Справа № 2-а-503/2010
Суддя: Білера П. П.
Дата ухвалення: 2010-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№ 2-а-503/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року м. Охтирка

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Білера П.П, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області

про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни , суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду в м. Охтирка Сумської області, яким просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу та провести відповідні виплати, починаючи з 1 січня 2009 року та в подальшому на період дії Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що він належить до соціальної категорії Дитина війни і відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. З січня 2008 року щомісячну соціальну допомогу почали виплачувати, але лише у розмір 10 % від мінімальної пенсії за віком, всупереч 30 %, встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Тому йому недоплатили допомогу, оскільки платили не 30% від мінімального розміру пенсії за віком, а 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Згідно до ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітй війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій передбачених цим законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Такі нарахування вищенаведеній соціальній категорії громадян повинні проводитись і на даний час, тобто і у 2009 році.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в суд не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, однак, надав до справи письмове заперечення у якому зазначено, що дійсно дітям війни пенсії мають підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідно до ст. 7 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни , який передбачає механізм цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» такі виплати не передбачені, та відповідно до листа Міністерства юстиції України від 31.08.2007 року питання щодо такого підвищення у зазначеному порядку не урегульоване в управлінні Пенсійного фонду немає будь-яких підстав проводити такі виплати.

Крім того, п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачеві виплачується у повному обсязі. Після прийняття відповідного рішення Конституційним судом України № 10-рп, яким було визнано не конституційними вищенаведені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». 28.05.2008 р. Кабінет міністрів України прийняв постанову №530 , якою було визначено розміри щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується «дітям війни» також у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Жодним із законів про пенсійне забезпечення не встановлено відповідний механізм та умови призначення, порядок фінансування таких підвищень, питання підвищення дітям війни пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, на 30% мінімальної пенсії за віком законодавчо залишається не вирішеним, а отже не можливим є і виконання відповідачем задекларованої норми Закону України „Про соціальний захист дітей війни

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.

Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що також підтверджується пенсійним посвідченням.

Відповідно до ст. 71 п. 12 Про Державний бюджет на 2007 рік, дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст. 11 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України ( конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік ( справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є не конституційним) положення пункту 12 статті 71 Закону Укрїни Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким зупинено дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням статті 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України в цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному розмірі позивачу виплачується щомісячно починаючи із січня 2008 року.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, було визнано не конституційними вищенаведені положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до ст. 152 ч. 2 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Після ухвалення Конституційним судом України у 2008 р. вищенаведеного рішення питання щодо нарахування та виплат дітям війни були урегульовані постановою Кабінету Міністрів України за № 530 від 28.05.2008 р. „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян. Нарахування та виплата згідно зазначеної постанови проводяться і на даний час.

Відповідно до ч. 2 Ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 Ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру нарахування позивачеві за період з 22.05.2008 р. застосуванню підлягає Ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, а не постанова КМУ за № 530 від 28.05.2008 р., як на цьому наполягає відповідач

Такі нарахування вищенаведеній соціальній категорії громадян відповідно до зазначеної постанови проводяться і на даний час, тобто у 2009 році.

Відповідно до ч. 2 Ст. 54 ЗУ „Про державний бюджет на 2009 рік розміри державних соціальних гарантій на 2009 р., що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно правовими актами КМУ.

Згідно з положеннями ч. 4 Ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щомісячної державної соціальної допомоги за період з 22.05.2008 р., у тому числі і у 2009 р., застосуванню підлягає Ст. 6 Закону України „про соціальний захист дітей війни, а не постанови КМУ за № 530 від 28.05.2008 р. Тобто позовні вимоги за 2009 р. підлягають повному задоволенню.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно пунктів 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Із змісту позовної заяви та заперечень відповідачів вбачається, що в даному спорі фактично оскаржуються бездіяльність територіального управління Пенсійного фонду України щодо відмови в нарахуванні зазначеного підвищення до пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та, задовольняючи позов в цій частині, визнати бездіяльність даного управління протиправною.

Згідно статті 54 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 рік в 2009 році позивачу підлягає виплаті сума у розмірі : 498 х 30% =149,40 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2009 року.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими Ст. .28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що неможливо прийняти до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки, наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та зазначено нормою Закону.

Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни покладено на Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області, за місцем проживання позивача.

На підставі викладеного, керуючись Ст. 64 Конституції України, Ст. ст. 3,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Ст. ст. 6- 14, 71, 159 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка Сумської області про зобов'язання здійснити донарахування та виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка нарахувати ОСОБА_1 доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за 2009 рік, починаючи з 1 січня 2009 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови протягом десяти днів з дня отримання копії постанови та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання зазначеної заяви, або в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Суддя: П.П. Білера