Справа № 826/5983/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/5983/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві за участю третіх осіб - ТОВ «Т.М.М.», ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві за участю третіх осіб - ТОВ «Т.М.М.», ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наявність арешту порушує право позивача як заставодержателя на вибір способу звернення стягнення на заставлене майно.

В позовній заяві позивач просить суд зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, які накладено ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження №39896844, що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та знаходить в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: трикімнатна квартира №65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1 та двокімнатна квартира №9, загальною площею 95,00 кв.м., жилою площею 56,20 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_2; судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Письмових заперечень щодо суті заявлених позовних вимог не надав.

Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» заперечував в судовому засіданні щодо задоволення позову, оскільки арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Представник третьої особи ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, клопотання відповідача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2008 р. між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір кредиту №39.29-55/229к, предметом якого є: кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 581000,00 грн. (п'тсот вісімдесят одна тисяча) доларів США 00 центів, зі сплатою 13.00 (тринадцять цілих) процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною.

В якості забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором між банком та позичальником укладено договір іпотеки №39.29-56/064і від 21.04.2008 р., відповідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира №65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.2 заставна вартість Предмету іпотеки за згодою сторін становить 4191500,00 грн.

Обтяження Предмета іпотеки за цим договором підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України (п.1.13 договору).

Із зазначеного договору вбачається, що 21.04.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження квартири №65, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до припинення договору іпотеки.

04.09.2008 р. між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №026/718035-КV, згідно умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, на умовах, визначених цим Договором.

В якості забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором між банком та позичальником укладено договір іпотеки №026/718035-КV від 04.09.2008 р., відповідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира №9, загальною площею 95,00 кв.м., жилою площею 56,20 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_2.

Згідно п.1.2 даного договору заставна вартість Предмету іпотеки за згодою сторін становить 1313000,00 грн.

Пунктом 1.13 договору визначено, що обтяження Предмета іпотеки за цим договором підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України.

04.09.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження квартири №9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, до припинення договору іпотеки.

Як зазначив позивач, у зв'язку з існуванням простроченої заборгованості за вказаними кредитними договорами Банком подано заяви нотаріусу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчих написів.

Виконавчий напис №9148 від 31.10.2012 р., виданий приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. щодо звернення стягнення на трикімнатну квартиру №65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, пред'явлено до виконання до ВДВС ГУЮ у м. Києві.

21.01.2013 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання виконавчого напису №9148 від 31.10.2012 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 5 475 398, 92 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника, а саме: трикімнатна квартира №65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1.

Як зазначив позивач, 08.07.2013 р. видано приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. видано виконавчий напис №1621 щодо звернення стягнення на двокімнатну квартиру №9,

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2013 р. Бородянським районним судом Київської області видано виконавчий лист у справі №360/444/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку реституції у розмірі 6654006 грн.

21.07.2014 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №44083682 про примусове виконання зазначеного вище виконавчого листа суду.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 21.07.2014 р. також прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме - накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення 6654006,00 грн.

Вважаючи, що Банк має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, не маючи можливості вирішення питання стосовно погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між Банком та боржником, позивач звернувся до суду.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (надалі - Закон № 606-ХІV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 2 Закону № 606-ХІV зазначено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

При цьому статтею 11 Закону № 606-ХІV державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізувати його у встановленому законом порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та іншими законами, а також рішеннями, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 статті 54 Закону № 606-XIV визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

У відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону № 606-XIV про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Окрім цього, Законом № 898-IV визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, право іпотеки виникло в 2008 році (іпотечний договір №39-29-56/064і від 21.04.2008 р., іпотечний договір №026/718040-ІО від 04.09.2008 р.), тобто до винесення судом судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист.

Крім того, відповідно до умов іпотечного договору від 21.04.2008 року, заставна вартість Предмету іпотеки становить 4191500,00 грн., згідно іпотечного договору №026/718040-ІО від 04.09.2008 року заставна вартість Предмету іпотеки становить 1313000,00 та в сукупності не перевищує розміру заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, позивач, як Іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими стягувачами цього Боржника (іпотекодавця) за рахунок Предмету іпотеки, а накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, порушує його права, визначенні чинним законодавством, що свідчить про протиправність постанови відповідача, якою у виконавчому провадженні №39896844 накладено арешт на все майно, що належить боржнику, в т.ч. і на предмети іпотеки.

За вказаних обставин, постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2013 р. ВП №39896844 підлягає визнанню протиправною та скасуванню в частині накладення арешту на Предмети іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 2 статті 60 Закону № 606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону № 606-XIV, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно ухвалити рішення про зняття арешту з Предмету іпотеки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне, вимогу позивача стосовно зобов'язання відповідача винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника, які накладено ВДВС Головного управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження №39896844, що належить боржнику ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та знаходить в іпотеці в ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: трикімнатна квартира №65, загальною площею 97,10 кв.м., жилою площею 62,70 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1 та двокімнатна квартира №9, загальною площею 95,00 кв.м., жилою площею 56,20 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_2 задовольнити у спосіб, який визначений частиною другою статті 60 Закону № 606-XIV.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає адміністративний позов обґрунтованим та дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.11, 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2013 р. ВП №39896844 в частині накладеного арешту на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 на праві власності, а саме: квартири №65, яка розташована в будинку АДРЕСА_1 та квартири №9, яка розташована в будинку АДРЕСА_2.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1, яке є предметом Іпотечного договору №39.29-56/064і від 21.04.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 2381, а саме: квартири №65, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та з майна ОСОБА_1, яке є предметом Іпотечного договору №026-718040-ІО від 04.09.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 5032, а саме: квартири №9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві вчинити дії, визначені в частині другій статті 60 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов