Справа № 2а-12745/08/0570
Суддя: Блохін А.А.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Наумова К.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року справа №2а-12745/08/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Малашкевича С.А. Карпушової О.В., при секретареві Барбаш Л.О., за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2010 року у справі № 2а-12745/08/0570 за позовом Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про визнання вимоги № 05.2-10/2009 від 04.06.2008 року та дій незаконними ,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 червня 2008 року позивач звернувся до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області (надалі КРУ) про визнання вимоги № 05.2-10/2009 від 04 червня 2008 року щодо усунення виявлених ревізією порушень на загальну суму 1633410 грн. та дій відповідача щодо наявності порушення відносно відображення в бухгалтерському обліку вартості новозбудованої квартири у сумі 245159 грн., яку начебто підприємство придбало та передало у власність колишньому директору ОСОБА_4, незаконними.

14 жовтня 2008 року позивач доповнив свої позовні вимоги та просив суд також визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки, 16 серпня 2010 року позивач змінив предмет позову та просив визнати незаконною та скасувати вимогу № 05.2-10/2009 від 04 червня 2008 року щодо усунення порушень та визнати незаконними дії КРУ щодо встановлення в акті ревізії № 6 від 13 травня 2008 року порушення відносно відображення в бухгалтерському обліку вартості новозбудованої квартири у сумі 245159 грн., яку начебто підприємство придбало у власність колишньому директору ОСОБА_4

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2010 року у справі № 2а-12745/08/0570 позов задоволено частково.

Не погодившись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник відповідача, у судовому засіданні, доводи апеляційної скарги підтримав, просив останню задовольнити, проти чого заперечував представник позивача, який вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а постанову суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено наступне.

Державне підприємство «Донецький експертно-технічний центр» є юридичною особою, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія А00 № 743526.

КРУ було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 січня 2005 р. по 31 грудня 2007 р., за наслідками якої складено акт від 13 травня 2008 р. № 6.

За результатами перевірки відповідачем було направлено позивачу вимогу про усунення порушень від 04 червня 2008 р. № 05.2-10/2009. Вказаною вимогою відповідач зобовязав позивача здійснити заходи щодо усунення порушень на загальну суму 1633410 грн., а саме:

утримати з працівників позивача суми зайво виплаченого колективного приробітку за кінцеві результати роботи підприємства у 2007 році на загальну суму 1195950 грн.;

відкоригувати суми зайво перерахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах колективного приробітку працівникам позивача у 2007 році на загальну суму 416190 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на загальну суму 1770 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених послуг ДП «Гарант-Сервіс» у січні 2007 року без оформлення первинних документів на загальну суму 2500 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених Поховальній службі «Пам`ять» ритуальних послуг у травні 2006 року на поховання працівників при відсутності підтверджуючих первинних документів на загальну суму 3400 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених послуг з навчання працівників позивача, що не передбачено статутом та умовами колективного договору на загальну суму 13600 грн.

Щодо утримання з працівників позивача суми зайво виплаченого колективного приробітку за кінцеві результати роботи підприємства у 2007 році на загальну суму 1195950 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту, ревізією встановлено, що позивачем фактично було зайво нараховане та виплачено заробітної плати (колективного приробітку) у 2007 році на загальну суму 1195950 грн., в порушення п. 3.5. «Положення про оплату праці» (додаток № 1 до колективного договору на 2007-2009 роки), ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 5, 15 Закону України «Про оплату праці». В акті перевірки також зазначено, що в результаті розрахунків планової величини фонду оплати праці по кожному окремому структурному підрозділу та апарату управління розписами, суми заробітної плати працівників за договорами цивільно-правового характеру у розмірі до 10% від обсягу робіт та суми колективного приробітку у розмірі до 50% посадових окладів, норматив фонду оплати праці по окремих структурних підрозділах коливався в межах від 9,4 % до 24,9%, замість встановлених підприємством. Таким чином, підприємством при розрахунку планового фонду оплати праці по окремих структурних підрозділах та апарату управління на 2007 рік завідомо закладався завищений розмір нормативу фонду оплати, внаслідок чого виникло порушення.

