Справа № 2а-1670/10/0503
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2011-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мальований Ю.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2011 року справа № 2а-1670/10/0503

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Сіваченка І.В.

суддів Дяченко С.П. , Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2010 року в справі № 2а-1670/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області «про призначення пенсії», -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2010 року позов було задоволено.

Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду Україні в м. Артемівську Донецькій області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру. Зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України «Про прокуратуру» з моменту його звернення до УПФУ в м. Артемівську з 02.09.10, включивши до стажу роботи в органах прокуратури у пільговому обчисленні період його строкової військової служби, та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі. Стягнуто на користь позивача з Державного бюджету України 4042 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Не погодившись з таким рішенням, сторони подали апеляційні скарги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач не погодився з тим, що місцевий суд не зарахував до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, його працю на посаді начальницького складу органів внутрішніх справ, в зв`язку з чим просив змінити постанову місцевого суду.

Відповідач просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені у позові позивачу відмовити, обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що у позивача відсутній достатній стаж роботи в органах прокуратури, який давав би йому право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки він пропрацював в органах прокуратури в якості помічника прокурора, заступника прокурора, прокурора та старшого прокурора відділу протягом лише 16 років 5 місяців 2 днів. Посилання позивача на те, що він проходив строкову військову службу у Державній прикордонній службі протягом 2 років 3 місяців і 17 днів, які мають обраховуватися в порядку один місяць служби за півтора місяці, до уваги брати не можна тому, що Законом України «Про прокуратуру» пільгове обчислення строку військової служби, який зараховувався би до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, не передбачено. Такий обрахунок строку служби в Збройних Силах може братися до уваги тільки у разі, якщо пільговий стаж обраховується відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Щодо посилання позивача на його службу в органах внутрішніх справ в управлінні пожежної охорони УВС Донецького облвиконкому у званні молодшого сержанту на посаді пожежника у період з 01.08.90. по 14.10.92., відповідач стверджує, що, маючи звання молодшого начальницького складу, позивач при цьому відповідної посади не обіймав, а перебував на посаді пожежника, тому і цей час його трудової діяльності до пільгового обрахування стажу, який зараховується до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років також брати не можна. Не заперечували проти взяття до обрахунку пільгового стажу час, коли позивач протягом року навчався на денному відділенні вищого навчального закладу, пільговий стаж при цьому складає 6 місяців.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу позивача такою, що не підлягає задоволенню, а відповідача - частково обґрунтованою, а постанову суду такою, що підлягає зміні, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Приписами частини першої статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Даними наявних в матеріалах справи документів: військового квитка № НОМЕР_1 , виданого Центрально-Міським районним в м. Макіївка воєнкоматом, довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації (ФСБ Росії) № 21/59/Д-636 від 08.02.10 підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.10.81 по 15.02.84 проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, а в період з 19.02.82 по 15.02.84 в складі 8-ї прикордонної застави військової частини польова пошта № 2013.

Згідно довідки Головного Управління МВС України в Донецькій області № 213/Л-99 від 28.07.10 про проходження служби колишнього співробітника Управління пожежної охорони УВС Донецького облвиконкому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в ОВС з 26.09.85. по 14.10.92. пожежним 20-ї державної пожежної частини по охороні Гірницького та Советського районів м. Макіївки. Спеціальне звання «молодший сержант внутрішньої служби» йому присвоєне наказом УПО УВС Донецького облвиконкому № 89 від 01.08.90.

Згідно інформації прокуратури Донецької області, на час звернення із заявою про призначення пенсії, стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури на посадах прокурорів та слідчих складає 16 років 5 місяців 2 дні.

З архівної довідки № 212/01-27/27 від 02.03.10 видно, що ОСОБА_1 дійсно навчався в Донецькому державному університеті на економіко-правовому факультеті по спеціальності «Правознавство» денне відділення з 01.09.87 (наказ № 733-07 від 22.08.87), а з 31.08.88 (наказ № 85307 від 31.98.88) переведений на 2-й курс заочного відділення тієї ж спеціальності. По закінченню 30.06.93 (наказ № 218-10 від 25.06.93) ОСОБА_1 був виданий диплом НОМЕР_2 і присвоєно кваліфікацію «Юрист».

