Справа № 2а-2310/10/1270
Суддя: Блохін А.А.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року справа №2а-2310/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Малашкевича С.А., Попова В.В., при секретареві Асєєвої Я.В., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянула апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року у справі № 2а-2310/10/1270 за позовом Державного підприємства «Свердловантрацит до Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області про визнання дій щодо розподілу сум, сплачених як збір за забруднення навколишнього природного середовища, не за призначенням платежу незаконними, скасування податкових повідомлень про розподіл сум, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 березня 2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області про визнання дій щодо розподілу сум, сплачених як збір за забруднення навколишнього природного середовища, не за призначенням платежу незаконними, скасування податкових повідомлень про розподіл сум, зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року у справі № 2а-2310/10/1270 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з таким судовим рішенням Державна податкова інспекція в м. Свердловську Луганської подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Позивач Державне підприємство «Свердловантрацит» (далі - ДП «Свердловантрацит») зареєстроване виконавчим комітетом Свердловської міської ради, свідоцтво про державну реєстрації 29 квітня 2003 року № 10515, ідентифікаційний код за . (а.с. 8-10)

ДП «Свердловантрацит» взято на податковий облік до ДПІ в м. Свердловську 12.05.2003 року за № 150/278.

ДП «Свердловантрацит» має у своєму складі відокремлений підрозділ «Шахта «Харківська» ДП «Свердловантрацит», який не має права юридичної особи та є платником збору за забруднення навколишнього природного середовища. (а.с. 11 13).

Як вбачається з матеріалів справи 26.04.2006 між позивачем та відокремленим підрозділом «Шахта «Харківська» ДП «Свердловантрацит» укладено договір про реструктуризацію податкового боргу з податку за забруднення навколишнього природного середовища станом на 01.01.2005 на загальну суму 251841 грн. терміном на 10 років з дня укладання цього договору, тобто з 26 квітня 2006 року до 26 квітня 2016 року з відстрочкою погашення на перші два роки та сплатою протягом наступних років з 26 квітня 2008 року щомісячно рівними частками згідно графіку. Відповідно п. 6.6. Договору реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, на неї не нараховується пеня, штрафні та інші фінансові санкції, крім випадків розірвання договору. Згідно п. 2.2. при несвоєчасній сплаті реструктуризованої суми податкового боргу або її частини, орган державної податкової служби, що склав даний договір, має право направити позов до суду щодо скасування даного договору про реструктуризацію податкового боргу (а.с. 14 16) .

На виконання умов вищезазначеного договору та графіку сплати розстроченого податкового боргу відокремлений підрозділ «Шахта «Харківська» ДП «Свердловантрацит» платіжним дорученням № 938 від 21.12.2009 сплатив 2623,34 грн. в рахунок погашення розстрочки по оплаті за забруднення навколишнього природного середовища за грудень 2009 року згідно договору від 26.04.2006. (а.с. 17).

Аналогічно, суми, сплачені в рахунок погашення розстрочки по оплаті за забруднення навколишнього природного середовища за січень березень 2010 року згідно договору від 26.04.2006 платіжними дорученнями № 30 від 15.01.2010 на суму 2623,34 грн., № 77 від 15.02.2010 на суму 2623,34 грн. та №128 від 11.03.2010 на суму 2623,34 грн. (а.с. 18 20) розподілено повідомленнями Державної податкової інспекції в м. Свердловську № 79788 від 15.01.2010, № 06582 від 15.02.2010 та № 24774 від 11.03.2010 на погашення податкового боргу та пені. (а.с. 18-22).

Згідно податкового повідомлення Державної податкової інспекції в м. Свердловську № 09528 від 21.12.2009 сума 2623,34 грн., сплачена платіжним дорученням № 938 від 21.12.2009 розподілено наступним чином: 2599,07 грн. направлено на погашення податкового боргу, 24,27 грн. на погашення пені. (а.с. 21). Надалі відповідач надсилав позивачеві податкові повідомлення про розподілення сум, сплачених позивачем платіжними дорученнями № 30 від 15.01.2010 на суму 2623,34 грн., № 77 від 15.02.2010 на суму 2623,34 грн. та №128 від 11.03.2010 на суму 2623,34 грн. ( а.с.22-24).