Згідно ст. 97 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП) форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.ст. 5, 15 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

З наведених норм вбачається, що форми і системи оплати праці встановлюються підприємством у колективному договорі.

Розділ 3 «Положення про оплату праці» (додаток № 1 до колективного договору на 2007-2009 роки) (надалі Положення) визначений порядок формування планового фонду оплати праці.

Пунктом 3.1 Положення визначено, що вихідними даними для формування щомісячного планового фонду заробітної плати в цілому по підприємству позивача та структурним підрозділам є плановий обєм робіт та встановлений норматив фонду заробітної плати від суми планового обєму робіт.

Згідно п. 3.2 Положення плановий обєм робіт у цілому визначається фінансовим планом на поточний рік.

Згідно з вимогами п. 3.3 Положення планова величина нормативу фонду заробітної плати у цілому не повинна перевищувати 45% від обєму робіт без ПДВ.

В п. 3.5 Положення зазначено, що плановий фонд заробітної плати робітників виробничих підрозділів та апарату управління позивача складається з: а) суми заробітної плати робітників за посадовими окладами, встановленими штатним розкладом, розроблених на підставі схеми посадових окладів ( додаток № 2); б) суми колективного приробітку за кінцевим результатам роботи структурного підрозділу до 50%; в) суми заробітної плати, яка направлена на оплату труда осіб, які залучені до роботи за договорами цивільно-правового характеру, розмір якої не повинен перевищувати 10% від планового обєму робіт без ПДВ.

Пунктами 3.6 та 3.7 Положення визначені величини планових нормативів ФЗП робітників виробничих підрозділів та апарата управління.

Згідно п. 4.1 Положення начальник позивача має право збільшувати фактичну суму фонду заробітної плати, яка направляється на оплату праці понад розмір планового нормативу, встановленого п. 3.3.

Пунктом 4.6 Положення визначено, що сума колективного приробітку за кінцеві результати роботи відділу, апарату управління позивача визначається шляхом виключення із суми фактичного фонду заробітної плати підрозділу, суми заробітної плати робітників цього підрозділу за посадовими окладами за фактично відпрацьований час, суми середнього заробітку за дні надходження робітників у відрядженні, суми заробітної плати працівників, які залучаються до виконання обсягів робіт за договорами цивільно правового характеру.

Відповідно до вимог п. 4.9 Положення, колективний приробіток нараховується робітнику за фактично відпрацьований час з урахуванням особистого внеску конкретного працівника в кінцевий результат роботи відділу, з урахуванням індивідуальних надбавок за суміщення посад, персональних надбавок і граничними розмірами не обмежуються.

Згідно до п. 4.12. начальник підприємства має право коригувати суму колективного приробітку окремим робітникам, в межах фактичного фонду заробітної плати в цілому по підприємству.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції була проведена судово-економічна експертиза. Згідно висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17 травня 2010 року судовий експерт щодо зайво виплаченого колективного приробітку за кінцеві результати роботи підприємства у 2007 році на загальну суму 119595 грн. дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання не підтверджуються документально, оскільки відповідач не врахував положення п. 3.3, 3.5, 4.9, 4.12 Положення про оплату праці.

Експерт у висновку зазначив, що фактичні нарахування заробітної плати працівникам в цілому по ДП «Донецький експертно-технічний центр» в 2007 році, які складаються з нарахувань за окладами, колективного приробітку, нарахувань з централізованого фонду, плати за договорами цивільно-правового характеру, не перевищують планову величину нормативу фонду заробітної плати відносно від обсягу робіт в розмірі 45 % в цілому по ДП «Донецький експертно-технічний центр», що відповідає вимогам п. 3.3 Положення. Фактичні нарахування заробітної плати працівникам за договорами цивільно-правового характеру в 2007 році також не перевищують граничну величину у розмірі 10 % від планового обсягу робіт без ПДВ, яка встановлена п. в) п. 3.5 Положення.

У своєму висновку експерт зазначив, що не виявляється можливим документально обґрунтувати розмір колективного приробітку у розрізі виробничих підрозділів та апарату управління, та визначити для співставлення, плановий фонд заробітної плати робітників виробничих підрозділів та апарату управління підприємства, плановий норматив фонду заробітної плати робітників виробничих підрозділів та плановий норматив фонду заробітної плати робітників апарату управління підприємства, з огляду на викладене вище.

