Справа № К-39676/10-С
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" вересня 2015 р. м. Київ К-39676/10

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.

Кочана В.М.,

Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Апеляційного суду Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Кабінету Міністрів України, Апеляційного суду Донецької області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.09.2010р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2010р., позов задоволено: визнано незаконною бездіяльність Апеляційного суду Донецької області, Державної судової адміністрації у Донецькій області щодо неприйняття заходів по повному фінансуванню заробітної плати судді Апеляційного суду Донецької області Ювченко Людмили Прокопівни з 19 серпня 2009р. по серпень 2010р. з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про Державний бюджет України на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, з 22 травня 2008р. - надбавки за вислугу років у розмірі 40% загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та відповідної суми щомісячного грошового утримання; зобов'язано Міністерство фінансів України виділити з Державного бюджету України грошові кошти на додаткове фінансування Державної судової адміністрації України для Апеляційного суду Донецької області на бюджетну програму «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Апеляційного суду Донецької області Ювченко Людмили Прокопівни недоплаченої за період з 19 серпня 2009р. по серпень 2010р. заробітної плати, з 22 травня 2008р. - надбавки за вислугу років у розмірі 40% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та відповідної суми щомісячного грошового утримання; зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Донецької області додаткове фінансування з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів» для здійснення виплати судді Ювченко Людмили Прокопівни недоплаченої за період з 19 серпня 2009р. по серпень 2010р. заробітної плати з розрахунку 9,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких був встановлений законами України про Державний бюджет України на 2009 та 2010 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» на момент виплати у заявленому періоді, з 22 травня 2008р. - надбавки за вислугу років у розмірі 40% від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та відповідної суми щомісячного грошового утримання.

Задовольняючи позовні вимоги за період з 19.08.2009р., суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки за змістом ст.44 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. №514 та від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці суддів" посадовий оклад суддів не може бути нижче 9,5 розмірів мінімальної заробітної плати, схеми посадових окладів та розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи розраховуються, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" щодо застосування для розрахунку посадових окладів мінімальної заробітної плати в розмірі 332,00 грн. і непроведення перерахунку при підвищенні мінімальної заробітної плати в подальшому, та постанову Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадових окладів суддів судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано незаконними в зв'язку з тим, що вони фактично звужували зміст і обсяг прав суддів на підвищення розміру посадового окладу при підвищенні мінімальної заробітної плати, тому відповідачі при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачки діяли неправомірно.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Міністерство фінансів України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просило рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби (в тому числі й передбачені Законом України «Про оплату праці»), розмір і цільове спрямування цих видатків відповідно до приписів Бюджетного кодексу України можуть встановлюватись виключно законом про Державний бюджет України й будь-яким іншим законом визначатись не може.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працює на посаді судді Апеляційного суду Донецької області з грудня 1992 року, а її заробітна плата обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332,00 грн., встановленої станом на 21 грудня 2005 року, без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2009-2010 роки.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.44 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992р. заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок; розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу; посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995р. умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

30.06.2005р. та 03.09.2005р. Кабінет Міністрів України прийняв постанови №514 "Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України", згідно з абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005р. становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та №865 "Про оплату праці суддів", якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 повинна була набрати чинності з 01.01.2006р.

Однак, до набрання чинності вказаною постановою Кабінет Міністрів України 21.12.2005р. прийняв постанову №1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів", якою було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865), у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332грн. та передбачено, що в подальшому при підвищені мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою від 31.12.2005р. №1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865" внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 та, зокрема, доповнено останню пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою від 03.09.2005р. №865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови від 03.09.2005р. №865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01.09.2005р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" розмір мінімальної заробітної плати 332грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. визнано протиправним та скасовано пункт 4-1постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009р. постанову Печерського районного суду м.Києва від 19.03.2007р. в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р., визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України "Про питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям; пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. №865.

Проте, Вищий адміністративний суд України, переглядаючи вказані рішення, у постанові від 13.04.2011р. №К-37929/09 скасував останні та відмовив в задоволенні позову, зазначивши, що оскільки встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 відбулося до моменту набрання нею чинності, адже вказана постанова в редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. №1310 введена в дію не була, то відповідно відсутні й підстави для висновку про те, що оскаржувані постанови звужують існуючі гарантії незалежності суддів, суперечать Закону України "Про статус суддів" та прийняті не в межах повноважень Кабінету Міністрів України.

Також цією постановою не скасовувались і не змінювались, а навпаки встановлювались надбавки та доплати за виконання особливо важливої роботи, за науковий ступінь, для вирішення соціально-побутових питань, а також визначався порядок преміювання тощо.

Такі висновки узгоджуються й з позицією колегії суддів у даній справі.

До того ж, постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.05.2008р. та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р. постанова Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 визнавалася незаконною лише в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, але не в частині заборони здійснення його перерахунку при підвищенні мінімальної заробітної плати.

Проте, наведене судами враховано не було.

Що ж до позовних вимог про нарахування та виплату позивачці надбавки за вислугу років, виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, то слід вказати таке.

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України №107-VI від 28.12.2007р. були внесені відповідні зміни до Закону України «Про статус суддів» й, зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22.05.2008р. №10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень вищевказаного Закону №107-VI від 28.12.2007р., в тому числі й пункту 61 розділу II Закону щодо внесення зазначених вище змін.

Водночас пунктом 2-2 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005р. встановлено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 %, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 %.

Таким чином, Закон України «Про статус суддів» та постанова Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005р. по-різному врегульовують питання виплати суддям надбавки за вислугу років, а тому, виходячи із визначених в частині 4 статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років слід застосовувати положення Закону України «Про статус суддів», який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005р.

Аналогічна позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 17.06.2014р. у справі №21-91а14.

Водночас, вирішуючи спір в частині виплати надбавки за вислугу років, суди попередніх інстанцій не навели в оскаржуваних рішеннях будь-яких мотивів та обґрунтувань, за яких вони прийшли до висновку про необхідність врахування при обчисленні її розміру відповідної суми щомісячного грошового утримання.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з частиною 1 статті 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій, не врахувавши наведених норм законодавства та не дослідивши всіх обставин, що мають значення для справи, дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому, враховуючи, що суд касаційної інстанції процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, судові рішення відповідно до ч.2 ст.227 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтею 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Міністерства фінансів України задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2010 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Ситников О.Ф.