02.09.10 громадянин України ОСОБА_1 звернувся із заявою з наданням необхідних документів до управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Розпорядженням від 08.09.10 № 221 управлінням Пенсійного фонду України в м. Артемівську ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру», оскільки стаж служби заявника в органах прокуратури на посадах прокурорів і слідчих складає за період з 01.04.94 по 02.09.10 в якості помічника прокурора, прокурора відділу, заступника прокурора та старшого прокурора відділу - 16 років 5 місяців 2 дні, за період строкової військової служби з 29.10.81 по 15.02.84 до обрахування слід брати 2 роки 3 місяці 17 днів. Період навчання з 01.09.87 по 31.08.88 в Донецькому національному університеті на економіко-правовому факультеті зарахувати в спеціальний стаж не можливо, оскільки згідно ч.5 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» до двадцятирічного стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах або на юридичному факультеті навчального закладу. Таким чином, ОСОБА_1 в призначенні пенсії відмовити внаслідок відсутності необхідного спеціального стажу - 20 років. Право на пенсію за вислугою років він матиме при наявності необхідного спеціального стажу роботи - 20 років.

Розглядаючи цей спір по суті, суд бере до уваги положення статей 1 і 2 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», якими визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом, за яким призначаються, зокрема, трудові пенсії за вислугу років.

Частиною першою статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Таким чином, відповідно до змісту наведених нормативно-правових актів питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури України регулюється нормами Законів «Про прокуратуру» та «Про пенсійне забезпечення».

Приписами частини п`ятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено , що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівниками, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 29.10.81 по 15.02.84 проходив строкову військову службу, зокрема з 01.03.82 по 15.02.84 - на 8-й прикордонній заставі військової частини п/п № 2013.

Строкова військова служба, як зазначено в статті 2 закону України від 25.03.1992 № 2232-ХП «Про військовий обов`язок і військову службу», є видом військової служби, що є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення і виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ і членам їх сімей» (далі постанова № 393) вислуга років для призначення пенсії зараховується на пільгових умовах - один місяць служби на прикордонних заставах за півтори місяця (п.3«в» вказаної Постанови).

Суд першої інстанції вірно вважав, що можливість пільгового урахування періоду проходження військової служби є похідний від первісної підстави і повинно пов`язуватися не із категорією робітника, який реалізує своє право на пенсію за вислугою років, а із спеціальним статусом, який він набув в результаті проходження військової служби в конкретний, встановлений в законодавчому порядку період часу.

Тобто, до актів правового регулювання умов і порядку призначення прокурорам пенсій за вислугою років належать і нормативні акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його в стаж роботи, який дає право на призначення і отримання пенсії і соціального забезпечення, а саме і постанова КМУ № 393.

Аналогічні висновки висловив і Верховний Суд України в постанові від 27 травня 2008 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Рівному про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, строк військової служби ОСОБА_1 , з урахуванням пільгового обчислення служби на прикордонній заставі, складає 3 роки 3 місяця 6 днів: з 29.10.81 по 28.02.82 - 3 місяця 29 днів, з 01.03.82. по 15.02.84. - служба на 8-й прикордонній заставі в/ч п/п № 2013 - 1 рік 11 місяців 15 днів х 1,5 = 2 роки 11 місяців 7 днів, які, як правильно визначив місцевий суд, мають братися для обрахування пільгового стажу відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.91 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру».