Експерт зазначив, що вказаний висновок не може зробити оскільки у п.п. б) п. 3.5. Положення не значиться від якого показника розраховується сума колективного приробітку до 50%.

Як зазначалось, у п. 3.5 Положення дійсно не визначено від якого показника розраховується сума колективного приробітку.

Відповідач не надав суду пояснень щодо наявності у його розпорядженні показника, від якого ним була розрахована вказана сума колективного приробітку.

За таких обставин, висновки КРУ щодо зайво виплаченого колективного приробітку за кінцеві результати роботи підприємства у 2007 році на загальну суму 1195954,99 грн. є необґрунтованими та незаконними.

Щодо коригування суми зайво перерахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах колективного приробітку працівникам позивача у 2007 році на загальну суму 416190 грн.

Відповідно до акту, ревізією встановлено, що позивачем протягом 2007 року було зайво перераховано внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах по оплаті на загальну суму 416195,58 грн., в порушення ст. 2 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообовязкового державного соціального страхування», ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, які спричинили втрату працездатності», ст. 19 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17 травня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо зайво перерахованих внесків до державних цільових фондів у 2007 році на загальну суму 416195,58 грн. дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання не підтверджуються документально.

Таким чином, висновки КРУ щодо зайво перерахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах колективного приробітку працівникам позивача у 2007 році на загальну суму 416195,58 грн. є необґрунтованими та не підтверджується матеріалами справи.

Щодо відшкодування за рахунок винних осіб вартість понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на загальну суму 1770 грн. , судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до акту, ревізією встановлено, що позивачем було проведено понаднормове списання в обліку паливно-мастильних матеріалів (бензину) на автомобільний транспорт.

Вказане порушення виникло у звязку із тим, що позивачем при проведенні списання бензину на автомобілі ДЕУ Нубіра, державний номер НОМЕР_1; ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 та ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_3 застосовувався невірний коефіцієнт корегування, а саме, коефіцієнт корегування експлуатація автомобілів більше 8 років. За період 2007 року позивачем понаднормово списано бензину у кількості 517,1 літрів. Норми витрат палива і мастильних матеріалів визначені Нормами витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ДЕУ Нубіра, державний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску; ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, 2000 року випуску та ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_3, 2000 року випуску.

Таким чином, на момент 2007 року вказані автомобілі були в експлуатації менше 8 років.

Наказом від 01.12.2006 року № 353-20-12/06 для ДЕУ Нубіра та ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2 застосований коефіцієнт корегування 20% (7% - робота у зимових умовах, 8% - робота в умовах міста, 5% - експлуатація автомобіля більше 8 років); ВАЗ-2107, державний номер НОМЕР_2 застосований коефіцієнт корегування 15% (5% - робота у зимових умовах, 5% - робота в умовах міста, 5% - експлуатація автомобіля більше 8 років).

До матеріалів справи надані накази за період 2007 року «Про норми витрат пального», у яких також зазначено, що до вказаних автомобілів застосований коефіцієнт корегування у розмірі 5%, як для автомобілів, що експлуатуються понад 8 років.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17.05.2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на загальну суму 1766,21 грн. дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання підтверджуються документально частково на суму 1530,90 грн.

Експерт дійшов висновку що позивачем дійсно було застосовано завищений коефіцієнт корегування з експлуатації автомобілів понад 8 років.

Експертизою встановлено, що за даними подорожніх листів з експлуатації автомобілів, аналітичних відомостей по рахунку 203 «Паливо» встановлено, що загальний пробіг наведеного транспорту за 2007 рік склав 136734 км. Розбіжності даних дослідження з даними ОСОБА_1 КРУ до збільшення пробігу на 115 км виникли внаслідок неврахування в акті даних у повному обсязі подорожніх листів за січень, лютий, квітень 2007 року.

Таким чином, висновки КРУ щодо понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на загальну суму 1766,21 грн. є частково обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи на суму 1530,90 грн.

Щодо відшкодування за рахунок винних осіб вартості оплачених послуг ДП «Гарант-Сервіс» у січні 2007 року без оформлення первинних документів на загальну суму 2500 грн.

