Справа № 2а-229/10/0519
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року справа №2а-229/10/0519

зала судового засідання № 9 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді:

ОСОБА_1, суддів: Арабей Т.Г., Горбенко К.П., за участю секретаря Турко І.Б., за участю позивача ОСОБА_2 особисто, її представника - ОСОБА_3 - за договором, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2010 року у адміністративній справі № 2а-229/10 за позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до Маріупольської міської ради про визнання протиправним рішення субєкту владних повноважень,

В С Т А Н О В И Л А :

Субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Маріупольської міської ради про визнання протиправним рішення субєкту владних повноважень.

Позов мотивовано тим, що рішенням Маріупольської міської ради від 27.10.2009 за № 5/36-6042 їй відмовлено у продовженні строку оренди земельної ділянки по пр. Ілліча, 11 у Іллічівськом районі м. Маріуполя та запропоновано звільнити цю земельну ділянку в строк до 01.11.2009 року. Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним з тих підстав, що у рішенні не вказані причини відмови у продовженні строку оренди, а також відсутні норми законодавства, які б перешкоджали відповідачу у продовженні строку оренди земельної ділянки. Крім того, посилається на ст. 33 Закону України „Про оренду землі та зазначає, що Маріупольська міська рада не зверталась з письмовим запереченням на протязі одного місяця після закінчення строку договору, а тому у відповідача відсутні законні підстави для відмови у продовжені договору оренди.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2010 року у справі № 2а-229/10 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача доводи її апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача до суду не зявився, був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 статті 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права приходить до наступного.

18.06.2003 року між приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) та Маріупольською міською радою (орендодавець) укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого Маріупольська міська рада надала в оренду приватному підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0008 га, розташованої в Іллічівському районі м. Маріуполя, для розміщення торгового кіоску на термін 3 роки , який, за домовленістю сторін розпочався з 18.12.2002 року.

Після спливу строку договору, позивач звернулася до маріупольської міської ради з заявою про подовження строку договору оренди. Рішенням від 31.10.2006 року № 5/6-912 «Про продовження приватному підприємцю ОСОБА_2 строку оренди земельної ділянки для функціонування торговельного кіоску по пр. Ілліча в Іллічівському районі м. Маріуполя» позивачу було відмовлено у затверджені технічною документації по землеустрою та продовження строку оренди на земельну ділянку, площею 0,0008 га. Підставою для відмови слугувало те, що торговельний кіоск не відповідає санітарним та архітектурним вимогам.

ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання рішення від 31.10.2006 року № 5/6-912 протиправним. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2008 року у задоволені позову було відмовлено. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Позивач знову звернувся до відповідача щодо продовження раніше укладеного договору оренди, проте рішенням Маріупольської міської ради від 27.10.2009 № 5/36-6042 «Про відмову в продовженні строку оренди земельної ділянки по пр. Ілліча, 11 в Іллічівському районі міста приватному підприємцю ОСОБА_2М.» позивачу відмовлено в продовженні договору оренди земельної ділянки та запропоновано повернути земельну ділянку у строк до 01.11.2009, оскільки відповідно листу Іллічівської районної СЕС м. Маріуполя від 08.12.2006 приватним підприємцем ОСОБА_2 протягом 2006 року порушується санітарне законодавство, а надані висновки Маріупольського міського управління земельних ресурсів від 17.05.2006 та Головного управління архітектури та містобудування міської ради від 03.05.2006 № 257 втратили силу.

Відповідно до загальноправових норм, спір вирішується на підставі тих законодавчих актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно статей 142-144 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Частиною 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Основним аргументом позивача в обґрунтування апеляційної скарги є посилання на порушення відповідачем ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: не надіслання відповідачем протягом місяцю після закінчення строку договору на адресу позивача письмових заперечень у відповідному листі-повідомленні.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно з п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 25.05.1997 року № 280/97 до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії. Чинним законодавством не передбачено автоматичне поновлення договорів оренди землі. Реалізація права на поновлення договору оренди землі, у відсутності заперечень з боку сторін, можливе лише за наявністю відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Питання про поновлення договору оренди землі у даному випадку могло бути вирішено тільки на сесії Маріупольської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2006 року це питання вже міською радою було вирішено і не на користь позивача. Рішення ради було позивачем оскаржено до суду і саме суд в цьому спорі поставив крапку, вважаючи прийняте рішення від 31.10.2006 року законним.

Таким чином, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, проте зобов'язання цього органу поновити договір оренди земельної ділянки за відсутності такого рішення є порушенням його виключного, передбаченого Конституцією та законами України, права на розпорядження від імені Українського народу та управління землями.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

З огляду на те, що попередня відмова відповідача в наданні позивачу спірної земельної ділянки в оренду (продовження договору оренди) була залишена судом без змін, то фактично позивач самовільно займає спірну земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Маріупольська міська рада при прийнятті рішення діяла в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування», Земельного кодексу України та відповідно Закону України «Про оренду землі», а тому прийняте відповідачем рішення є законним, як того вимагає ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого у справі судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 квітня 2010 року у справі № 2а-229/10 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 13.08.2010 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т. Г. Арабей

ОСОБА_4