Справа № 308/10603/15-а
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення,

В С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 про примусове видворення. Посилається на те, що 26.08.2015 р. відповідача було затримано прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Княгиня» Чопського прикордонного загону за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав. Начальником Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України. Враховуючи, що відповідач документів які б надавали йому право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, наявністю наміру будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України. Просить суд на підставі п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в країні його походження тривають бойові дії. Проти позову заперечує, так як в Україні він здобув освіту, має намір працевлаштуватися та одружитися з дівчиною, яка проживає у Івано-Франківській області.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази суд проходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст. 3 Конституції України).

Судом встановлено, що 26.08.2015 р. відповідача було затримано на ділянці відділу прикордонної служби «Княгиня» на напрямку 85 п/з 300 м від лінії державного кордону під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску перетинання державного кордону з України в Словаччину в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу.

Начальником Чопського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщення останнього у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з одночасною подачею позову про примусове видворення.

Відповідно до п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Однак, згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено обовязок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 9 КАС України передбачено обовязок суду керуватися принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із ст. 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань. Для визначення наявності таких підстав компетентні власті беруть до уваги всі обставини, що стосуються справи, включаючи, у відповідних випадках, існування в даній державі постійної практики брутальних і масових порушень прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, як встановлено в судовому засіданні відповідачу у країні походження Іраку може загрожувати небезпека за ознаками віросповідання та приналежності до певної етнічної групи, у звязку з чим він не може бути примусово видворений з України, тому позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5 КАС України, ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуюча Сарай А.І.