Справа № 2а-13240/10/0570
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року справа №2а-13240/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Яманко В. Г.

суддів: Горбенко К. П.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Балакай І. Л.

за участю представників від:

позивача не зявився, повідомлений належним чином,

відповідача ОСОБА_3 за дов. № 8 від 15 квітня 2009 року,

третьої особи не зявився, повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4 обласного відділення Фонду соціального

захисту інвалідів

на постанову ОСОБА_4 окружного адміністративного суду

від 10 серпня 2010 року

по адміністративній справі № 2-а-13240/10/0570 (суддя Крилова М. М.)

за позовом ОСОБА_4 обласного відділення Фонду соціального

захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Торгівельний будинок «Амстор»

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача ОСОБА_4 міський центр зайнятості

про стягнення адміністративно-господарських санкцій за

невиконання нормативу робочих місць для

працевлаштування інвалідів та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 25 травня 2010 року звернулося до ОСОБА_4 окружного адміністративного суду з позовною заявою (т. 1 арк. спр. 3-5) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Амстор» про стягнення на користь Державного бюджету України адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2009 році у сумі 1882161 грн. 60 коп. та пені у сумі 19198 грн. 10 коп., всього 1901359 грн. 70 коп.

Постановою ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року в адміністративній справі № 2-а-13240/10/0570 (т. 2 арк. спр. 190-194) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було відмовлено в повному обсязі. Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог визначено про те, що матеріалами справи підтверджено здійснення відповідачем необхідних заходів по організації місць для працевлаштування інвалідів, з огляду на що відсутність підстави для стягнення з відповідача адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

В апеляційній скарзі (т. 2 арк. спр. 195-197) позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивачем через канцелярію ОСОБА_4 апеляційного адміністративного суду надане клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач проти апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час слухання, але не скористалася своїм правом бути присутньою на судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом. При цьому, підприємства (об'єднання), установи організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено вищенаведеним нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності та господарювання, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір штрафних санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об'єднанні), у відповідній установі, організації.

Згідно пункту 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою КМУ від 3 травня 1995 року № 314 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

З наявного в матеріалах справи звіту відповідача (т. 1 арк. спр. 7) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ за 2009 рік вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу 9601 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 219 особи, фонд оплати праці штатних працівників 109519,04 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 11407 грн. 05 коп., кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 384.

За розрахунком позивача (т. 1 арк. спр. 8) відповідач не працевлаштував у 2009 році одного інваліда, за що повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 1882161 грн. 60 коп. Відповідачем санкції своєчасно не були перераховані, тому позивач додатково просив стягнути пеню в розмірі 19198 грн. 10 коп. (т. 1 арк. спр. 9).

9 липня 2010 року відповідачем було направлено позивачу уточнений звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-ПІ за 2009 рік (т. 2 арк. спр. 124-125), з якого вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу 9601 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 220 особи, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 384. Також, відповідачем позивачу надано витяг з наказу № 220/к від 19 листопада 2009 року (т. 2 арк. спр. 126) про прийняття на посаду продавця продовольчих товарів з 19 листопада 2009 року ОСОБА_5, який є інвалідом 3 групи (т. 2 арк. спр. 127-130).

Згідно положенням статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахування причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико - соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Згідно пунктів 5, 10-14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314, підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до статті 19 Закону підприємства, установи організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону, а як було вказано вище, стаття 18 Закону передбачає, що безпосередньо інвалід звертається для працевлаштування на підприємства та в організації.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314 (із змінами та доповненнями), зазначено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створені необхідні умови праці інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано відповідною комісією за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів та введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону праці" підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

Пунктом 4 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 року № 314, передбачено, що місцеві органи соціального захисту спільно з громадськими організаціями інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК, побажань інвалідів, їх професійних навиків і знань готовлять пропозиції по створенню нових робочих місць для інвалідів. Пунктом 14 цього Положення встановлено, що підприємства створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до пункту 32 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, медико-соціальні експертні комісії видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК та індивідуальні реабілітаційні програми і в триденний строк надсилають копії цих документів управлінню праці та соціального захисту населення районної, районної в містах Києві та Севастополі державної адміністрації та відповідному відділу, управлінню міської, районної у місті ради, на території якої проживає інвалід. Копія програми надсилається також підприємству, установі, організації, яка зобов'язана надавати соціальну допомогу і здійснювати реабілітацію інваліда.

Стосовно посилання позивача як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції відсутність у служби зайнятості та інших органів працевлаштування обовязку забезпечення нормативу по працевлаштуванню інвалідів, визначеного для підприємства, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів, інших норм чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком якого зобов'язані займатися органи працевлаштування, визначені у статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ, на підприємства покладено обов'язок із створення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок працевлаштування інвалідів.

Згідно матеріалів справи, відповідачем подавалися до ОСОБА_4 центру зайнятості населення звіти про наявність вакансій станом на 19 січня 2009 року про наявність 250 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 94-107), станом на 24 лютого 2009 року про наявність 250 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 108-121), станом на 18 березня 2009 року про наявність 232 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 122-134), станом на 17 квітня 2009 року про наявність 319 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 135-151), станом на 18 травня 2009 року про наявність 371 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 152-171), станом на 19 червня 2009 року (т. 1 арк. спр. 28-47) про наявність 392 місць для працевлаштування, станом на 17 липня 2009 року про наявність 319 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 62-78), станом на 18 серпня 2009 року про наявність 254 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 48-61), станом на 21 вересня 2009 року про наявність 276 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 79-93), станом на 19 жовтня 2009 року про наявність 248 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 220-233), станом на 23 листопада 2009 року про наявність 303 місць для працевлаштування (т. 1 арк. спр. 234-249), станом на 22 грудня 2009 року про наявність 297 місць для працевлаштування (т. 2 арк. спр. 1-16).