Відповідно до акту, ревізією встановлено, що позивачем у січні 2007 року були понесені витрати за надані послуги без підтвердження про отримання цих послуг та належного оформлення первинних документів на загальну суму 2500 грн., що є порушенням п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, п. 6 П (С) БО № 16 «Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року № 88.

Згідно п. 6 П (С) БО № 16 «Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог пунктів 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

З матеріалів справи вбачається, що у рахунку ДП «Гарант - сервіс» № 30 від 24 січня 2007 року зазначено, що позивач повинен сплатити 2500 грн., у тому числі ПДВ, за обслуговування.

Згідно акту виконаних робіт від 24 січня 2007 року ДП «Гарант - сервіс» провело обслуговування прийому позивача, загальна вартість склала 2500 грн., у тому числі ПДВ. Вказаний акт виконаних робіт з боку позивача не містить підпису керівника та печатки підприємства, а лише штамп.

У призначенні платежу платіжного доручення № 134 від 25 січня 2007 року на суму 2500 грн. зазначено, що кошти сплачені за обслуговування згідно рахунку № 30 від 24 січня 2007 року.

Таким чином, наведені документи не містять змісту та обсягу господарської операції, одиницю виміру господарської операції та особистого підпису або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, тобто ці документи не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17 травня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо витрат без належного оформлення первинних документів дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання підтверджуються документально, оскільки у наданих документах на суму 2500 грн. не значиться у повному обсязі обовязкові реквізити, у звязку з чим витрати не можуть бути достовірно оцінені.

З огляду на викладене, висновки відповідача щодо понесення витрат без належного оформлення первинних документів на загальну суму 2500 грн. є обґрунтованими та підтверджується матеріалами справи.

Щодо відшкодування за рахунок винних осіб вартості оплачених Поховальній службі «Пам'ять» ритуальних послуг у травні 2006 року на поховання працівників при відсутності підтверджуючих первинних документів на загальну суму 3400 грн.

Згідно акту, ревізією встановлено, що позивачем у травні 2006 року було необґрунтовано сплачено коштів за ритуальні послуги на загальну суму 3400 грн., що є порушенням розділу 7 Колективного договору на 2002-2006 роки, п. 6 П (С)БО № 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 року № 318, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказане порушення виникло у звязку із тим, що вказані витрати не підтверджені документально, тобто не має заяви родичів померлого про надання матеріальної допомоги та свідоцтва про смерть ОСОБА_5

Розділ 7 «Соціальні пільги та гарантії, соціальне страхування, забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організація оздоровлення та відпочинку робітників» колективного договору від 02 липня 2003 року, передбачено надання грошової допомоги у розмірі трьох прожиткових мінімумів, встановлених Урядом України понад передбачених законодавством, в випадку смерті робітника позивача, враховуючи звільнених на пенсію та таких, що не знаходяться у трудових відносинах з іншими підприємствами, за заявою одного з близьких родичів, а також у випадку смерті батька, матері, подружжя, дітей робітника (за заявою робітника).

До матеріалів справи надана заява дружини померлого ОСОБА_5 від 08.05.2006 року, якою вона просить позивача сплатити ритуальні послуги у звязку із смертю її чоловіка, свідоцтво про смерть ОСОБА_5 від 11.05.2006 року, який помер 07.05.2006 року, рахунок фактура від 07.05.2006 року та акт виконаних робіт від 11.05.2006 року на суму 3400 грн.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17 травня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо необґрунтованих витрат дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13.05.2008 року з цього питання не підтверджуються документально, оскільки надані документи підтверджують проведення господарської операції, у звязку із чим витрати можуть бути достовірно оцінені.

З огляду на викладене, висновки відповідача щодо понесених витрат за ритуальні послуги Поховальній службі «Пам`ять» у травні 2006 року на поховання працівників при відсутності підтверджуючих первинних документів на загальну суму 3400 грн. є не обґрунтованими та не підтверджується матеріалами справи.

Щодо відшкодування за рахунок винних осіб вартості оплачених послуг з навчання працівників позивача, що не передбачено статутом та умовами колективного договору на загальну суму 13600 грн.

