Справа № 2-а-2311/11
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2011-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Тростянецький районний суд Вінницької області
Справа № 2-а-2311/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2011 смт. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Волошин І.А. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі щодо нарахування пенсії в розмірі нижчому ніж передбачений ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»за останні шість місяців, що передують зверненню до суду неправомірною та зобовязати відповідача привести у відповідність розмір пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», збільшивши її розмір на 30% мінімальної пенсії за віком, застосувавши показник мінімальної пенсії за віком, передбачений ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", здійснивши виплату сум пенсії з врахуванням проведених виплат, починаючи з 30.11.2010 року.

Відповідач в поданому запереченні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії, проте не передбачено, яким саме органом, за рахунок яких коштів та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата пенсій, не зазначено, яким чином обчислювати зазначений розмір підвищення; статтею 7 Закону № 2195 встановлено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених даним Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України, тому відповідач не має законних підстав для проведення виплат, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; зауважив на помилкове застосування позивачем ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для визначення розміру мінімальної пенсії за віком з огляду на поширення її лише на правовідносини щодо визначення мінімального розміру призначеної за цим законом пенсії.

З урахуванням позицій сторін та досліджених доказів суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни в розумінні статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що підтверджується ксерокопією тимчасової довідки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається із матеріалів справи, при виплаті вказаної соціальної допомоги відповідач керувався Постановою Кабінету Міністрів України № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»від 28.05.2008 року.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»і ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та виходячи з ч 2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»- державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені іншими нормативно-правовими актами, а тому суд визнає, що відповідачем позивачу повинна була нараховуватися і виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»випливає, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Щодо посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистського переслідування») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у фіксованих розмірах, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п.6).

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як вбачається із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. А ст.. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»закріплює, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Тому, безпідставними є також посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначених пенсій у таких розмірах, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»щодо визначення розміру та виплати пенсій.

При цьому, суд вважає, за необхідне відмовити позивачу в частині позовних що стосується зобовязання відповідача здійснювати нарахування та виплату соціальної допомоги на майбутнє, тобто без зазначення кінцевих меж періоду, за який він має право на вказану доплату до пенсії.

Тому, зважаючи на ту обставину, що позов поданий 28.02.2011 року, жодних уточнень, доповнень або змін до позову від позивача не надходило, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання перерахувати позивачу доплату до пенсії підлягають задоволенню починаючи з 30.11.2010 року по 28.02.2011 року (дата звернення до суду).

Оскільки, позивачу, як дитині війни, Законом передбачено довічну щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка обмежена або скасована бути не може, відповідачем вона у межах шестимісячного строку позовної давності виплачувалась і виплачується в неповному обсязі - 49,8 грн. замість 30% мінімальної пенсії за віком, в тому числі через чинність Постанови Уряду, наміру виконувати Закон відповідач не має, - то задля захисту законного права позивача, суд визнає бездіяльність відповідача протиправною в частині ненарахування та щомісячної невиплати надбавки до пенсії в повному обсязі, зобов'язує його нарахувати, перерахувати та виплатити позивачу пенсію з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 30.11.2010 року по 28.02.2011 - з урахуванням проведених виплат, та зобовязати відповідача щомісячно здійснювати виплату позивачу передбаченої ст. 6 Закону надбавки до пенсії із встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розміру,- 30% мінімальної пенсії за віком - починаючи з дня звернення до суду і по день припинення права; така постанова є гарантовано ефективним засобом юридичного захисту, тому що позбавляє дитину війни необхідності регулярно в межах строку позовної давності звертатися до суду у разі захисту ним порушеного права лише за минулий період, тобто запобігає виникненню умов, які становлять порушення, та не допускає подальшого їх існування. Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд наділений повноваженнями, прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судові витрати залишаються за позивачем через відсутність вимог про стягнення їх з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 11, 70, 71, 183-2, абз. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовільнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі протиправною в частині ненарахування і щомісячної невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії розміром 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі нарахувати, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за шість місяців до дня звернення до суду - з 30.11.2010 р. по 28.02.2011 р. - з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі щомісячно виплачувати ОСОБА_1, нараховану передбачену ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" надбавку до пенсії розміром 30% мінімальної пенсії за віком, - із встановленого чинним законодавством на час виконання цієї постанови розміру мінімальної пенсії за віком, починаючи з 28.02.2011 р.,- дня звернення до суду, - і по день припинення такого права позивача.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду, прийнята у порядку скороченого провадження виконується негайно.

Постанову надіслати Управлінню Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області для її негайного виконання з повідомленням про це Тростянецькому районному суду на підставі ч. 1 ст. 267 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд протягом десяти днів, проте оскарження не зупиняє її виконання.

Суддя