Згідно з довідкою Головного Управління МВС України № 212/Л-99 від 28.07.10 про проходження служби колишнього співробітника Управління пожежної охорони УВС Донецького облвиконкому, позивач ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з 26.09.85 по 14.10.92, спеціальне звання «молодший сержант внутрішньої служби» йому присвоєне 01.08.90 наказом УПО УВС Донецького облвиконкому № 89 від 01.08.90.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.08 № 624), яким начальницький склад органів внутрішніх справ України поділяється на молодший начальницький склад, середній начальницький склад, старший начальницький склад та вищий начальницький склад. При цьому до молодшого начальницького складу цим Положенням віднесено спеціальні звання як від молодшого сержанту міліції до старшого прапорщика міліції, так і від молодшого сержанту внутрішньої служби до старшого прапорщика внутрішньої служби.

Розглядаючи ці вимоги позивача, суд першої інстанції вірно взяв до уваги вимоги ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої в 20-річний стаж зараховується стаж роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ. З огляду на те, що ОСОБА_1 в період з 01.08.90 по 14.10.92, хоча і був у званні молодшого сержанта, але працював на рядовій посаді пожежного 20-ї самостійної воєнізованої пожежної частини по охороні Советського району м. Макіївки, місцевий суд обґрунтовано в цій частині його позовних вимог відмовив.

Згідно архівної довідки Донецького національного університету позивач з 01.09.87 по 31.08.88, тобто 1 рік, навчався на денному відділенні економіко-правового факультету ДНУ по спеціальності «Правознавство» на першому курсі, а з 01.09.88 був переведений на 2-й курс на заочне відділення. 30.06.93 він закінчив цей університет і отримав диплом з присвоєнням кваліфікації «Юрист». Навчання на денному відділенні економіко-правового факультету Донецького національного університету - вищому юридичному навчальному закладі, дає підстави для зарахування половини строку навчання на денному відділенні до стажу, передбаченого ЗУ «Про прокуратуру» як пільговий стаж роботи і, таким чином, до цього стажу роботи має бути зарахований строк навчання позивача у ДНУ, а саме з 01.09.97 по 31.08.88 - 1 рік : 2 = 6 місяців.

Відповідно до довідки прокуратури Донецької області та трудової книжки ОСОБА_1 за період його роботи в органах прокуратури з 01.04.94 по 02.09.10 на посадах помічника прокурора, прокурора відділу обласної прокуратури, заступника прокурора та старшого прокурора відділу обласної прокуратури, стаж його роботи складає 16 років 5 місяців 2 дні.

Таким чином, ОСОБА_1 , на момент звернення до УПФУ в м. Артемівську 02.09.10 з заявою про призначення пенсії по вислузі років має стаж роботи в органах прокуратури 16 років 5 місяців 2 дні, проходив строкову військову службу у пільговому обчисленні 3 роки 3 місяця 7 днів, а також половина строку його навчання на стаціонарі вищого юридичного навчального закладу складає 6 місяців, тобто передбачений ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» стаж роботи, який надає право на пенсію за вислугою років становить 20 роки 2 місяця 7 дні і є достатнім для нарахування вказаної пенсії.

Виходячи із встановленого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, державних гарантій соціальної захищеності пенсіонерів та системного аналізу вищенаведених нормативно-правових актів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав рішення посадових осіб управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську щодо незарахування пільгового обчислення періоду строкової служби, половини строку навчання у вищому юридичному учбовому закладі до стажу роботи в органах прокуратури та відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» протиправними, оскільки таке рішення порушує конституційні права позивача на державне пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного заявлений адміністративний позов підлягає задоволенню.

Проте суд першої інстанції допустився помилки при розподілі судових витрат, в зв`язку з чим в цій частині постанова суду підлягає зміні.

Так, відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

По-перше, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору взагалі не відшкодовані позивачу.

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 201 КАС України підставами для зміни постанови суду є вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Згідно статті 94 КАС України відшкодуванню позивачу підлягають судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 гривень 40 копійок (а.с.1). Їх розмір повинен складати 3 гривні 40 копійок відповідно до підпункту б пункту 1 статті 3 Декрету КМУ «Про Державне мито». Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не передбачені Кодексом адміністративного судочинства. Відшкодування їх є порушенням процесуального закону, законодавством передбачений інший порядок повернення зайво сплачених коштів при подачі позову.

