Справа № 2а-1/10
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2011-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.11 № 27030/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Олендера І.Я., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Когутич Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 22 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Львівська міська рада, виконавчий комітет Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації, Національний академічний драматичний театр імені ОСОБА_3, Львівське комунальне підприємство «Айсберг», Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі, ОСОБА_1-О. Г. та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1190 від 13.11.2002 року «Про впорядкування нумерації будинків». Вважають оскаржуване розпорядження неправомірним в основному через те, що при прийнятті цього розпорядження адміністрація не погодила це рішення з власниками квартир, які знаходяться в цих будинках і в яких вони тривалий час постійно проживають.

В обгрунтування позовних вимог зазначають, що оскаржуваним розпорядженням ліквідовуються будинкові номери пр. Свободи, 26 та вул. Театральної, 23, яким присвоюється будинковий номер 1 по вул. Л.Українки у м. Львові. Спірним розпорядженням відповідачі та треті особи намагаються присвоїти будинку №26 на пр. Свободи та будинку №23 на вул. Театральній охоронний № 1286, посилаючись на те, що дані будинки є частиною Національного академічного українського драматичного театру ім. М.Заньковецької, яка за своєю історичною та архітектурною цінністю віднесена до пам»яток архітектури державного значення та включена до державного реєстру за № 1286. Однак історичною та архітектурною цінністю, на переконання позивачів, є тільки будівля ЛНАДТ ім. М.Заньковецької на вул. Л.Українки, 1 до якої і відноситься охоронний № 1286. Будинок № 26 на пр. Свободи та будинок № 23 на вул. Театральній не являються історичною пам»яткою. Будинок «Скарбка» будувався в різні часи і тому його складові частини мають різні номери будинків та вулиці. Відповідач не наділений повноваженнями перейменовувати вулиці чи їх скорочувати. Просять позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1190 від 13.11.2002 року «Про впорядкування нумерації будинків».

Справа судами слухалась неодноразово: рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.07.2003 року в задоволенні скарги ОСОБА_1-О. Г., ОСОБА_2 відмовлено повністю; ухвала судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 22.09.2003 року апеляційну скаргу залишено без задоволення; ухвала Вищого адміністративного суду України від 23.02.2006 року справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 22 квітня 2010 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1-О. Г., ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1190 від 13.11.2002 року «Про впорядкування нумерації будинків» відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

З цим рішенням не погодився апелянт, ОСОБА_4, яка звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 22 квітня 2010 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доводи суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не було досліджене питання чи відноситься Галицька районна адміністрація до органів управління в сфері охорони культурної спадщини, чи наділена вона повноваженнями щодо присвоєння та ліквідації будинкових номерів вищевказаних будівель та чи здійснила адміністрація такі дії у спосіб, що передбачений законами України. На думку апелянта, твердження про те, що до спеціально уповноважених органів управління у сфері охорони культурної спадщини належать органи охорони культурної спадщини районних державних адміністрацій є неправомірними.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду справи, перевіривши та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 1190 від 13.11.2002 року «Про впорядкування нумерації будинків», яке було прийняте згідно вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», з врахуванням того, що в державному реєстрі національного культурного надбання, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 02.06.1999 року № 128 вписаний під охоронним № 1286 колишній Новий театр «Скарбка», як цілісна будівля 1842 року побудови в межах вул. Торгової вул. Театральної вул. ОСОБА_5 пр.Свободи, будівлі колишнього Нового театру «Скарбка» було присвоєно будинковий № 1 на вул. ОСОБА_5 та ліквідовано будинкові номери: пр. Свободи, 26, вул. Театральна, 23.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_5» до відання виконавчих органів міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження як підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до спеціально уповноважених органів управління у сфері охорони культурної спадщини належать органи охорони культурної спадщини районних державних адміністрацій.

Згідно розділу IV п.3 п.п.3.3 Положення «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконкому від 09.07.2002 року № 174 до повноважень районної адміністрації у галузі житлово-комунального господарства належить присвоєння нумерації будинкам та спорудам, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідач підстав для звернення в комісію з найменування, перейменування вулиць, провулків, проспектів, площ, скверів та інших споруд розташованих у м.Львові з приводу зміни нумерації немає, оскільки вирішення таких питань віднесено до його компетенції.

З листа №1 620/591 від 26.07.2001 року вбачається, що Управління охорони історичного середовища не заперечує щодо присвоєння єдиної адреси житловим будинкам, які входять до складу споруди театру ім. М.Заньковецької, а саме, вул. Лесі Українки, 1 /а.с.14 т.1/.

Від так, суд першої інстанції підставно зазначив, що відповідачем прийнято оскаржуване розпорядження у спосіб передбачений законодавством України та в межах делегованих повноважень, з метою збереження конструкції будівлі театру ім. М.Заньковецької у м.Львові, яка за своєю історичною та архітектурною цінністю відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 06.07.1979 року № 442 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території УРСР» віднесена до пам'яток архітектури державного значення під охоронним № 1286, та присвоєно будинковий номер 1 по вул. Л. Українки будівлі колишнього Нового театру «Скарбка».

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що у спірному розпорядженні мова не йде про примусове виселення мешканців з їх квартир, жодним чином не позбавляє їх права власності (володіння, користування і розпорядження) своїми квартирами. Це також не передбачає усунення в будинку житлових квартир та інших приміщень. Оспорюване розпорядження в своїй основі стосується зміни нумерації будівлі і не змінює правового статусу для власників приватизованих квартир.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що спірне розпорядження не містить норми про примусове виселення позивачів чи інших осіб із займаних житлових приміщень, позбавлення права власності на майно, а тому не порушує прав, свобод, та інтересів позивачів.

Згідно ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні у справі докази, а також їх взаємний зв»язок у сукупності, колегія суддів переконана, що оскаржуване розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування такого є вірними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2010 року у справі № 2а-1/10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: В.М. Каралюс

Судді : І.Я. Олендер

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.02.2011 року.