Справа № 2а-258/10/0508
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кутья С.Д.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року справа №2а-258/10/0508 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

зала судових засідань № 7 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Яманко В.Г., Юрко І.В., при секретарі Драній Л.Г., за участю представників: позивача - ОСОБА_2 - за довіреністю; відповідача ОСОБА_3 за довіреністю; розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інвест» на постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 липня 2010 року у справі № 2а-258/10/0508 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інвест» до Гаспринської селищної ради про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У 2007 році товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інвест» (надалі ТОВ «ОСОБА_4 Інвест») звернулося до суду із вищевказаним позовом, який було уточнено під час судового розгляду справи та в якому позивач просив суд скасувати рішення Гаспринської селищної ради № 4 від 04.06.2007 року про розгляд протесту прокурора м. Ялти в Автономній Республіці Крим на рішення Гаспринської селищної ради від 31.08.2006 року № 18 та від 31.10.2006 року № 37.

Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27 липня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, з чим не погоджувався представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Рішенням № 18 від 31.08.2006 року Гаспринською селищною радою було надано дозвіл ТОВ «ОСОБА_4 Інвест» на складання пректу землекористування із відведенням земельної ділянки в оренду за адресою: смт. Гаспра, Севастопольке шосе, район вапнякової печі, для будівництва і обслуговування туристичного комплексу, орієнтовною площею 3 га.

Рішенням № 37 від 31.10.2006 року Гаспринською селищною радою до вищевказаного рішення було внесено зміни, відповідно до яких п. 1 даного рішення викладено в наступній редакції: «дозволити ТОВ «ОСОБА_4 Інвест» складання пректу землекористування із відведенням земельної ділянки в оренду за адресою: смт. Гаспра, Севастопольке шосе, район вапнякової печі, для будівництва і обслуговування комплексу житлових будинків, орієнтовною площею 3 га».

У травні 2007 року прокураторою м. Ялти відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України «Про прокуратуру» було винесено протест на рішення № 18 від 31.08.2006 року та рішення № 37 від 31.10.2006 року Гаспринської селищної ради.

Рішенням № 4 від 04.06.2007 року Гаспринською селищною радою вказаний протест було задоволено, рішення № 18 від 31.08.2006 року та рішення № 37 від 31.10.2006 року Гаспринської селищної ради скасовані.

Дана справа була предметом розгляду різних судових інстанцій і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2009 року попередні судові рішення, якими позов задовольнявся частково, були скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції правовою підставою для відмови у задоволенні позову визначив вимоги статті 151 Земельного Кодексу України, що діяла в редакції на час виникнення спору і положення постанови Кабінету Міністрів України № 427 від 31.03.2004 року.

Доводами апеляційної скарги є критика судового рішення саме в частині застосування вищенаведених нормативних актів, але не з огляду на матеріали справи і їх правозастосування, а з підстав теорітизації з питань розміщення даних норм у Земельному Кодексі України. Частина апеляційної скарги змістує про повноваження селищної ради, які, власно, ніхто й не оспорював.

У статті 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України зазначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З даною нормою кореспондується пункт 34 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, де зазначено, що виключною компетенцією пленарних засідань сільської, селищної, міської ради є, серед іншого, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За приписами статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Стаття 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Стаття 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає місцеве самоврядування в Україні» змістує, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виходячи із загальноправових принципів дії норми у часі, оцінка спірних правовідносин здійснюється згідно законодавчих норм, які існували станом на час виникнення спірних правовідносин. Тобто, суд першої інстанції цілком правильно застосував до спірних правовідносин редакцію норм Земельного Кодексу України станом на 04.06.2007 року.

Відповідно до приписів норм Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на 04.06.2007 року), надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України.

Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки. Відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу апелянта на той факт, що відповідно до положень ч. 15 ст. 151 Земельного Кодексу України, матеріали погодження місця розташування об'єкта повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити. Зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення.

Як правильно було встановлено, судом першої інстанції і з чим не може не погодитися колегія суддів, 21.08.2006 року при зверненні позивача до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою для передачі в оренду земельної ділянки, ним було додано до вказаної заяви лише свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, довідку з єдиного державного реєстру і ситуційний план, проте ніяк не пакет документів, зазначених законодавцем у даній ситуації.

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень. Колегія суддів відзначає, що у даному конкретному випадку орган місцевого самоврядування довів правомірність і законність прийнятого ним рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де, зокрема, зазначено: якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Слід зазначити, що дана норма Кодексу адміністративного судочинства України спрямована на дисплінування осіб, які беруть участь у справі. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, позивачем не було надано належних доказів щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються вказані позовні вимоги та доводи апеляційної скарги.

Суд першої інстанції при новому розгляді справи врахував висновки і мотиви, з яких було скасовано попередні рішення у відповідності з приписами ч. 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, постанова прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 184, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інвест» - залишити без задоволення.

Постанову Ворошиловського районного суду м.Донецька від 27 липня 2010 року у справі № 2а-258/10/0508 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 Інвест» до Гаспринської селищної ради про визнання недійсним та скасування рішення залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції Вищого адміністративного суду України, а в разі виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлений 30 вересня 2010 року.

Головуючий суддя Г.М.Міронова

Судді І.В.Юрко

ОСОБА_5