Справа № 808/3808/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року м. Київ К/800/52695/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Островича С.Е.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ) на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року у справі № 808/3808/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика «Зарічна» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № , № від 30.12.2013 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

3 липня 2014 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року, позов задоволено частково.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № від 30.12.2013 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 585 467,84 грн., № від 30.12.2013 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 27 444,11 грн., визнані протиправними та скасовані.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Запорізького окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровської апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 11.11.2013 року до 20.12.2013 року ДПІ була здійснена документальна планова виїзна перевірка Товариства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.10.2010 року до 30.09.2013 року, за наслідками якої 26.12.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п. 187.1 ст.187, ст. 192, п.,п. 198.1, 198.4, 198.6 ст. 198, п.,п. 201.1, 201.6, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України занижений податок на додану вартість , у розмірі 500 096,27 грн., а також у порушення абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України не утриманий та не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб, у розмірі 22 514,41 грн.

30 грудня 2013 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 625 120,34 грн., № щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 27 444,11 грн.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову є обґрунтованими з таких підстав.

Суди прийшли до правильного висновку про те, що рішення податкового органу щодо заниження Товариством податкового зобов'язання на суму 203 663,74 грн. у вересні 2013 року Товариство не включило до податкового зобов'язання суми податку на додану вартість від операцій з продажу птиці та яєць фізичним особам: (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6С, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за готівкові кошти, у розмірі 1 221 982,45 грн.) за оприбуткованими касовими ордерами: № 37728, № 37729 від 2.09.2013 року, № 37730 від 4.09.2013 року, № 37731 від 6.09.2013 року, № 37732 від 9.09.2013 року, № 37733 від 11.09.2013 року, № 37745 від 13.09.2013 року, № 37747 від 13.09.2013 року, № 37751 від 20.09.2013 року, № 37756 від 26.09.2013 року, № 37821, № 37952 від 27.09.2013 року, № 38012 від 30.09.2013 року. необґрунтоване, а також заниження податкового зобов'язання на суму 147 164,49 грн., у зв'язку з тим, що у вересні 2013 року Товариством не включені до податкового зобов'язання суми податку на додану вартість від операцій з продажу птиці та яєць фізичним особам: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_17 за видатковими накладними: № 1235 від 6.09.2013 року, № 1365 від 30.09.2013 року, № 1358 від 27.09.2013 року, № 1262 від 11.09.2013 року, № 1321 від 20.09.2013 року, № 289 від 12.09.2013 року на загальну суму 1 765 974 грн.

Відповідно до реєстру приходних касових ордерів за вересень 2013 року та видаткових накладних за вересень 2013 року операції з реалізації продукції фізичним особам ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у вересні 2013 року не здійснювалися.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 8.4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 1379 від 1.11.2011 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, податкова накладна виписується за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була виписана на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку).

Суди правильно зазначили, що податковий орган при здійсненні перевірки не врахував те, що реалізація продукції здійснювалася кінцевим споживачам, які не є платниками податку на додану вартість, тому податкові накладні виписуються за щоденними підсумками операцій, та до реєстру виданих податкових накладних включаються податкові накладні що виписані за щоденними підсумками операцій, а не кожному кінцевому споживачу окремо.

Також, безпідставні висновки податкового органу щодо завищення податкового кредиту на суму 4 677,87 грн. внаслідок віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої ПП «СФГ Нікопольське» за податковою накладною № 238 від 29.07.2013 року та видатковою накладною № 363 від 29.07.2013 року на придбання соди харчової, яка не використана у сільськогосподарській діяльності, та її придбання не відображене у бухгалтерському обліку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суди обґрунтовано зазначили, що податкове законодавство не ставить право на віднесення сум податку на додану вартість у залежність від оприбуткування товару, відсутність належного бухгалтерського обліку є самостійним порушенням і тягне за собою іншу відповідальність.

Також, необґрунтованими є доводи ДПІ про завищення податкового кредиту на суму 100 258,86 грн. у зв'язку з тим, що Товариством не надано на перевірку податкові накладні: № 28 від 12.03.2012 року, № 30 від 6.03.2012 року, № 29 від 13.03.2012 року, № 10 від 4.04.2012 року, № 104 від 15.08.2012 року, № 103 від 15.08.2012 року, № 53 від 9.08.2012 року, № 44 від 7.08.2012 року, № 225 від 23.08.2012 року, № 160, № 161, № 163, № 167 від 20.08.2012 року, № 285 від 18.10.2012 року, № 265 від 17.10.2012 року, № 188 від 11.10.2012 року, № 689 від 30.10.2012 року, № 264 від 18.10.2012 року, № 12 від 2.11.2012 року, та податкову накладну ПП «ВКФ «Експостач» № 106 від 13.02.2012 року видані ТОВ «Ракверс», у зв'язку з чим, до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість віднесені необґрунтовано.

Суди встановили, що Товариство у 2012 році не здійснювало господарські операції з ТОВ «Раквере», а здійснило господарські операції з ТОВ «Валга», які увійшло до складу ТОВ «Раквере» у 2013 році (про що в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців здійснено запис 28.05.2013 року за № 1 012226).

Таким чином, Товариство податкові накладні ТОВ «Раквере» не могло надати до перевірки.

Товариством були надані ДПІ податкові накладні: № 28 від 12.03.2012 року, № 30 від 6.03.2012 року, № 29 від 13.03.2012 року, № 10 від 4.04.2012 року, № 103, № 104 від 15.08.2012 року, № 53 від 9.08.2012 року, № 44 від 7.08.2012 року, № 225 від 23.08.2012 року, № 160, № 161, № 163, № 167 від 20.08.2012 року, № 285 від 18.10.2012 року, № 265 від 17.10.2012 року, № 188 від 11.10.2012 року, № 689 від 30.10.2012 року, № 264 від 18.10.2012 року, № 12 від 2.11.2012 року, видані ТОВ «Валга», та податкова накладна ПП «ВКФ «Експостач» № 106 від 13.02.2012 року.

Суди обгрунтовано зазначили, що спірні податкові накладні заповнені у відповідності до вимог податкового законодавства, у зв'язку з чим Товариство правомірно включило до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені за зазначеними господарськими операціями.

Щодо податкового повідомлення-рішення ДПІ № слід зазначити наступне.

Відповідно до п. «а» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: (у редакції, що діяла з 1.01.2011 року) вартість використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах. В редакції Закону № 4834-VI від 24.05.2012 дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Згідно з п. «а» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що діяв у 2010 році, до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку у безоплатне користування, за винятком, коли таке надання зумовлене виконанням платником податку трудової функції чи передбачене нормами трудового договору (контракту) або відповідно до закону, у встановлених ними межах, а також за винятком користування автомобільним транспортом, наданих платнику податку його працедавцем-резидентом, який є платником податку на прибуток підприємств.

Таким чином, зазначені норми права, які регулювали порядок визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб у різні проміжки часу, вказували на те, що доходи, у вигляді додаткового блага, до якого безперечно відноситься і надання особі послуг з безоплатного перевезення, має включатися до загального оподатковуваного доходу платника податку, але за виключенням тих випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору.

Суди обґрунтовано зазначили, що відповідно до вимог п. «а» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, п. «а» пп. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 4.11 Колективного договору, укладеного між Товариством та профспілкою, вартість проїзду до роботи та назад не повинна включатися до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу працівників підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Пологівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області відхилити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 3 липня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

ОСОБА_19

Юрченко В.П.