Справа № 805/2345/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року справа №805/2345/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 805/2345/15-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 178135,04 грн.,

Позивач 12.06.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта», мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення вимог частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач не виконав норматив по створенню 4 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій. У зв'язку з порушенням термінів сплати відповідачем санкцій за 2014 рік була нарахована пеня. З огляду на зазначене просив суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у сумі 168 688,40 грн. та пеню у сумі 9 446,64 грн., всього 178 135,04 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 805/2345/15-а у задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не були виконані вимоги ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі середньорічної заробітної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, не відраховані. Апелянт вказує, що висновок щодо вини підприємства у невиконанні вимог чинного законодавства є цілком об'єктивним.

Відповідач на адресу суду надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача в яких просив залишити без змін постанову суду першої інстанції, та розглянути справу без участі його представника.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта» подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (ф. № 10-ПІ) від 20.01.2015 року, у якому зазначено наступні дані: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 233 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 5; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 9; фонд оплати праці штатних працівників - 9826,1 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 42 172,0 грн.; суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - не визначено (а.с. 5).

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014 році, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій складає 168 688,40 грн., сума пені - 9446,64 грн. Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 4 особи (а.с. 6, 7).

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі та визначено коло нормативно-правових актів, що регламентують спірні правовідносини.

За змістом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) (надалі - Закон № 875), саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Стаття 19 Закону № 875 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлює для підприємств (об'єднань), установ і організацій (далі - підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону № 875 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Колегія суддів зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена діючим законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Для застосування адміністративно-господарських санкцій до підприємства може слугувати той факт, що підприємством не подавалися протягом року щомісячно до центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постановах 11 червня 2013 року у справі № 21-63а13 та від 11 лютого 2014 року у справі № 21-485а13 і колегія суддів враховує його при розгляді даної справи на підставі абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно матеріалів справи на підприємстві повинно бути працевлаштовано 9 інвалідів, а фактично працювало 5. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта» протягом всього 2014 року подавались звіти до Державної служби зайнятості за формою № 3 ПН про наявність вакантних робочих місць, у тому числі для інвалідів. Вказаними звітами підприємство повідомляло про наявність 5 вакантних місць для інвалідів та про потребу сприяти в їх укомплектуванні Державною службою зайнятості. Про наявність на підприємстві вакансій свідчать штатні розклади (а.с. 20-29, 30-42).

Відповідачем також було проінформовано Маріупольський міський центр зайнятості про наявність на підприємстві вакансій, про що свідчать лист відповідача від 29.07.2014 року № 425, від 18.11.2014 року № 635, від 05.12.2014 року № 678 (а.с. 43, 44, 46).

Окрім цього, відповідачем було проінформовано Голову Орджонікідзевської районної адміністрації м. Маріуполя про наявність на підприємстві вакансій, про що свідчить лист відповідача від 05.12.2014 року № 679 (а.с. 45).

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідачем повністю виконано покладений на нього обов'язок по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, про створення таких робочих місць, а тому відсутня вина відповідача як підстава для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів вважає, що якщо роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення правопорушення, то суд першої інстанції правомірно визнав незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовив у задоволенні позову.

Суд враховує, що працевлаштуванню інваліда передує створення відповідачем робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць. Вказані вимоги відповідачем виконані в повному обсязі. Суду не надано доказів, що органами працевлаштування спрямовувались інваліди до роботодавця (відповідача), але їм було відмовлено в працевлаштуванні.

Крім того, в силу статті 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда.

Таким чином, чинне законодавство України пов'язує виконання підприємствами, організаціями зобов'язань щодо працевлаштування інвалідів саме з наявністю рекомендацій медико-соціальної експертизи, за відсутністю яких підприємство позбавлено можливості самостійно створити необхідне робоче місце для інваліда, насамперед не усвідомлюючи, який саме інвалід, з якими анатомічними дефектами чи нозологічними формами захворювання може звернутися безпосередньо, чи буде направлений з метою працевлаштування.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 167, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 805/2345/15-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 178135,04 грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.А. Васильєва