Згідно акту, ревізією встановлено, що позивачем за період з 01.03.2005 року по 31.08.2007 року було проведено списання коштів на витрати на навчання працівника у вищому навчальному закладі з подальшим достроковим розірванням договору та без отримання документу про освіту на загальну суму 10000 грн. в порушення р. 7 Колективного договору підприємства на 2002-2006 роки, п. 7 П (С)БО № 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999р. № 318, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Розділ 7 «Соціальні пільги та гарантії, соціальне страхування, забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організація оздоровлення та відпочинку робітників» Колективного договору від 02.07.2003 року, передбачено, що сторони домовилися сумісно розглядати питання використання коштів на соціальні, культурно-масові заходи, виходячи з фінансових можливостей позивача.

З наведеного вбачається, що позивач самостійно має право використовувати свій прибуток на соціальне обслуговування своїх працівників.

З матеріалів справи вбачається наступне. Договір про навчання у ОСОБА_6 від 04.03.2005 року № 89А, укладений між позивачем (замовник), ОСОБА_6(виконавець) та працівником позивача ОСОБА_7 (аспірант) на строк до 28.02.2009 року.

Пунктом 2.4. вказаного договору передбачено, що у разі дострокового припинення дії договору (незалежно від підстав для такого припинення) у звязку з ненаданням аспіранту освітньої послуги повернути частину коштів, що були внесені як попередня плата за надання освітньої послуги.

Відповідно до п. 4.2. договору загальна вартість освітньої послуги становить 16000 грн., у тому числі 4000 грн. за рік.

Пунктом 4.3 зазначеного договору передбачено, що замовник вносить плату авансом за перший місяць навчання при оформленні документів у аспірантурі. У подальшому кошти вносяться кожного півріччя до 10 числа відповідного періоду.

Додатковою угодою від 01 вересня 2007 року про розірвання договору № 89А від 04.03.05 року встановлено, що вказаний договір підлягає розірванню з 01.09.2007 року.

Таким чином, дія вказаного договору тривала з 01.03.2005 року по 01.09.2007 року, тобто 2 роки та 6 місяців або 5 півріч.

Відповідно до банківських виписок та платіжних доручень позивачем ОСОБА_6 були сплачені кошти на загальну суму 9600 грн., а саме: платіжне доручення № 527 від 15.03.2005 року на суму 2000 грн., № 1889 від 27.09.2005 року 2000 грн., № 243 від 11.04.2006 року 2000 грн., № 409 від 01.03.2007 року 2000 грн., № 2009 від 02.10.2007 року 1600 грн.

За таких обставин, позивачем були сплачені кошти саме за 5 півріч, тобто у даному випадку ОСОБА_6 не повинен був позивачеві повертати кошти, оскільки позивачем не було здійснено оплату коштів у якості попередньої плати за надання освітньої послуги.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17.05.2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо неповернення оплачених за навчання коштів у сумі 10000грн. дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання не підтверджуються документально, оскільки надані на дослідження первинні документи підтверджують проведення господарської операції, у звязку із чим витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно акту, ревізією встановлено, що позивачем за період з вересня 2005 року по квітень 2006 року Були понесені витрати на навчання працівників, що призвело до покриття витрат інших фізичних осіб на загальну суму 3600 грн. в порушення розділу 7 Колективного договору підприємства на 2002-2006 роки, п. 7 П (С)БО № 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 грн. № 318, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З матеріалів справи вбачається наступне. Договір про навчання у ОСОБА_6 від 01 липня 2005 року, укладений між позивачем (замовник), ОСОБА_6(виконавець) та працівником позивача ОСОБА_8 (аспірант) на строк до листопада 2006 року.

Згідно п. 4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становить 3600 грн., у тому числі 1200 грн. за семестр.

Згідно банківських виписок та платіжних доручень позивачем ОСОБА_6 були сплачені кошти на загальну суму 3600 грн., а саме: платіжне доручення № 1276 від 01.07.2005 року на суму 1200 грн., № 2098 від 26.10.2005 року 1200 грн., № 367 від 27.04.2006 року 1200 грн. Таким чином, грошові кошти сплачені у повному обсязі до закінчення учбового закладу.

