Справа № 2а-9607/12/2670
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2015 року № 2а-9607/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за участю третіх осіб - Державної казначейської служби України, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконною бездіяльності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про визнання бездіяльності відповідача незаконною (неправомірною) при незастосуванні до Кредитної спілки «Тринадцята зарплатня» заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації; стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача у відшкодовування завданої шкоди суму вкладу у розмірі 59001,00 грн. та 27700,00 грн. нарахованих відсотків.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.02.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2013, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ між суддями, справу призначено судді Шулежку В.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2015 вказану справу прийнято до розгляду.

Протокольною ухвалою від 16.06.2015 колегія суддів ухвалила замінити неналежного відповідача Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на належного - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи позовні вимоги підтримали.

У зв'язку з неявкою третіх осіб та відсутністю необхідності допиту свідків, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2008 між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» (далі - Спілка) укладений договір № 45/06/08 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок та додаткові угоди до нього, на виконання яких Спілка прийняла від ОСОБА_1 на депозитний рахунок кошти у розмірі 59001,00 грн. строком на 12 місяців із зобов'язанням повернути суму вкладу та відсотки за ставкою 30 %. Відповідно до додаткових угод Спілка зобов'язувалась виплатити ОСОБА_1 депозитний вклад у розмірі 59001,00 грн. та нараховані відсотки до 20.10.2009, 20.11.2009, 20.01.2010.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що Спілка, скориставшись бездіяльністю відповідача, яка виразилась у не відстороненні керівництва від управління фінансовою установою та не призначенні тимчасової адміністрації, не повернула гроші позивачу, чим завдала йому шкоди на зазначену суму.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи видно, що 20.01.2009 членом комісії за результатами перевірки Спілки прийнято розпорядження № 63/10/3, яким зобов'язано останню усунути порушення вимог ч. 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання спілкою зобов'язань перед членами щодо повернення вкладів.

19.06.2009 на підставі висновків акту інспекції Спілки від 29.05.2009 № 398/10-п членом комісії прийнято розпорядження № 392/10/4, яким зобов'язано Спілку усунути порушення, зокрема, вимоги ч. 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання Спілкою зобов'язань перед її членами щодо повернення вкладів останніх, вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання Спілкою зобов'язання щодо одержання членами спілки внесків (вкладів). Аналогічні вимоги до Спілки викладені у розпорядженнях комісії від 22.07.2009 № 3/42/3, від 06.08.2009 № 559 та від 08.09.2009 № 35/42/3.

Також, як вбачається з матеріалів справи, постановою відповідача від 17.09.2009 № 808/42/3 на Спілку накладено штраф за порушення вимог законодавства про фінансові послуги, а саме: не виконано вимоги розпорядження від 19.06.2009 № 392/10/4.

02.11.2009 на підставі висновків акту про порушення Спілкою від 12.10.2009 № 1084/42/5 членом комісії прийнято розпорядження № 161/42/3, яким Спілку зобов'язано усунути порушення вимог ч. 7 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки» в частині невиконання Спілкою зобов'язання перед членами Спілки щодо повернення вкладів не пізніше строку, передбаченого відповідним договором та вимог ч. 5 ст. 3 та ч. 2 ст. 23 названого Закону в частині невиконання Спілкою зобов'язання щодо одержання членами спілки внесків (вкладів).

В той же час з матеріалів справи вбачається, що за скаргами членів Спілки відповідачем складено аналогічні акти про порушення, а саме: від 25.11.2009 № 1475/43/2, від 09.12.2009 № 1603/43/1, від 05.01.2010 № 2/43/2, від 13.01.2010 № 1438/42/5, від 31.03.2010 № 59/43/1, від 28.04.2010 № 66/43/1, від 19.05.2010 № 71/43/1, від 31.05.2010 № 73/43/1, від 29.06.2010 № 82/43/1, від 31.08.2010 № 102/43/1, від 29.09.2010 № 113/43/1, від 22.10.2010 № 133/43/1 та № 134/43/1.

