Справа № 2а-17893/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зеленов А.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року справа №2а-17893/10/0570 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Старосуда М.І., за участю секретаря судового засідання Задоєнка О.В., представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року у справі № 2а-17893/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошляхбуд» до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька ( надалі - ДПІ у Куйбишевському районі), у якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року та зобов'язати відповідача прийняти рішення згідно якого податкова декларація позивача з податку на додану вартість за вересень 2009 року вважається прийнятою 19 жовтня 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.10.2009 він подав до ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2009 року за допомогою засобів електронного звязку. 27.10.2009 він отримав лист податкової інспекції за вих. № 14423/10/51-013 від 21.10.2009 року, в якому відповідач повідомив, що вказана податкова декларація вважається неприйнятою згідно з п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі за текстом Закон № 2181), Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 166 та п. 4 п.п. 4.5 Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом ДПА України від 31.12.2008 р. № 827. Листом запропоновано подати податкову звітність за формою відповідно до вимог чинного законодавства. Підставою неприйняття декларації позивач зазначив порушення вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1120-р щодо включення до складу податкового кредиту податкових накладних, фактичне отримання яких відбулося в податкових періодах, наступних за тим податковим періодом, в якому такі податкові накладні були виписані, але без наявності документального підтвердження затримки їх отримання, що є підставою для невизнання декларації як податкової.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Куйбишевському районі м. Донецька по невизнанню та неприйняттю податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року з додатками, направленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Автошляхбуд» 19 жовтня 2009 року та отриманої Державною податковою інспекцією у Куйбишевському районі м. Донецька 19 жовтня 2009 року. Зобовязано Державну податкову інспекцію у Куйбишевському районі м. Донецька відповідно до її компетенції вчинити дії щодо прийняття від товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОШЛЯХБУД» податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2009 року з додатками, датованої 19 жовтням 2009 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При винесенні зазначеного рішення суд виходив з того, що згідно з п.п. 4.1.1 п. 4.1 статті 4 Закону 2181 передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті. Згідно п.п. 1.2, 3.1 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.1997 р. за № 250/2054 (далі за текстом Порядок № 166), декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість на паперових носіях; на магнітних носіях з роздрукованими копіями файлів; засобами електронної пошти Е-mail; поштовими відправленнями. За змістом абз. 1 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181 прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Абзацом 5 п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181 встановлено, що податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. Перевірка внесених до декларації показників не передбачена законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем 19.10.2009 було направлено електронною поштою Е-mail на електронну адресу ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2009 року. Однак, ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька письмово повідомило позивача про неприйняття та невизнання вказаної податкової декларації з податку на додану вартість як податкової звітності із посиланням на порушення позивачем вимог розпорядження КМУ від 09.09.2009 р. № 1120-р в частині включення до складу податкового кредиту податкових накладних, фактичне отримання яких відбулося в податкових періодах, наступних за тим, в якому такі податкові накладні були виписані, але без наявності документального підтвердження затримки такого отримання. Таким чином, відповідач, при отриманні декларації, не прийняв її та перевірив внесені до неї показники, що заборонено законом.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач оскаржив його до Донецького апеляційного адміністративного суду. У скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт наполягав, що при складенні декларації позивачем порушено низку нормативних актів, а саме: Методичні рекомендації щодо централізованого приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом ДПА України від 31.12.2008 року № 827, Порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказу ДПА України від 30.05.1997 року № 166, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1120-р.

Зокрема, в порушення зазначеного розпорядження позивач при формуванні податкового кредиту включив до його складу податкові накладні, фактичне отримання яких відбулося в наступні податкові періоди аніж ті, в яких вони були виписані без документального підтвердження затримки отримання цих накладних.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону № 2181, прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом. Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюються як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Якщо службова (посадова) особа контролюючого органу порушує норми абзацу першого цього підпункту, платник податків зобов'язаний до закінчення граничного строку подання декларації надіслати таку декларацію поштою з описом вкладення та повідомленням про вручення, до якої долучається заява на ім'я керівника відповідного контролюючого органу, складена у довільній формі, із зазначенням прізвища службової (посадової) особи, яка відмовилася прийняти декларацію, та/або із зазначенням дати такої відмови. При цьому декларація вважається поданою в момент її врученим пошті, а граничний десятиденний строк, встановлений для поштових відправлень підпунктом 4.1.7. не застосовується.

Платник податків може також оскаржити дії службової (посадової) особи контролюючого органу з відмови у прийнятті податкової декларації у судовому порядку. Податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків. У цьому випадку, якщо контролюючий орган звертається до платника податків з письмовою пропозицією надати нову податкову декларацію з виправленими показниками (із зазначенням підстав неприйняття попередньої), то такий платник податків має право: надати таку нову декларацію разом зі сплатою відповідного штрафу; оскаржити рішення податкового органу і порядку апеляційного узгодження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що податкова декларація може бути не визнана податковим органом як податкова декларація тільки у випадках, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою платника податків, оскільки вищезазначені норми Закону № 2181 містять вичерпний перелік випадків не визнання податковим органом податкової декларації як такої.

Колегія суддів не сприймає посилання апелянта на приписи розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1120-р, з огляду на те, що вказаним розпорядженням на момент подання декларації не було встановлено обовязкових для платників податків додаткових вимог до форми податкової декларації, порядку її заповнення та подання.

Статтею 19 Конституції України та ч. 1, 4 статті 9 КАС України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 196, 197, п. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі міста Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року у справі № 2а-17893/10/0570 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2010 року у справі № 2а-17893/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОШЛЯХБУД» до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання судовим рішенням законної сили, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_4