Справа № 2а-8850/10/0670
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" вересня 2015 р. м. Київ К/9991/66696/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Малиніна В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Червоноармійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання наказів протиправними та їх скасування, поновлення на службі,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 пред'явив зазначений позов, в якому просив визнати протиправними та скасувати в частині звільнення накази начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 9 липня 2010 року №326 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" яким йому оголошено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ та 4 серпня 2010 року №348 о/с "По особовому складу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, яким його звільнено з посади та органів внутрішніх справ у запас, із постановленням на військовий облік, за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також наказ начальника Червоноармійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 22 квітня 2010 року про оголошення йому догани; поновити на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Червоноармійського РВ; стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 9 липня 2010 року №326 о/с та 4 серпня 2010 року №348 о/с в частині звільнення зі служби; поновлено його на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Червоноармійського РВ та зобов'язано Червоноармійський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за один місяць постанову допущено до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень.

Міністерство внутрішніх справ України, Червоноармійський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та позивач заперечень на касаційну скаргу не подали.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 проходив службу в Червоноармійському районному відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Червоноармійського РВ.

Наказом начальника Червоноармійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 22 квітня 2010 року №15 ОСОБА_6 оголошено догану.

Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 9 липня 2010 року № 326 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за скоєння дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні службової дисципліни, скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області 4 серпня 2010 року №348 о/с ОСОБА_6 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил (з поставленням на військовий облік) за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України).

Підставою для прийняття вказаних наказів став висновок службового розслідування, затверджений 6 липня 2010 року, яким встановлено, що помічник начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Червоноармійського РВ ОСОБА_6 22 червня 2010 року всупереч вимогам наказу МВС України №400-04 не зареєстрував телефонного повідомлення (ввідного завдання) про те, що в селі Нарцизівка Червоноармійського району продавець місцевого магазину не розрахувалась з постачальником товарів за отриману під реалізацію продукцію.

Задовольняючи позов в частині вимог про поновлення позивача на займаній посаді, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач передчасно та необґрунтовано прийняв рішення про звільнення позивача, оскільки вчинок ОСОБА_6, що мав місце 22 червня 2010 року і полягав у невнесенні до ЖРЗПЗ повідомлення про небажання продавця магазину в селі Нарцизівка розрахуватись з постачальником товарів за отриману під реалізацію продукцію не може розцінюватись як повідомленням про злочин, у зв'язку з тим, що не містило явних ознак злочину і не потребувало його реєстрації в ЖРЗПЗ, а тому не може розцінюватись як такий, що дискредитує звання особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 6.1.2. Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 квітня 2009 року №181, позивач, отримавши таке повідомлення зобов'язаний був зареєструвати його в журналі обліку інформації, що не містить явних ознак злочину, проте цього не зробив.

Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність в бездіяльності позивача ознак дисциплінарного проступку, однак такий не може бути підставою для звільнення зі служби.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Згідно пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що вчинок ОСОБА_6 не може розцінюватись як такий, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, рішення про його звільнення прийняте непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо протиправності рішень про припинення перебування позивача на державній службі та скасували їх.

Разом з тим, судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не можна визнати законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 24 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На час виникнення спірних відносин та розгляду справи у судах попередніх інстанцій законодавством, яке регулює спірні відносини, було установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13) та від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа 21-395а13), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку, у межах одного року.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною другою статті 227 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого врахувати зазначене вище та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин, керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.В.Малинін

О.Ф.Ситников