Справа № 2а-489/10/0526
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Єжов В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2010 року справа №2а-489/10/0526

зала судових засідань № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Жаботинської С.В., за участю секретаря: Задоєнка О.В., за участю представника позивача: ОСОБА_2 по довіреності; відповідача: ОСОБА_3 по довіреності; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, на постанову Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 02 червня 2010 року у адміністративній справі № 2-а-489/10/0526 за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, до Макіївської обєднаної державної податкової інспекції у Донецькій області про визнання протиправною діяльності в частині нарахування податку на спадщину, скасування податкового зобовязання та встановлення факту оподаткування за нульовою ставкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2010 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Постановою Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 02 червня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищезазначену постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, з чим не погоджувався представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду - скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

У 2009 році позивач прийняла спадщину у вигляді наступних об'єктів та сум: грошовий вклад у „Ощадбанку" - 323,27 грн., прості іменні акції ТЦ «Білий лебідь» - 5317,58 грн.; частина будинку в м. Маріуполі - вартістю 7338,20 грн. Згідно податкового повідомлення форми „ф" від 25.02.2010 року № /0, винесеного Макіївською обєднаною державною податковою інспекцією у Донецькій області, позивача зобов'язано сплатити у 30-денний строк суму податкового зобовязання у розмірі 4137,60 грн., виходячи із суми усіх обєктів спадщини із застосуванням ставки податку 30 %.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права у сфері публічних правовідносин, що складаються у звязку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист, є вибір засобу захисту порушеного права.

Особливістю цих відносин є те, що вони повязані із реалізацією прав, свобод та інтересів субєктів у сфері публічно правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

З 1 січня 2004 року з часу набрання чинності Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" № 889-ІV від 22 травня 2003 року та визнання таким, що втратив чинність, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", був виключений з числа загальнодержавних податків у статті 14 Закону України "Про систему оподаткування" № 1251-ХІІ від 25 червня 1991 року. Визначення податковим органом не існуючого податку в податковому повідомленні позбавляє податковий орган права посилатися на нього як на належний доказ існування податкового боргу відповідача, так як за частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Так, за пунктом 1.3 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року податковий борг (недоїмка) це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

За пунктом 18.3 статті 18 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" саме податковий орган зобов'язаний протягом 30 календарних днів від дня отримання річної декларації про доходи фізичної особи визначити податкове зобов'язання та надіслати податкове повідомлення платнику податку, який зобов'язаний сплатити належну суму податку. Відповідно до вимог підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом. Невикористання заходів оскарження податкового повідомлення не позбавляють права відповідача заперечувати проти сум податкового зобов'язання нарахованих не у відповідності до діючого законодавства, що гарантується такими принципами адміністративного судочинства, як рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом та змагальність сторін (статті 10, 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи із загальноправових принципів дії норми у часі, оцінка спірних правовідносин здійснюється згідно законодавчих норм, які існували станом на час виникнення спірних правовідносин.

За підпунктом 13.2.1 пункту 13.2 вказаної статті у редакції Закону України від 19 січня 2006 року N 3378-IV (станом на час вступу позивача у спадщину 06.10.2009 року), об'єкти спадщини оподатковуються при отриманні спадщини спадкоємцями, що є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, - за нульовою ставкою податку до будь-якого об'єкта спадщини. Діти та батьки є членами сім'ї першого ступеня споріднення та позивач це не оспорював, посилаючись на попередню редакцію вказаного підпункту, що діяла до визначення податковим органом податкового зобов'язання.

Відповідно до п. п. 13.2.1 п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» об'єкти спадщини оподатковуються при отриманні спадщини спадкоємцями, що є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, - за нульовою ставкою податку до будь-якого об'єкта спадщини.

Відповідно до п. п. 1.20.4 п. 1.20 ст. 1 вказаного Закону членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки та батьки її чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти, як такої фізичної особи так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновленні ними діти.

Як вбачається зі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_4 є донькою померлої ОСОБА_5, тобто членом сім'ї першого ступеня споріднення.

Таким чином, оподаткування спадкового майна (земельної частки (паю), жилого будинку) у даному випадку має здійснюватися за нульовою ставкою.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні (абз. 2 пп. 1.20.1 Закону № 889).

Достатньою умовою для встановлення місцезнаходження центру життєвих інтересів фізичної особи іноземця є місце постійного проживання членів її сім'ї та/або отримання переважної частини доходу. Відповідно до міжнародних норм при визначенні центру життєвих інтересів доцільно враховувати в сукупності сімейні та соціальні зв'язки, політичну, культурну чи іншу діяльність, місцезнаходження бізнесу. Тобто, як бачимо, поняття «нерезидент» та «іноземець» не є тотожними. Обов'язкової вимоги щодо громадянства України для визначення резидентського статусу фізичної особи законодавством не передбачено, а резидентство з метою оподаткування податком з доходів фізичних осіб може бути змінено фізособою-іноземцем за власним бажанням.

Статус резидента надає іноземцю право на оподаткування доходу у вигляді спадщини за правилами і ставкою (0 % або 5 % від вартості об'єкта спадщини), що діють для резидентів. .Колегія суддів вважає за потрібне нагадати найголовніші моменти подання та заповнення декларації про доходи. Подання декларації про доходи для спадкоємців є обов'язком, а не добровільним вчинком. Але подавати її повинні лише ті особи, які мають сплатити податок з доходів фізичних осіб з отриманої спадщини. Згідно з роз'ясненням, ДПА України, наданим у листі від 29.01.2009 р. № 364/а/17-0714, фізичні особи платники податку, що одержали дохід у вигляді спадщини, який оподатковується за нульовою ставкою, не повинні подавати декларацію про доходи, але за умови відсутності інших підстав для подання такої декларації.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Однак в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень.

Колегія суддів відзначає, що у даному конкретному випадку податковий орган не довів правомірність і законність прийнятого ним рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись статтями 2, 3, 17, 18, 24, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 02 червня 2010 року у справі № 2а-489/10/0526 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Визнати незаконним податкове повідомлення Макіївської обєднаної державної податкової інспекції у Донецькій області форми «ф» № 1/0 від 25.02.2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяті днів після набрання законної сили до суду касаційної інстанції Вищого адміністративного суду України, а в разі виготовлення в повному обсязі у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня складання в повному обсязі.

В повному обсязі текст виготовлено 09 серпня 2010 року.

Головуючий суддя Г.М.Міронова

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_6