Справа № 826/8917/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2015 року 11:04 № 826/8917/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Деяка Я.М.,

представника відповідача - Манькута Т.В.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції України до державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» про зобов'язання виконати невчинені дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна фінансова інспекція України до державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» про зобов'язання виконати невчинені дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що станом на момент звернення до суду вимога Держфінінспекції, що є обов'язковою до виконання, залишається невиконаною та не вжиті заходи щодо усунення порушень на загальну суму 104,4 тис.грн., які призвели до матеріальної шкоди (збитків).

У позовній заяві позивач просить суд: зобов'язати Державне підприємство "Інформаційно-ресурсний центр" усунути порушення вимог ст. 8, 20 Закону України "Про оплату праці", Постанови Кабінету Міністрів України "Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств" від 19.05.1999 року №859, виявлених в ході ревізії Центру, що відображені у п. 1 Вимоги Державної фінансової інспекції України від 03.04.2012 №08-14/586, шляхом стягнення з генерального директора зайвої виплати заробітної плати в сумі 104,4 тис. гривень та проведення перерахунку та відповідних взаємозвірок щодо внесків до державних цільових фондів на суму 38,4 тис. гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що станом на дату звернення позивача до суду ОСОБА_3 не перебувала у трудових відносинах з ДП «ІРЦ», що підтверджується наказом ДП «ІРЦ» від 09.08.2012 р. №164-к «Про звільнення з посади», що унеможливлює виконання відповідачем пункту 1 Вимоги.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Відповідно до ст. 1 зазначеного закону, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4, 11 зазначеного закону, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, Держфінінспекція, визначено, що відповідно до покладених на неї завдань, а також через підпорядковані територіальні органи, має право, зокрема, звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією України відповідно п. 2.50 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на IV квартал 2011 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» за період з 01.04.2009 р. по завершений звітний період 2011 року, якою встановлено низку порушень та недоліків, що відображені в акті від 20.02.2012 р. №08-21/9.

Для вжиття заходів щодо усунення виявлених під час ревізії порушень Центру листом від 03.04.2012 р. № 08-14/586 направлено вимоги Держфінінспекції.

Як зазначив позивач, крім вимоги від 03.04.2012 р. №08-14/586, надісланої на адресу Центру, Держфініспекція звернулася до Голови Державної реєстраційної служби України Єфименко Л.В. з листом від 03.04.2012 р. №08-14/588 про стягнення з генерального директора відповідача зайво виплаченої заробітної плати у розмірі 104,4 тис. грн.

Відповідачем станом на дату подання позовної заяви не виконано п.1 вимоги, що і зумовило звернення позивача з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 р. №816 «Деякі питання Державної реєстраційної служби» та спільного наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та Державної реєстраційної служби України від 15.07.2011 р. №42/32 державне підприємство «Інформаційно-ресурсний центр» передано із сфери управління Держкомпідприємництва до сфери правління Державної реєстраційної служби України.

Згідно із Статутом, затвердженого наказом Державної реєстраційної служби України від 29.11.2011 р. №607, державне підприємство «Інформаційно-ресурсний центр» є підприємством державної форми власності, що засноване на підставі наказу Держпідприємництва України від 08.04.2005 р. №30.

Вимогою від 03.04.2012 р. №08-14/586 зазначено, що в порядку ст.ст. 130-133 КЗпП України необхідно стягнути зайво виплачену суму у розмірі 104,4 тис. грн. з генерального директора, а саме зайву виплату заробітної плати та проведення перерахунку та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних цільових фондів.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 133 КЗпП України визначені випадки відповідальності працівників, зокрема керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

Судом встановлено, що нарахування та виплата заробітної плати працівникам відповідача здійснювались на основі Колективного договору, штатних розписів, табелів використання робочого часу, наказів позивача.

Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Інформаційно-ресурсний центр» зареєстровано Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської РДА у м. Києві від 10.07.2008 р. №424.

З моменту реєстрації зміни та доповнення вносились 01.08.2008 р. та 07.09.2009 року.

Відповідно до п. 6.4 Статуту, генеральний директор затверджує структуру підприємства (за погодженням з Держпідприємництвом), штатний розпис, визначає посадові оклади, тарифні ставки, форми та системи оплати праці працівників. Розміри посадових окладів керівників, спеціалістів, службовців та робітників, визначені штатними розписами, затвердженими наказами Центру.

