органом до складу оподатковуваного доходу всієї суми, що надходила на рахунок позивача за договорами про надання експедиційних послуг.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що експедиційні послуги надаються експедитором клієнту за винагороду, за рахунок такого клієнта та за його дорученням. Експедитор не здійснює безпосередньо транспортних перевезень та не є споживачем, а їх здійснення не є реалізацією власних робіт чи послуг. Тому грошові кошти, що надходили на його рахунок як оплата за укладеними договорами не є його виручкою в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

За приписами ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується від імені і за дорученням другої сторони (довірителя) вчинити певні юридичні дії і відповідно до ст. 1002 ЦК України має право на плату за виконання свого обовязку.

Згідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року № 727/98, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Поняття «виручка» від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) наведено у частині третьої статті 1 цього Указу, якою вважається - сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, обєктом оподаткування єдиного податку є виручка, яка була отримана платником податку безпосередньо від здійснення операцій з продажу продукції (товарів) чи надання робіт, послуг, а не всі суми, фактично отримані на розрахунковий рахунок та в касу.

Грошові кошти, що зазначені в акті перевірки, були отримані позивачем згідно договору доручення, і не є виручкою, отриманою від реалізації продукції, товарів, чи надання робіт, послуг.

Колегія суддів вважає, що виручкою позивача від реалізації послуг по договору доручення може бути лише сума винагороди, отриманої від виконання договору. Кошти ж, що надійшли транзитом на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку, не є власністю цього суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковій передачі третій особі, а тому вони не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) чи доходом суб'єкта підприємницької діяльності. Тобто ці кошти не можуть бути включені до складу виручки від реалізації платника єдиного податку-фізичної особи. До складу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку можуть бути включені тільки суми комісійної винагороди.

Колегія суддів вважає, що позивач не перевищив гранично допустимий розмір виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), встановлений ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року N 727/98.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2010 року № 2а-8304/09/0570 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 08.05.2009р - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк п'ять днів складання судового рішення у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 28 липня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 02 серпня 2010 року.

Головуючий: Т.Г. Арабей

Судді: С.В.Жаботинська

ОСОБА_4