Згідно особової картки ОСОБА_8 № 333, наказом № 121к від 30.06.2006 року вона була звільнена у звязку із закінченням строку трудового договору.

Умови вказаного договору не передбачають необхідність ОСОБА_8 працювати у позивача після закінчення учбового закладу.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 75/25 від 17 травня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-12745/08 судовий експерт щодо покриття витрат інших фізичних осіб на загальну суму 3600 грн. дійшов висновку, що висновки акту ревізії № 6 від 13 травня 2008 року з цього питання не підтверджуються документально, оскільки надані первинні документи та облікові регістри відповідають вимогам діючого законодавства України в сфері бухгалтерського обліку.

Таким чином, висновки відповідача щодо вказаних питань є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

На підставі зазначеного вище, позовні вимоги про визнання незаконною та скасування вимоги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області від 04.06.2008 р. № 05.2-10/2009 підлягають задоволенню в частині визнання незаконною та скасування вимоги в частині зобовязання позивача:

утримати з працівників позивача суми зайво виплаченого колективного приробітку за кінцеві результати роботи підприємства у 2007 році на загальну суму 1195950 грн.;

відкоригувати суми зайво перерахованих внесків до державних цільових фондів по незаконно виплачених сумах колективного приробітку працівникам позивача у 2007 році на загальну суму 416190 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на суму 1530,90 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених Поховальній службі «Пам`ять» ритуальних послуг у травні 2006 року на поховання працівників при відсутності підтверджуючих первинних документів на загальну суму 3400 грн.;

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених послуг з навчання працівників позивача, що не передбачено статутом та умовами колективного договору на загальну суму 13600 грн.

Позовні вимоги у частині визнання незаконною та скасування вимоги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області від 04 червня 2008 р. № 05.2-10/2009 у частині зобовязання позивача:

відшкодувати за рахунок винних осіб вартість оплачених послуг ДП «Гарант-Сервіс» у січні 2007 року без оформлення первинних документів на загальну суму 2500 грн. та відшкодувати за рахунок винних осіб вартість понаднормово списаних паливно-мастильних матеріалів на 3 одиниці автомобільного транспорту за січень-грудень 2007 року на суму 169,1 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення в акті ревізії № 6 від 13 травня 2008 р. порушення відносно відображення в бухгалтерському обліку вартості новозбудованої квартири у сумі 245159 грн., яку начебто підприємство придбало у власність колишньому директору ОСОБА_4

Згідно акту, ревізією встановлено, що позивачем у грудні 2006 року було необґрунтовано придбано житло колишньому керівнику позивача на загальну суму 245159,2 грн., що призвело до покриття витрат інших фізичних осіб при відсутності дебіторської заборгованості в обліку, в порушення п. 5.2.3. статуту позивача на 2005-2007 роки від 17.01.2006 року, розділу 7 колективного договору на 2005-2007 роки від 02.07.2003 року № 213/11, ст.ст. 21, 39, 43 Житлового кодексу України, п. 5, 8, 9 ст. 75 Господарського кодексу України, п. 7 П(С)БО № 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.12.1999 року № 318, ч.1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В акті перевірки також зазначено, що порушення виникло внаслідок безоплатної передачі колишньому керівнику позивача ОСОБА_4, який був звільнений 22.02.2007 року, придбаної у грудні 2006 року 4-х кімнатної квартири у м. Донецьку. При цьому, відповідач зазначає, що ним встановлено, що вказана квартира після здачі її в експлуатацію була передана ОСОБА_4, який працював у позивача з 21.12.2000 року по 21.02.2007 року.

Пунктом 5.2.3 статуту позивача на 2005-2007 роки від 17 січня 2006 року передбачено, що питання соціального розвитку позивача, включаючи поліпшення умов праці, життя та здоров`я членів трудового колективу та їх сімей, вирішується його органами управління за участю трудового колективу та уповноважених їм органів і відображається в колективному договорі.