Станом на 01.04.2009 р., відповідно до штатного розпису, затвердженого наказом в.о. Генерального директора ОСОБА_5 від 02.03.2009 р. №36-к було 105 штатних одиниць.

Штатний розпис на 2010 року, затверджений наказом Генерального директора ОСОБА_5 від 12.04.2010 р. №42-к у кількості 108 штатних одиниць місячним фондом заробітної плати по посадових окладах 412,6 тис. гривень.

В серпня 2011 року затверджено новий штатний розпис підприємства, який затверджено наказом Генерального директора ОСОБА_3 від 12.08.2011 р. №115-к у кількості 78 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати по посадовим окладам 471,2 тис. гривень.

Крім того, у період з 27.09.2010 р. було укладено контракт між генеральним директором ОСОБА_3 та Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва, в особі Голови ОСОБА_6, згідно умов якого ОСОБА_3 було встановлено посадовий оклад у розмірі 13,5 тис. грн; премії в розмірі 100% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом; надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Крім того, ОСОБА_3 виплачувалась премія за підсумками роботи за рік відповідно до діючого на Підприємстві Положення про преміювання.

Як повідомив позивач, відповідно до наказу в.о. генерального директора ОСОБА_3 від 04.06.2010 р. №88/2, ОСОБА_3 було встановлено та виплачувалась надбавка за виконання особливо важкої роботи у розмірі 50 % до посадового окладу.

При цьому, наказ від 04.06.2010 р. №88/2 підписаний ОСОБА_3 без погодження з Державним комітетом України всупереч Постанови Кабінету Міністрів України «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств» від 19.05.1999 р. №859.

Позивач зазначив, що всупереч Постанови №859 ОСОБА_3 у період з 04.06.2010 р. по 27.09.2010 р. було нараховано та виплачено надбавку за виконання особливо важливої роботи у розмірі 50 % до посадового окладу в загальні сумі 21,8 тис. грн. Крім того, в порушення ст. 8 Закону України «Про оплату праці» та п.3.2 Контракту від 27.09.2010 р. ОСОБА_3 виплачувалась премія за підсумками роботи у відповідному кварталі, тоді як за контрактом було передбачено виплату лише премії за підсумками роботи за рік відповідно до діючого на підприємстві Положення про преміювання, внаслідок чого у період з 01.11.2010 р. по 01.09.2011 р. ОСОБА_3 виплачено квартальні премії на загальну суму 73,7 тис. грн.

З приводу наведеного вище суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 133 КЗпП України, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу №164-к від 09.08.2012 р. «Про звільнення з посади» ОСОБА_3, першого заступника генерального директора, звільнити із займаної посади 10 серпня 2012 року, згідно п.5 ст. 36 КЗпП України за переведенням до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України».

За таких обставин, враховуючи, що відповідальність за заподіяну з вини керівника шкоду несуть керівники, зважаючи, що керівник ДП «Інформаційно-ресурсний центр» з 09.08.2012 р. звільнений із займаної посади, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" усунути порушення вимог ст. 8, 20 Закону України "Про оплату праці", Постанови Кабінету Міністрів України "Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств" від 19.05.1999 року №859, виявлених в ході ревізії Центру, що відображені у п. 1 Вимоги Державної фінансової інспекції України від 03.04.2012 №08-14/586.

Крім того, суд зазначає, що аналіз норм наведеного вище чинного законодавства дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного та місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір в установленому законодавством порядку, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому вимога Держфінінспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір (п. 1 вимоги).

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю чи підконтрольної установи, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

У той же час, суд зазначає, що пункти 1 вимоги Держфінінспекції від 03.04.2012 р. №08-14/586 щодо стягнення виявлених збитків не є обов'язковими для виконання відповідачем, а правильність їх визначення може бути перевірено виключно у випадку звернення Держфінінспекції чи підконтрольної установи до суду з позовом про їх відшкодування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постановах від 15.04.2014 р. № 21-40а14, № 21-63а14, від 13.05.2014 р. № 21-89а14, від 20.05.2014 р. № 21-93а14, від 28.10.2014 р. № 21-462а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на те, що вказані вище пункти вимоги стосуються стягнення виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, в той час як вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги і не є обов'язковими до виконання, суд зазначає, що останні не несуть юридичних наслідків для відповідача, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач, відповідно до приписів п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат стосовно нього судом не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Державної фінансової інспекції України відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов