Справа № 817/2286/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Справа № 817/2286/15

27 серпня 2015 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів Гломба Ю.О. (головуючий), суддів Шарапи В.М., Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2 ,

третьої особи відповідача: представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_5
доМіністерства економічного розвитку і торгівлі України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації"
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

26.08.2015 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача 1 про закриття провадження в даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України (а.с.58-59).

У судовому засіданні судом поставлено питання про закриття провадження в справі з огляду на те, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Представник відповідача заявлене клопотання підтримала.

Позивач проти закриття провадження у справі заперечила. Зазначила, що оскільки позивача звільнено на підставі Закону України "Про очищення влади", даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники третьої особи клопотання підтримали, просять провадження у справі закрити.

Заслухавши думку сторін та третьої особи, суд дійшов висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже провадження в адміністративній справі слід закрити з огляду на таке.

В силу вимог частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 2 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 15 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим та органах місцевого самоврядування.

Нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII (по тексту ухвали Закон України №3723-XII).

Відповідно до положень статті 1 Закону України №3723-XII державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Вказані особи є державними службовцями у розумінні Закону України №3723-XII та мають відповідні службові повноваження.

Судом встановлено, що 13.01.2014 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та позивачем ОСОБА_5 укладено контракт №1, відповідно до якого останній призначається на посаду Генерального директора ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", засновником якого є Мінекономрозвитку України, на термін з 14.01.2014 року по 14.01.2017 року (а.с.83-89).

14.07.2015 року Мінекономрозвитку України видано наказ про звільнення ОСОБА_5 з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади", п.72 ст.36 КЗпП України (а.с.5).

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що правовідносини, які виникли між позивачем та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України носять не публічно-правових характер та не можуть випливати з владно-управлінських функцій останнього.

На думку суду, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у спірних правовідносинах виступає виключно суб'єктом управління персоналом.

При цьому, управлінський персонал має ті ж головні ознаки, що й весь персонал підприємства - наявність трудових взаємовідносин з роботодавцем (в тому числі робота за наймом) і володіння певними якісними характеристиками.

Правові основи управління об'єктами державної власності визначає Закон України «Про управління об'єктами державної власності».

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно абз. 2 п 1. ст.3 вказаного Закону об'єктами управління державної власності є, в тому числі майно, яке передане державним комерційним підприємствам (державні підприємства), установам та організаціям.

При цьому, субєктом такого управління виступають, в тому числі Кабінет Міністрів України, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (уповноважені органи управління) (ст.4 Закону).

Як свідчить зміст Статуту ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.07.2013 року №822 (а.с.92-111), ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством (п.1.1).

Згідно з п.7.3 Статуту Управління Підприємством (ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації") відповідно до повноважень, визначених цим Статутом та законодавством, здійснюється його генеральним директором, який призначається на посаду Уповноваженим органом управління (Міністерством економічного розвитку і торгівлі України) шляхом укладення контракту, у якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність генерального директора, умови його матеріального забезпечення, звільнення його з посади та інші умови найму за погодженням сторін.

Системний аналіз вказаних норм і встановлених обставин дають суду підстави вважати, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України в даному випадку не виконує владно-управлінських функцій, так як у розумінні Закону України «Про управління об'єктами державної власності» не є субєктом владних повноважень, оскільки в цій ситуації виникають виключно трудові відносини між позивачем та Органом управління майном.

Тим самим, суд зауважує, що робота генерального директора ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, по своїй суті не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України, такі як, відповідно до частини 3 статті 21 Кодексу законів про працю України, контракт є лише особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, можуть встановлюватися угодою сторін.

Таким чином, призначення позивача на посаду генерального директора державної установи не є прийняттям на публічну службу. Акт центрального органу виконавчої влади, що уклав контракт з директором підпорядкованої державної установи, стосовно трудових відносин, не є публічно-правовим актом субєкта владних повноважень і не може оскаржуватися за правилами адміністративного судочинства.

Дана правова позиція також викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 №К/9991/57176/11.

Лише тієї обставини, що стороною у даних спірних правовідносинах є центральний орган виконавчої влади та покликання на Закон України "Про очищення влади" в оскаржуваному наказі недостатньо для розгляду трудового спору в порядку адміністративного судочинства.

Наведений висновок суду щодо розмежування трудових правовідносин та публічної служби, а також юрисдикції судів щодо розгляду таких спорів, підтверджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8, де у пункті 13.1 зазначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на саме публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 вказано, що діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи суб'єкта господарської діяльності, що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС України. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами з приводу звільнення ОСОБА_5 з посади генерального директора ДП "Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" за своїм змістом не повязані з проходженням публічної служби та не носять публічно-правовий характер, то справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а отже існують всі правові підстави для закриття провадження у справі.

Одночасно суд роз'яснює позивачу, що відповідно до п.1 ч.1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства, зокрема, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За таких обставин, з даним позовом позивач може звернутись до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на наведене, провадження у справі слід закрити.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 165 КАС України, суд-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гломб Ю.О.

Суддя Шарапа В.М.

Суддя Сало А.Б.