Справа № 810/3379/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/3379/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2015 року 810/3379/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" з позовом до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості, а саме: від 28.01.2014 № 100250002/2014/000034/2 (поставка 379_121); від 03.02.2014 № 100250002/2014/000044/2 (поставка 379_122); від 03.02.2014 № 100250002/2014/000046/2 (поставка 379_123); від 03.02.2014 № 100250002/2014/000045/2 (поставка 379_124); від 23.04.2014 № 100250002/2014/000185/2 (поставка 379_126); від 23.04.2014 № 100250002/2014/000186/2 (поставка 379_127).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у деклараціях митної вартості, до яких додав документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу та про відмову у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Як стверджував позивач, він не погодився з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товару, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов'язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом. У подальшому позивач скористався наданим законом правом і звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості, про відмову у прийнятті митної декларації (оформленої карткою відмови).

Відповідач позову не визнав, надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав не всі документи, що її підтверджують, які необхідні для визначення митної вартості, у наданих декларантом документах було виявлено розбіжності. Крім того, під час опрацювання декларації спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості, яка показала, що контролю потребують документи, що зазначені у митній декларації, та правильність визначення митної вартості товару. Таким чином, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару. Відповідач стверджував, що позивач відмовився надати митному органу витребувані ним документи, тому митний орган законно та обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості, підстави для його скасування відсутні.

Відповідач також пояснив, що позивач не звертався до митного органу із заявами про перегляд прийнятого рішення і не надавав жодних додатковий документів упродовж 80 днів після завершення митного оформлення товару і випуску його у вільний обіг.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У січні, лютому та квітні 2014 року позивач здійснював ввезення на територію України товару (свинина свіжа, обвалена (без кісток), охолоджена, без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована, упакована у різновагові вакуумні упаковки та картонні короба (для роздрібного продажу), лопатка свиняча); свиняча печінка морожена без наявності теплової та кулінарної обробки, не консервована, без вмісту складових сумішей), придбаного у компанії WESTVLEES N.V. (Бельгія) на підставі контракту від 26.12.2013 №379, митне оформлення якого здійснювалось через Київську митницю ДФС.

1. Так, відповідно до митної декларації від 28.01.2014 № 100250000/2014/060804 митну вартість товару (свинина свіжа, обвалена (без кісток), охолоджена, без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована, упакована у різновагові вакуумні упаковки та картонні короба (для роздрібного продажу), лопатка свиняча), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 484137,04 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

З'ясовуючи обґрунтованість даних вимог позивача, суд встановив, що згідно з пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість навантаження, тому природно, що довідка про транспортні витрати не містить такої складової як "завантаження".

Щодо окремих витрат на пакування товару та страхування вантажу, вимоги митного органу про їх підтвердження є безпідставними, адже в якості окремих складових митної вартості такі витрати декларантом не заявлялись, тому й підстави для перевірки таких складових відсутні.

Суд зазначає, що перевірка митним органом складових митної вартості не повинна ототожнюватися із з'ясуванням вартості окремих складових технологічного процесу виробництва, торгівлі чи послуги, якщо вартість таких складових відповідно до умов контракту не становить окрему суму, яка не передбачена контрактом і на яку декларант збільшує договірну (контракту) вартість товару.

Суд також констатує, що витребувані митним органом документи жодним чином не стосуються з'ясування тих складових митної вартості товару, щодо яких у митного органу виникли сумніви.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 28.01.2014 № 100250002/2014/060816, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

2. Відповідно до митної декларації від 03.02.2014 № 100250002/2014/061008 митну вартість товару (свинина свіжа, обвалена (без кісток), охолоджена, без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована, упакована у різновагові вакуумні упаковки та картонні короба (для роздрібного продажу), лопатка свиняча), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 480423,52 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог митного органу з мотивів, що наведені вище.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 03.02.2014 № 100250002/2014/061023, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

3. Відповідно до митної декларації від 03.02.2014 № 100250002/2014/061016 митну вартість товару (свинина свіжа, обвалена (без кісток), охолоджена, без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована, упакована у різновагові вакуумні упаковки та картонні короба (для роздрібного продажу), лопатка свиняча), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 479548,45 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог митного органу з мотивів, що наведені вище.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 03.02.2014 № 100250002/2014/061026, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

4. Відповідно до митної декларації від від 03.02.2014 № 100250002/2014/061010 митну вартість товару (свинина свіжа, обвалена (без кісток), охолоджена, без додавання харчових добавок та приправ, без вмісту складових сумішей не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована, упакована у різновагові вакуумні упаковки та картонні короба (для роздрібного продажу), лопатка свиняча), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 478878,64 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог митного органу з мотивів, що наведені вище.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 28.01.2014 № 100250002/2014/061024, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

5. Відповідно до митної декларації від 23.04.2014 № 100250002/2014/063866 митну вартість товару (свиняча печінка морожена без наявності теплової та кулінарної обробки, не консервована, без вмісту складових сумішей), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 163217,08 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог митного органу з мотивів, що наведені вище.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 23.04.2014 № 100250002/2014/063892, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

6. Відповідно до митної декларації від 23.04.2014 № 100250002/2014/063869 митну вартість товару (свиняча печінка морожена без наявності теплової та кулінарної обробки, не консервована, без вмісту складових сумішей), з урахуванням складових митної вартості (транспортні витрати, страхування), позивач визначив у загальній сумі 163499,42 грн.

За результатом опрацювання декларації позивача та поданих разом із нею документів, митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: передбачена пунктом 2.1 Контракту від 26.12.2013 № 379 ціна товару включає в себе вартість тари, термоусадочної упаковки, маркування, навантаження, витрати з митного оформлення товару у країні продавця, але не враховано вартість пакування. Таким чином, на думку митного органу, не виконано умову наявності усіх складових митної вартості; у довідках про транспортні витрати не вказано вартість окремих складових транспортних витрат, таких як завантаження, страхування вантажу (зазначено, що вантаж не страхувався). На думку митного органу, не виконано умову підтвердження усіх складових митної вартості.

Згідно з електронним повідомленням від митниці декларанту, митний орган на підставі частини другої статті 53 Митного кодексу України витребував від декларанта додаткові документи, а саме: транспортні (перевізні) документи, а також документи про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-лист) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд дійшов висновку про безпідставність вказаних вимог митного органу з мотивів, що наведені вище.

На вимогу митного органу декларант додав до вказаної митної декларації документи для підтвердження витрат на транспортування, а саме: повторно, документи, які були надані разом із декларацією: 1) довідку про транспортні витрати; 2) договір (контракт) про перевезення; 3) рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг (ТЕП) від виконавця договору; 4) заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також витребувані митним органом додаткові документи: прайс-лист виробника, комерційну пропозицію та експортну декларацію країни відправника.

Крім того, позивач повідомив митному органу, що пунктом 8.1 Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 днів з моменту одержання покупцем товару, він не може надати банківські чи бухгалтерські документи щодо оплати товару.

Як убачається з рішення, відповідач зазначив, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) через невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, та неподання декларантом додаткових документів у повному обсязі на письмову вимогу митного органу. Надані декларантом додаткові документи не підтверджують числові значення митної вартості. Методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовані у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи визначення на основі віднімання або додавання вартості не застосовуються, оскільки відсутня основа для віднімання (додавання) вартості, тому був використаний резервний метод на основі наявної у митному органі інформації.

У зв’язку з наведеним, позивач подав до митного органу нову декларацію від 28.01.2014 № 100250002/2014/063889, в якій відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу щодо коригування митної вартості, сплатив до державного бюджету всі митні платежі, у тому числі й різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок митного органу в Головному управлінні Державної казначейської служби у м. Києві.

У подальшому посадовою особою Київської міської митниці ДФС прийнято рішення про завершення митного оформлення товару позивача, пропуск його на митну територію України та випуск у вільний обіг шляхом проставляння відповідного штампу на вказаній митній декларації.

Не погоджуючись з рішеннями про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

У даній справі суд встановив, що приводом для витребування митним органом додаткових документів стало те, що під час митного оформлення митний орган дійшов висновку, що документи, подані декларантом для митного оформлення, містили розбіжності та не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Однак, суд під час судового розгляду дійшов протилежного висновку і встановив, що декларант подав до митного оформлення усі документи, що передбачені статтею 53 Митного кодексу України, суд під час судового розгляду не виявив у поданих документах розбіжностей чи відсутності певних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

В даній справі судом також не встановлено існування яких-небудь обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Таким чином, суд констатує, що орган доходів і зборів неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом. Це означає, що рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товарів є протиправними і підлягає скасуванню.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів, що ввозились на митну територію України Товариством з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд", а саме: від 28.01.2014 № 100250002/2014/000034/2; від 03.02.2014 № 100250002/2014/000044/2; від 03.02.2014 № 100250002/2014/000046/2; від 03.02.2014 № 100250002/2014/000045/2; від 23.04.2014 № 100250002/2014/000185/2; від 23.04.2014 № 100250002/2014/000186/2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" судові витрати у сумі 309 (триста дев'ять) гривень 73 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.