Справа № 826/6029/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 серпня 2015 року № 826/6029/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., судді Федорчука А.Б., судді Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 р. було виконано в добровільному порядку не в повному обсязі, тобто на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню невиплачена частина розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.01.2014 р. по 17.06.2014 р. в розмірі 33889,93 грн., а відтак постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкриття виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) від 12.03.2015 р. ВП №46818377;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України прийняти до провадження виконавчий лист №826/3544/14, виданий 21.07.2014 р. за заявою стягувача від 02.03.2015 р. та відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 р. за виконавчим листом №826/3544/14 від 21.07.2014 року та заявою стягувача про примусове виконання рішення суду від 02.03.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 02.03.2015 р. із заявою про примусове виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/3544/14 від 17.06.2014 р. в частині зобов'язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 року по дату набрання даним рішенням законної сили, що становить 33889,93 грн.

12.03.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Юхименко О.С., за результатами розгляду заяви стягувача прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Підставою для прийняття зазначеної постанови державним виконавцем вказано п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода позивача із зазначеною постановою зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону №606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 25 Закону №606-ХІV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Водночас, відповідно до вимог ст. 26 Закону №606-ХІV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 р. у справі №826/3544/14 за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 27.01.2014 року № 21 "ОС" про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг здійснити переведення ОСОБА_1 на посаду, що є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_1 займала до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.01.2014 року по дату набрання даним рішенням законної сили.

21.07.2014 р. Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

18.08.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого листа №826/3544/14 від 21.07.2014 р. прийнято постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що стягувачем подано заяву від 08.08.2014 р. про повернення виконавчого документа без виконання.

Як уже зазначалось вище, під час розгляду повторно поданої заяви стягувача від 02.03.2015 р., відповідачем прийнято оскаржувану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження саме з підстав повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХІV.

Пунктом 1 ст. 1 ст. 47 Закону №606-ХІV передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Так, відповідно до п.3.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за N 489/20802) повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному у статті 47 Закону. При цьому в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов'язково роз'яснюється порядок повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання (крім випадку повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону, якщо таке повернення надалі є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження).

Враховуючи, що чинним законодавством визначено, що повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону №606-ХІV унеможливлює повторне відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом, суд приходить до висновку про правомірність прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а відтак - відсутність підстав для її скасування.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону №606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Судом не заперечується, що чинним законодавством передбачене право повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, яке позивач реалізував 02.03.2015 р., звернувшись до відділу примусового виконання рішень ДВС України.

Водночас, право повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження не є тотожними поняттями, а відтак звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження не завжди має своїм наслідком відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд звертає увагу, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 18.08.2014 р., а не 18.08.2015 р., як про це зазначив позивач у позовній заяві.

Судом також не беруться до уваги доводи позивача стосовно того, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження виноситься державним виконавцем лише в тому випадку, коли подано стягувачем заяву на виконання рішення суду за відповідним виконавчим листом і до моменту винесення державним виконавцем постанови за такою заявою про відкриття виконавчого провадження стягувачем подана заява про повернення виконавчого документа, тобто з моменту ініціювання виконавчого провадження до моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавець втрачає підстави для відкриття виконавчого провадження.

Водночас, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача.

Наведене свідчить, що у разі повернення виконавчого документа за письмовою заявою стягувача, виконавче провадження має бути відкрите.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки повторне відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №826/3544/14 суперечило б вимогам п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону №606-ХІV та п.3.15 Інструкції №512/2.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, судом вбачається, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Державної виконавчої служби України прийняти до провадження виконавчий лист №826/3544/14, виданий 21.07.2014 р. за заявою стягувача від 02.03.2015 р. та відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2014 р. за виконавчим листом №826/3544/14 від 21.07.2014 року та заявою стягувача про примусове виконання рішення суду від 02.03.2015 р., суд зазначає, що вона є похідною від позовної заяви про оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, підстав для задоволення якої судом не вбачається, а відтак і в цій частині позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваної постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.