Також суд неправильно стягнув з відповідача витрати на правову допомогу.

Так, згідно частини першої статті 90 КАС України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України такі витрати входять до складу судових витрат і присуджуються стороні, на користь якої постановлене рішення з іншої сторони.

Згідно договору про надання юридичних послуг позивач оплачує послуги адвоката Шестакова С.І. за надання юридичної допомоги 4 000 грн. (а.с.8). проте договір судова колегія не визнає як документальне підтвердження понесених витрат, оскільки він не є розрахунковим документом, який би підтверджував документальне понесення таких витрат.

Тому у відшкодуванні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Більш того, частиною третьою статті 90 КАС України передбачений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" (далі постанова № 590).

Підпункт 1 пункту 1 Додатку до вказаної постанови слід застосовувати у випадку, якщо компенсація сплачується суб`єктом владних повноважень. Частина перша статті 94 КАС України до таких випадків відносить стягнення з відповідного місцевого бюджету, якщо стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа.

Відповідач в цій справі Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області є місцевим органом виконавчої влади, тому згідно частини першої статті 94 КАС України присудження судових витрат повинно здійснюватись за рахунок Державного бюджету України.

Таким чином, до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення підпункту 2 пункту 1 Додатку до постанови № 530, згідно з яким витрати, пов`язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, і яка не є суб`єктом владних повноважень, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Статтею 53 Закону України від 24.12.2010 № 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з 01.10.2010 року (на час розгляду справи) розмір мінімальної заробітної плати встановлений в 907 гривень на місяць, а у погодинному розмірі 5,43 гривні.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу законів України про працю для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Згідно частини першої статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Тобто, повним робочим днем вважається день тривалістю 8 годин.

Таким чином, розмір мінімальної заробітної плати за повний робочий день склад 5,43 грн. х 8 год. = 43,84 грн., а 5 % цієї суми 2,19 грн. Якщо витрати часу не складають повний робочий день, слід виходити з фактично витраченого часу в годинах - 5,43 грн. х 5 % = 0,27 грн. за годину роботи.

Слід також вказати, що годиною роботи слід визнавати час, проведений особою в судовому засіданні. Витрати часу, пов`язані з підготовкою позову, складанням процесуальних документів, тощо за чинним законодавством компенсації не підлягають, а такий час взагалі не можливо об`єктивно визначити.

Оскільки згідно журналу судового засідання 29.10.2010 судове засідання тривало 3 години 10 хвилин, витрати на правову допомогу, які повинні компенсуватися позивачеві за рахунок Державного бюджету, за умови їх документального підтвердження, могли складати 59 копійок за наступним розрахунком: 5,43 грн. х (2 + 10/60) год. = 11,77 грн. х 5% = 0,59 грн.

В той же час, місцевим судом правильно відшкодовано позивачеві судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких згідно статті 87 КАС України відносяться і витрати сторін та їх представників, які пов`язані з прибуттям до суду.

Представник позивача представив суду проїзні документи від м. Донецька до м. Артемівська на суму 42 грн. 41 коп. для участі у судових засіданнях, які відбулися 21.10.10 та 29.10.10, і ця грошова сума також підлягає стягненню на користь позивача.

Всього судові витрати позивача, складуть 45 гривень 81 копійку (3,40 грн. судового збору + 42,41 грн. витрат, пов`язаних з прибуттям до суду).

Керуючись ст.ст. 195-196, п.2 ч.1 ст. 198, ст. 201, ч.2 ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області задовольнити частково.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2010 року в справі № 2а-1670/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області «про призначення пенсії» змінити в частині відшкодування судових витрат.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 45 гривень 81 копійку.

В іншій частині постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2010 року в справі № 2а-1670/10 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

О.О.Шишов