За результатами таких перевірок відповідачем складено відповідні розпорядження, якими Спілку зобов'язано усунути порушення щодо невиплати членам внесків та невиконання укладених із членами договорів, а саме: від 18.12.2009 № КС-432/09-104, від 24.12.2009 № КС-431/09-117, від 28.01.2010 № КС-431/10-28, від 04.02.2010 № КС-432/10-37, від 23.04.2010 № КС-431/10-132, від 19.05.2010 № КС-431/10-150, від 16.06.2010 № КС-431/10-168, від 26.07.2010 № 431/10-208, від 05.11.2010 № КС-431/10-345.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2009 відповідачем прийнято постанову № КС-432/09-103 про застосування до Спілки штрафу за невиконання вимог законодавства про фінансові послуги, а саме: не виконано вимоги розпорядження від 08.09.2009 № 35/42/3.

Крім того, рішенням відповідача від 09.02.2010 № 36/КС, копія якого наявна в матеріалах справи, тимчасово зупинено дію ліцензії на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів Спілки на депозитні рахунки, видану Спілці.

З матеріалів справи також видно, що розпорядженням відповідача від 17.06.2010 № 481 схвалено рішення члена комісії про анулювання ліцензії Спілки на провадження діяльності по залученню внесків (вкладів) членів Спілки на депозитні рахунки.

Рішенням члена комісії від 15.11.2010 № 85-КС, копія якого наявна в матеріалах справи, виключено інформацію про Спілку з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Спілці.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням відповідача від 25.11.2010 № 895 схвалено рішення члена комісії щодо виключення інформації про Спілку з Державного реєстру фінансових установ та анульовано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, видане Спілці.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач звертався з відповідними листами, зокрема, до Шевченківського РУ ГУ МВС в м. Києві, до Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в м. Києві, до ДПА України щодо обставин, які склалися у Спілці.

При цьому, в силу положень ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Водночас, з позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо незастосування до Спілки заходів впливу, яка, на думку останнього, виразилась саме у вигляді не відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та не призначення тимчасової адміністрації.

Статтею 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Уповноважений орган (спеціальний уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг), застосовує заходи впливу відповідно до закону. Уповноважений орган, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно до змісту ст. 40 вказаного Закону Уповноважений орган, може застосовувати такі заходи впливу, зокрема, відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію.

За змістом ст. 46 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Уповноважений орган, має право призначити тимчасову адміністрацію фінансової установи, діяльність якої ліцензується Уповноваженим органом.

В той же час, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 № П-278/10.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на зазначене, виконання повноважень, які покладені на відповідача, в тому числі щодо застосовування заходів впливу у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, за своєю правовою природою, є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незастосування до Кредитної спілки «Тринадцята зарплатня» заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Частиною 1 ст. 2 такого Закону передбачено, що діяльність кредитної спілки ґрунтується на таких основних принципах: добровільності вступу та свободи виходу з кредитної спілки; рівноправності членів кредитної спілки; самоврядування; гласності.

За змістом ст. 7 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. У статуті кредитної спілки обов'язково зазначаються, зокрема, порядок покриття можливих збитків кредитної спілки.

Відповідно до змісту ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право, зокрема: брати участь в управлінні справами кредитної спілки, обирати та бути обраними до її органів управління; вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки; одержувати інформацію про діяльність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності кредитної спілки.

За таких умов, колегія суддів вважає, що позивач, як член Спілки, мав можливість брати участь у загальних зборах та вносити пропозиції на розгляд органів управління кредитної спілки для вирішення відповідних питань, а також одержувати необхідну інформацію та ознайомлюватися з відповідними документами про діяльність кредитної спілки.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» шкода, заподіяна учасникам ринку фінансових послуг неправомірними діями Уповноваженого органу, при здійсненні ним своїх повноважень, підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок держави відповідно до закону.

З аналізу викладених положень вбачається, що обов'язковими умовами відшкодування заподіяної учасникам ринку фінансових послуг шкоди за рахунок держави є неправомірність дій Уповноваженого органу та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями (бездіяльністю) та завданою шкодою.

З огляду на те, що колегією суддів в рамках спірних правовідносин не встановлено неправомірності дій (бездіяльності) Уповноваженого органу - відповідача, у колегії суддів відсутні належні правові підстави для стягнення з казначейського рахунку державного бюджету на користь позивача у відшкодування завданої шкоди суми вкладу у сумі 59001,00 грн. та 27700,00 грн. нарахованих відсотків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко