Справа № 352/715/15-а
Суддя: Хоминець М. М.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 352/715/15-а
Провадження № 2-а/352/44/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради від 25 червня 2004 року,

в с т а н о в и в :

Позивач 31.03.2015 р. звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради від 25 червня 2004 р. про вилучення земельної ділянки площею 0,30 га для ведення ОСГ та закріплення даної земельної ділянки за його братом ОСОБА_2

Заявлений позов обґрунтовував тим, що за життя його матір ОСОБА_4 користувалась земельною ділянкою площею 0,30 га для ведення ОСГ, яка знаходиться поруч материного будинку по вул. Сагайдачного, 14 в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області. Оскільки матір за станом здоровя не могла самостійно пересуватись, він здійснював за нею догляд, починаючи з 20.03.2003 р. до 20.02.2004 р., що підтверджується офіційною довідкою. Після цього він пішов на пенсію за віком, тому офіційно по документах не міг надалі здійснювати догляд за матірю, при цьому проживав у її будинку, допомагав по господарству, зокрема, обробляв вказану земельну ділянку. Після смерті 05.06.2007 р. матері він прийняв спадщину згідно заповіту і 25.12.2007 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне матері домоволодіння № 14 по вул. Сагайдачного в с. Черніїв. Право власності на спадкове домоволодіння зареєстроване за ним 23.01.2008 р., що підтверджується витягом Івано-Франківського ОБТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Незважаючи на те, що він є власником житлового будинку, поруч якого знаходиться земельна ділянка, якою користувалась матір, його брат ОСОБА_2 забороняє йому проходити через цю ділянку. У березні 2015 р. він звернувся із заявою до архівного відділу Тисменицької РДА щодо надання інформації про вказану земельну ділянку, яка перебувала у користуванні покійної матері. З наданого архівного витягу він дізнався про оспорюване рішення Черніївської сільської ради від 25.06.2004 р., з якого випливає, що ОСОБА_4 звернулась із заявою про вилучення в неї земельної ділянки площею 0,30 га, якою вона користувалась, та закріплення вказаної земельної ділянки за її сином ОСОБА_2 Оспорюваним рішенням у ОСОБА_4 за її згодою вилучена земельна ділянка 0,30 га, що знаходиться біля житлового будинку; вказана земельна ділянка 0,30 га для ведення ОСГ, якою користувалась матір ОСОБА_4, закріплена за ОСОБА_2 У подальшому вказана земельна ділянка була приватизована у 2009 р. ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 Вважає оспорюване рішення незаконним, оскільки відповідно до п.п. а, б ч.1 ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки матір не писала заяви про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, а згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель комунальної власності, можуть вилучатися лише для суспільних та інших потреб за рішенням органу місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбаченому цим Кодексом, тобто земельна ділянка матері могла бути вилучена рішенням сільської ради лише для суспільних та інших потреб, чого у даному випадку не було, оспорюване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що матір позивача ОСОБА_4 дійсно 27.04.2004 р. написала заяву до сесії сільської ради, у якій просила вилучити в неї всю земельну ділянку для ведення ОСГ, що знаходиться біля її будинку, на користь її сина ОСОБА_2 Вказана заява зареєстрована у журналі реєстрації заяв, скарг, пропозицій громадян за 2003-2004 р.р. Тоді ж 27.04.2004 р. ОСОБА_2 подав заяву про закріплення за ним вилученої у матері земельної ділянки за її згодою., яка також зареєстрована у вказаному журналі. Оригінали заяв не збереглись, оскільки такі заяви зберігаються у сільській раді протягом пяти років. Оспорюване позивачем рішення сільської ради від 25.06.2004 р. прийняте по результатах розгляду вказаних заяв та є законним. Просив у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_3, яка одночасно згідно довіреності представляла інтереси іншої третьої особи ОСОБА_2, у судовому засіданні пояснила, що після одруження з ОСОБА_2 вони протягом одного року проживали разом з його матірю ОСОБА_4 у її будинку по вул. Сагайдачного, 14, у 1975 р. перейшли жити до побудованої літньої кухні, а у 1989 р. завершили будівництво власного житлового будинку на маминому городі. Домоволодіння по вул. Сагайдачного, 14а в с. Черніїв Тисменицького району, яке належить чоловікові та їй на праві спільної сумісної власності подружжя, знаходиться на земельній ділянці, якою користувалась матір чоловіка, тому вона і відмовилась від цієї земельної ділянки на користь свого сина. Вона з чоловіком постійно користувались цією земельною ділянкою, спочатку обробляли її разом з матірю чоловіка, а потім самі. Позивач приблизно у 2000 р. повернувся жити до батьківської хати. Після смерті матері за її заповітом він успадкував домоволодіння, земельну частку-пай розміром 0,60 га, має право на приватизацію 0,05 га для обслуговування будинку та 0,08 га городу. Вважає позов необґрунтованим, просила в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що предметом спору у даній адміністративній справі є рішення Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 25 червня 2004 р. «Про розгляд заяв громадян» (а.с.6), згідно якого у матері позивача ОСОБА_4 за її заявою вилучено земельну ділянку площею 0,30 га, яка знаходиться біля житлового будинку; за братом позивача ОСОБА_2 за його заявою закріплено земельну ділянку площею 0,30 га для ведення ОСГ, якою користувалась матір ОСОБА_4

У 2006 р. закріплена за ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,30 га була розділена між ним та його дружиною ОСОБА_3 за їх згодою. У 2009 р. ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1609 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,14 га для ведення ОСГ. Таким чином, треті особи стали власниками двох земельних ділянок, які розташовані по вул. Сагайдачного в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області та які станом на час прийняття оспорюваного рішення складали одну земельну ділянку площею 0,30 га для ведення ОСГ, що знаходилась у користуванні ОСОБА_4

На присадибній земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,1609 га знаходиться домоволодіння № 14а по вул. Сагайдачного в с. Черніїв, власником якого на підставі виданого виконкомом Черніївської сільської ради 22.03.2003 р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно є ОСОБА_2, право власності якого належно зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ.

Вказані обставини, які стороною позивача не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами (а.с.24-25, 40-42, 45-47).

Судом встановлено, що оспорюване рішення прийняте відповідачем на підставі відповідних заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 27.04.2004 р., копії яких містяться на а.с.39 (у т.ч. зв.ст.), оригінали не збереглись. Обидві заяви належно зареєстровані у журналі реєстрації заяв, скарг, пропозицій громадян за 2003-2004 р.р., який оглянуто в судовому засіданні, копія якого міститься на а.с.52-53.

Суд вважає, що заява ОСОБА_4 від 27.04.2004 р. є фактично заявою про добровільну відмову землекористувача від права користування земельною ділянкою, у якій міститься прохання до сільської ради як власника земельної ділянки передати цю ділянку у користування її синові ОСОБА_2 Вказана обставина підтверджується тим, що ОСОБА_4 погодилась з рішенням відповідача від 25.06.2004 р. про вилучення у неї і закріплення за ОСОБА_2 земельної ділянки та до своєї смерті, що настала 05.06.2007 р., не оскаржувала це рішення у передбаченому законом порядку.

Суд визнає голослівним посилання позивача на те, що його матір ОСОБА_4 не могла писати жодних заяв у сільську раду, оскільки за станом здоровя не могла самостійно пересуватись, з огляду на те, що вказане посилання не підтверджене жодними доказами. Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 була хворою, однак не була лежачою.

Встановлено, що позивач після смерті 05.06.2007 р. матері прийняв спадщину згідно заповіту останньої і 25.12.2007 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне матері домоволодіння № 14 по вул. Сагайдачного в с. Черніїв (а.с.9) та провів реєстрацію свого права власності (а.с.10); крім того, успадкував належну матері земельну частку-пай розміром 0,60 га, також має право на приватизацію 0,05 га присадибної земельної ділянки для обслуговування успадкованого будинку та 0,08 га городу після смерті матері.

З огляду на викладене, урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що оспорюваним рішенням права позивача як землекористувача і власника не порушені, тому заявлений ним позов є безпідставним.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 141, 142, 152 ЗК України керуючись ст.ст. 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради від 25 червня 2004 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча М.М.Хоминець

Постанова у повному обсязі виготовлена 04 вересня 2015 року.