Вказані обставини також підтверджено зворотнім боком облікової картки відокремленого підрозділу «Шахта «Харківська» ДП «Свердловантрацит» зі збору за забруднення навколишнього природного середовища. (а.с. 39 40).

Доводи державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області щодо правомірності дій відповідача по зарахуванню сплачених сум у порядку календарної черговості погашення податкового боргу їх відповідністю вимогам пункту 7.7 статті 7, підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначеною нормою взагалі не визначено коло осіб, на яких розповсюджується її дія: чи то контролюючі органи, чи то платники податків. Зазначена норма не визначає, хто зобов'язаний здійснювати погашення у встановленому нею порядку, такий обов'язок нею взагалі не визначений. Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначати джерела та черговість погашення податкових зобов'язань. Ця норма не встановлює права контролюючого органу, всупереч напрямку, зазначеному платником податку у платіжному документі, зараховувати платежі у рахунок погашення податкового боргу.

Згідно пункту 2 статті 10 Закону України від 04 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» на державні податкові інспекції покладено виконання функцій з забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильності обчислення і своєчасності надходження цих податків, платежів.

На виконання покладених на податкові органи функцій наказом Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року № 276 було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2005 року за № 843/11123. Наведена Інструкція також не містить у собі положень щодо прав податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податку у платіжних документах, та направляти ці суми на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-ХІV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів. Пунктом 1.7 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками. З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Беручи до уваги вищевикладене, позивач має право самостійно визначати цільове призначення своїх грошових коштів, а також самостійно визначати призначення платежів. Частинами 1, 5 статті 19 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються. Згідно частини 7 статті 66 Господарського кодексу України держава гарантує захист майнових прав підприємства.

За приписами статті 8 Закону України від 25 червня 1991 року

№ 1251-XII «Про систему оподаткування» порядок зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України і місцевих бюджетів та державних цільових фондів встановлюється Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону та інших законів України.

Згідно статті 50 Бюджетного кодексу України, якою встановлений порядок виконання Державного бюджету України за доходами, визначено, що податки, збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 4 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державного казначейства України від 19 грудня 2000 року № 131 (у редакції наказу Державного казначейства України від 03 березня 2008 року № 80) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 січня 2001 року за № 67/5258, платники перераховують платежі до державного бюджету на бюджетні рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, за місцезнаходженням (місцем проживання) платника. Платежі здійснюються платниками у безготівковій або готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку. Розрахункові документи про сплату платежів до державного бюджету мають бути оформлені платниками згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. Сплатою платником податку податкових зобов'язань вважається саме перерахування на казначейський рахунок державного бюджету відповідної суми податку. До того ж, Законом України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Доводи заперечень відповідача щодо того, що податкові повідомлення про розподіл сплачених сум податків на погашення податкового боргу та пені мають інформаційний характер та не встановлюють для платника податків будь-яких прав або обовязків, не є обґрунтованими через те, що за правилами ведення податкового обліку податкові повідомлення є актом індивідуальної дії, способом реалізації владних управлінських функцій податкового органу, на підставі яких вносяться певні відомості до облікової картки платника податків, без скасування зазначених повідомлень внесення змін в облікову картку стосовно розподілу сум є неможливим, а тому податкове повідомлення про розподіл сплачених сум податків на погашення податкового боргу та пені як правовий акт індивідуальної дії може бути предметом оскарження та розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції на підставі наведеного зазначає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування і який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

За таких обставин, самостійне зарахування, перерозподіл податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не має.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2010 року у справі № 2а-2310/10/1270 за позовом Державного підприємства «Свердловантрацит» до Державної податкової інспекції в м. Свердловську Луганської області про визнання дій щодо розподілу сум сплачених як збір за забруднення навколишнього природного середовища, не за призначенням платежу незаконними, скасування податкових повідомлень про розподіл сум № 09528 від 21.12.2009, № 79788 від 15.01.2010, № 06582 від 15.02.2010 та № 24774 від 11.03.2010 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені та підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06.07.2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення у повному обсязі.

Ухвала складена у повному обсязі 12.07.2010 року.

Колегія суддів :