Розділом 7 колективного договору на 2005-2007 роки від 02 липня 2003 року № 213/11 визначені соціальні пільги та гарантії, соціальне страхування, забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організація оздоровлення та відпочинку працівників.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем з Управлінням капітального будівництва Донецької міської ради (надалі УКС) було укладено контракт № 295 від 21.09.2004 року, згідно якого УКС зобовязалося побудувати, здати в експлуатацію будинок № 10 МР «Победа» та забезпечити отримання позивачем квартири № 73 загальною площею 135,19 кв.м. Позивач зобовязався оплачувати пайову участь у будуванні житлового будинку.

Додатковою угодою від 17 жовтня 2006 року була збільшена площа квартири 145,79 кв.м. та визначений її номер 9.

З акту прийому-передачі до вказаного контракту від 29 грудня 2006 року вбачається, що даний акт підтверджує, що умови контракту № 295 від 21 жовтня 2006 року виконані, УКСом квартира №9 у будинку № 10 МР Победа загальною площею 145,79 кв.м. побудована та передана у державний житловий фонд виконавчому комітету ради народних депутатів для розподілення.

Аналіз вказаних документів не підтверджує факт отримання позивачем спірної квартири та безоплатне її передання ОСОБА_4

Належних доказів того, що спірна квартира передана позивачем ОСОБА_4 у власність, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Згідно ст. 31 цього кодексу, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Порядок надання громадянам квартир у державному житловому фонді також передбачений Житловим кодексом Української РСР.

Матеріали справи свідчать, що зазначену квартиру було побудовано позивачем за рахунок коштів підприємства, тобто ця квартира, відповідно до наведених норм, належить до державного житлового фонду та підлягає наданню у користування у порядку встановленому Житловим кодексом Української РСР. Передача такої квартири у власність громадянину можлива лише у порядку приватизації державного житлового фонду.

У висновку № 75/25 судово-економічної експертизи по адміністративній справі № 2-а-12745/08 від 17 травня 2010 року зазначено, що експертом встановлено, що умови контракту № 295 від 21 вересня 2004 року не значаться виконаними, оскільки УКСом не виконані обовязки про забезпечення отримання позивачем квартири за актом прийому-передачі в конкретному технічному виконанні. Висновки акту ревізії № 6 від 13.05.2008 року про необґрунтоване придбання житла колишньому керівнику позивача у грудні 2006 року та покриття витрат інших фізичних осіб при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 245159,2 грн. не підтверджується документально, оскільки в матеріалах справи та додатково наданих матеріалах відсутні документи, які підтверджують отримання житла фізичною особою ОСОБА_4 ОСОБА_1 при цьому експерт встановив, що відображення у бухгалтерському обліку первинних документів з придбання житла не відповідає ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 2 «Баланс» П (С )БО, затвердженого наказом Мінфіну України від 31.03.1999 року № 87.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача на лист Державного комітету України з нагляду за охороною праці (арк. 21, том 2) з огляду на те, що у цьому листі адресованому Донецькому міському голові про виділення квартири ОСОБА_4, оплата буде здійснюватися за рахунок коштів підприємства.

З пояснень головного бухгалтера позивача (арк.19, том 2) вбачається, що оплата будівництва зазначеної квартири здійснювалась за рахунок прибутку підприємства, кошти Держгірпромнагляду не виділилися.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обовязок доведення правомірності прийнятого рішення покладається на субєкта владних повноважень.

За наведених обставин відповідачем безпідставно зроблені висновки щодо необґрунтованого придбаного житла колишньому керівнику позивача на загальну суму 245159,2 грн., що призвело до покриття витрат інших фізичних осіб при відсутності дебіторської заборгованості в обліку.

На підставі вищевикладеного, позов у частині визнання незаконними дій відповідача щодо встановлення в акті ревізії № 6 від 13 травня 2008 р. порушення відносно відображення в бухгалтерському обліку вартості новозбудованої квартири у сумі 245159 грн., яку начебто підприємство придбало у власність колишньому директору ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не має, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2010 року у справі № 2а-12745/08/0570 за позовом Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про визнання вимоги № 05.2-10/2009 від 04.06.2008 року та дій незаконними залишити без змін.

Ухвала прийнята колегією суддів у нарадчій кімнаті. Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені в судовому засіданні 05.10.2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі.

Ухвала складена у повному обсязі 11.10.2010 року.

Колегія суддів: А.А. Блохін

ОСОБА_9

ОСОБА_10