Крім того, відповідачем неодноразово протягом 2009 року направлялися листи щодо направлення для працевлаштування інвалідів за відповідними посадами директору ОСОБА_4 міського центру зайнятості ОСОБА_6 (т. 1 арк. спр. 174, 196, 208, т. 2 арк. спр. 19, 39, 53, 62, 78, 83, 87, 100), керуючому Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту населення ОСОБА_7 (т. 1 арк. спр. 175, 201, т. 2 арк. спр. 27, 37, 99, 106), директору міського центру зайнятості м. Северодонецька ОСОБА_8 (т. 1 арк. спр. 176, 188, 209, т. 2 арк. спр. 29, 35, 91, 101), голові Міжрайонного МСЕК № 2 м. Донецька ОСОБА_9 (т. 1 арк. спр. 177, 187, 203, 215, т. 2 арк. спр. 21, 40, 52, 61, 86, 89, 93), директору міського центру зайнятості м. Краматорськ ОСОБА_10 (т. 1 арк. спр. 178, 195, 212, т. 2 арк. спр. 22, 30, 51, 60, 70, 97, 104, 109), керуючому ОСОБА_4 обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_11 (т. 1 арк. спр. 179, 192, 205, 217, т. 2 арк. спр. 20, 38, 54, 63, 75, 94, 111), керуючому Полтавським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_12 (т. 1 арк. спр. 180, 194, 206, 218, т. 2 арк. спр. 25, 34, 43, 69, 77, 82, 90), керуючому Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_13 (т. 1 арк. спр. 181, 193, 204, 216, т. 2 арк. спр. 24, 26, 55, 64, 76, 84, 110), директору заводського районного центру зайнятості м. Миколаїв ОСОБА_14 (т. 1 арк. спр. 182, 191, 207, 219, т. 2 арк. спр. 32, 33, 57, 66, 73, 98, 107), директору міського центр зайнятості м. Кременчуг ОСОБА_15 (т. 1 арк. спр. 183, 189, 210, т. 2 арк. спр. 23, 31, 42, 68, 72, 79, 88, 102), директору міського центру зайнятості м. Бердянськ ОСОБА_16 (т. 1 арк. спр. 184, 190, 211, т. 2 арк. спр. 28, 36, 56, 65, 71, 80, 103, 108), керуючому Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_17 (т. 2 арк. спр. 41, 67, 74, 95), директору міського центру зайнятості м. Северодонецьк ОСОБА_18 (т. 2 арк. спр. 50, 59, 85, 96, 105), факт направлення вказаних листів підтверджено реєстром відправленої кореспонденції, поштовими повідомленнями (т. 1 арк. спр. 172-173, 185-186, 197-200, 202, 213-214, т. 2 арк. спр. 17-18, 49, 58, 81, 92).

ОСОБА_4 міського центру зайнятості (т. 2 арк. спр. 44) відповідачу було підтверджено його участь в щонедільних ярмарках вакансій, що проводяться щочетверга протягом 2009 року в будівлі міського центру зайнятості (т. 2 арк. спр. 46-48).

ОСОБА_4 міським центр зайнятості повідомлено Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів (т. 2 арк. спр. 131) про те, що протягом 2009-2010 роках відповідачем надавалося інформацію про наявність вільних робочих місць шляхом надання звітів про наявність вакансій, в тому числі для працевлаштування інвалідів. Протягом 2009 року центром зайнятості було видано 8 направлень: 1 інвалід працевлаштований, 1 відмовлено як не відповідаючому вимогам (направлення було видано комплектувальником), 6 безробітним в направленнях на роботу зазначено «анкета на розгляді», в подальшому на роботу не прийняті.

Згідно листування, наданого відповідачем (т. 2 арк. спр. 132-138, 185-186) відповідачем розглядалися анкети осіб, які заяви про бажання працювати на підприємстві відповідача, та надавалося пропозиції з посади, на якій такі особи можуть працювати.

Таким чином, відповідачем підтверджено здійснення дій по працевлаштуванню інвалідів на підприємство відповідача, позивачем в порушення вимог статті 71 КАС України не надано доказів направлення органами по забезпеченню зайнятості населення на підприємство відповідача інвалідів на працевлаштування за вакантними посадами в належній кількості та відмови підприємства в працевлаштуванні таких осіб.

Колегія суддів, зазначає, що підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій є не лише сам факт не працевлаштування певної кількості інвалідів, але й наявність всіх складових правопорушення, а саме: складу правопорушення, вини осіб, які його скоїли та причино слідчого звязку між порушеннями та виною. Відповідальність у вигляді стягнення адміністративно-господарських санкцій застосовується при наявності винних дій сторони у не створенні робочих місць для інвалідів, а не за відсутність інвалідів, які при наявності створених місць відмовилися працювати у відповідача або не були направлені центром зайнятості населення. Матеріали справи свідчать про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню відповідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та відповідно відсутності вини підприємства в не зверненні інвалідів на підприємство для працевлаштування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального права, що обумовлює залишення постанови суду першої інстанції без змін, апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 24, 94, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-13240/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову ОСОБА_4 окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року по адміністративній справі № 2-а-13240/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Головуючий: В.Г.Яманко

Судді К.П.Горбенко

ОСОБА_2