Справа № 9396/09/1570
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2010-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 9396/09/1570
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2010 року

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Марина П.П.,

при секретарі Полторак І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» про стягнення адміністративно господарських санкцій у розмірі 150553,56 грн. та пені у розмірі 2649,74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до комунального підприємства «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» про стягнення адміністративно господарських санкцій та пені. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно «Звіту про зайнятість на працевлаштування інвалідів» за 2008 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників за 2008 рік на підприємстві склала 802 особи. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 32 місця, проте створив лише 20. Відповідно до розрахунку суми адміністративно господарських санкцій сума відрахувань за 12 нестворених робочих місць становить 150553, 56 грн. Оскільки відповідач самостійно в строк до 15 квітня 2009 року адміністративно господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нарахована пеня на повну суму недоїмки за весь її строк у розмірі 2649,74 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з комунального підприємства «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок Державного казначейства України суму адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2008 році у розмірі 150553,56 грн. та пені у розмірі 2649,74 грн. за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно господарських санкцій.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, позов просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, проти задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні, пояснивши, що про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів КП «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» щомісяця інформував Міський центр зайнятості, відображаючи наявність вільних робочих місць для інвалідів в своїх звітах про потребу в працівниках за формою №3-ПН. Підприємство гарантувало кожному прийнятому інваліду усі пільги згідно діючого законодавства. Крім того, підприємство приймало участь у заходах «Дні вакансій», що проводяться центром зайнятості по пошуку робітників, де можуть працювати і інваліди. Тобто КП «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» не порушувало закону, оскільки тільки Міський центр зайнятості може знати яка саме кількість інвалідів є в місті, районі, не досягла (або досягла) пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, і потребує роботи. За таких обставин відповідач, вважає, що на КП «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» не може бути накладено адміністративно господарські санкції, оскільки відсутня вина підприємства в тому, що фактична чисельність працюючих у КП «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» інвалідів не відповідає встановленому нормативу, так як обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, комунальне підприємство «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» перебуває на обліку в Одеському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Згідно Звіту про зайнятість населення і працевлаштування інвалідів Форми № 10-ПІ за 2008 рік, що подавався відповідачем до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2008 році становила 802 особи, з них середньооблікова кількість інвалідів - штатних працівників складала 20 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні становить 32 особи, що відповідає вимогам законодавства (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи , що КП «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» подавало Міському центру зайнятості звіти про наявність вакансій Форми № 3-ПН, затвердженого Наказом Мінпраці та соціальної політики України 19.12.2005р. № 420, на протязі 2008 року (а.с. 38-48, 127).

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць, відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів від 21.03.1991, № 875-XII.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм закону дає підстави вважати, що на підприємства, установи, організації та фізичних осіб, які використовують найману працю покладено обов'язок по перше: виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, по друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком пошуком та працевлаштовуванням інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно ч.1 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 1 ст.218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 зазначено статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях субєкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем були дотримані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів.

Доказів того, що товариство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем не надано, а тому в останнього не було підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Адміністративно господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25.06.1991 року № 1251-ХІІ «Про систему оподаткування», а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

За таких обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, дійшов до висновку, що обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, та оскільки відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами на підприємство необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, та за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, а тому позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 14, 70, 71, 79, 86, 158 163, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства «Житлово комунальний сервіс Порто Франківський» про стягнення адміністративно господарських санкцій у розмірі 150553,56 грн. та пені у розмірі 2649,74 грн.- відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а також подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 17 лютого 2009 року.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

У задоволенні відмовити

17 лютого 2010 року.