Справа № 1570/5593/2012
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2013-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/5593/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2013 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1- представник по довіреності

відповідачі: не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 справу за адміністративним позовом громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування Висновку від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 та повернення посвідки на постійне проживання,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області про визнання неправомірними дій та скасування рішення про скасування посвідки на постійне проживання на імя ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В подальшому представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати незаконним та скасувати Висновок від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 та повернути посвідку на постійне проживання.

07.11.2012 року представник позивача надав заяву, в якій просив залучити до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5 управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Ухвалою, занесеною до журналу судового засідання 11 квітня 2013 року, залучено до участі у справі в якості відповідача ГУМВС України в Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.09.2012 року позивач отримала лист Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області, яким повідомлено про скасування посвідки на постійне проживання в Україні на підставі п. 1 Розділу 4 ст. 12 Закону України "Про імміграцію". Позивач зазначила, що жодного положення цього Закону не порушувала, не надавала в ОВС неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Крім того, при наданні посвідки на постійне проживання 27.07.2007р. Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного Управління МВС України в Одеській області усі надані документи ретельно перевірялись, відповідно були законними, та на їх підставі було прийняте законне рішення та видана посвідка. За період перебування на Україні у позивача народилося двоє дітей у 2007р. та 2009р., які є громадянами України та жодних протиправних дій позивачем вчинено не було.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та уточненнях до неї підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце повідомлений належним чином та завчасно.

Представник відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до судового засідання не зявився, про дату, час та місце повідомлений належним чином та завчасно, надав заперечення, в яких проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в порушення вимог законодавчих актів, які діяли на час розгляду матеріалів, а саме: ЗУ «Про імміграцію» (№2491-111). Вионг ОСОБА_4 була визнана такою особою, що не має дозволу на імміграцію в Україну та відносно неї було прийнято рішення про визнання посвідки на постійне місце проживання в Україні не дійсною та вилучення її для знищення у встановленому порядку.

Відповідач - ГУМВС України в Одеській області явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце повідомлений належним чином та завчасно.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, чинне законодавство, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, розглянувши доводи на яких ґрунтується позовна заява, обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

ОСОБА_6 встановлено, що громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибула в 2007 році до м. Одеси на постійне проживання до чоловіка До ОСОБА_6 громадянина ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_3, який мав дозвіл на імміграцію в Україну.

25.05.2007 року громадянка ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулась до ВГІРФО ГУМВС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію та видачу посвідки на постійне проживання в Україні (а.с.107).

За результатами розгляду поданої позивачем заяви ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області прийнято висновок від 24.07.2007 року щодо надання ОСОБА_3 ОСОБА_4 дозволу на імміграцію та документування посвідкою на проживання в Україні (а.с.130).

25.07.2007 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 видано дозвіл на імміграцію в Україну терміном дії до 25.07. 2008 року (а.с.131).

03.08.2007 року позивач звернулась з заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, до якої додала копію національного паспорта, довідку про несудимість, довідку з місця проживання, копію свідоцтва про одруження (а.с.132).

27.07.2007 року позивачу видано посвідку на постійне проживання в Україні серії ОД №0752, терміном дії безстроково (а.с. 133).

На виконання п.2 протоколу № 29 розширеної наради керівництва МВС України від 12 липня 2011 року та протоколу № 2 наради керівного складу органів ДДГІРФО від 15 липня 2011 року „Про активізацію роботи з документами, які підлягають вилученню" інспектором відділу ГІРФО ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2, розглянуті матеріали додаткової перевірки, щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4, 18.04.1983р.н. та встановлено, що 25.02.2008 року відділом ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну чоловіку громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4, громадянину ОСОБА_3 До ОСОБА_6, 08.07.1984р.н. та вилучено посвідку на постійне проживання в Україні.

За наслідками зазначеної перевірки прийнято висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки ОСОБА_8 ОСОБА_4, який затверджено начальником ГУМВС України в Одеській області 22.09.2011 року (а.с.135-136).

Оцінюючи правомірність дій відповідача при прийнятті Висновку від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта. Відповідно до частини 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Тому вирішуючи справу стосовно позовних вимог про визнання незаконним та скасування Висновку від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4, перш за все слід дослідити питання наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011р. іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Закон України "Про імміграцію» № 2491-III від 07.06.2001р.(надалі Закон № 2491-III) визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно ст.1 Закону України № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Частиною 1 статті 4 Закону України № 2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно ч. 2 зазначеної статті дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в'їзду та перебування на території України.

Статтею 12 Закону № 2491-III встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно зазначеної статті дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно ч. 1 ст.13 Закону № 2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Як вбачається з листа ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області №22/303818 від 22.09.2011р., яким позивача повідомлено про скасування посвідки на постійне проживання, останню скасовано на підставі п. 1 Розділу 4 статті 12 Закону № 2491-III.

Проте суд зауважує, що будь-яких доказів надання з боку позивача свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність на час видачі посвідки відповідачем не надано, відсутні вони і в матеріалах особової справи №303818, копії якої були надані прокуратурою Одеської області на виконання ухвали суду (а.с.104-141).

Щодо посилання у висновку від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 25.02.2008р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну чоловіку громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 Ань- громадянину ОСОБА_3 До ОСОБА_6, 08.07.1984р.н., суд зазначає, що в матеріалах особової справи відсутнє це рішення та відповідачем до суду не надано. Крім того, Законом України № 2491-III не передбачено такої підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Окрім того, при прийнятті рішення, суд враховує, що у громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 за час проживання в Україні народилося двоє дітей, які є громадянами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті Висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки ОСОБА_8 ОСОБА_4 діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати незаконним висновок, який є актом індивідуальної дії. Водночас, такий спосіб захисту (вимога про визнання акта незаконним), як випливає з системного аналізу ст.ст.105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. У тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність, позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акту протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування). Тому суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування оскаржуваного Висновку.

Враховуючи те, що Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 є протиправним, посвідка на постійне місце проживання вилучена та анульована, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку серії ОД №0752 від 27.07.2007 року на постійне місце проживання в Україні яка була видана громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування Висновку від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4 та повернення посвідки на постійне проживання, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Висновок Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Одеській області від 22.09.2011р. про скасування дозволу на імміграцію громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Зобовязати ОСОБА_5 управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку серії ОД №0752 від 27.07.2007 року на постійне місце проживання в Україні, видану громадянці ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30 квітня 2013 року

Cуддя: Г.П.Самойлюк