Справа № 2а-2370/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р. Справа № 23061/12/9104 131025/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

Головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів Олендера І.Я., Гулида Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Зубач Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2011 року та на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації про визнання дій нечинними, зобовязання призначити і сплачувати щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомоги одинокій матері, -

В С Т А Н О В И В:

10.03.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації, в якому просила визнати дії нечинними по нарахуванню і виплаті сум допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомоги одинокій матері нечинними; зобовязати відповідача призначити та сплачувати відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина ОСОБА_2, починаючи з 17.04.2010 року в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років щомісяця, до закінчення строку передбаченої законом виплати та допомоги одинокій матері у відповідності до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та п. 36 Постанови КМУ «Про затвердження порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми», здійснивши відповідний перерахунок та реальну виплату належних сум.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2011 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації про визнання дій нечинними, зобовязання призначити і сплачувати щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомоги одинокій матері відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 17.04.2010 року до закінчення строку такої передбаченої виплати, у частині вимог за період з 17.04.2010 року до 09.09.2010 року.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2011 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобовязання нараховувати і виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років за період з 10.09.2010 року до закінчення строку такої виплати, зобовязання нарахувати і виплатити допомогу одинокій матері згідно ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржила таку ухвалу, покликаючись на незаконність такої, оскільки постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладення в ній та підстави для залишення позовної заяви без розгляду не відповідають фактичним обставинам справи, в звязку з чим просить скасувати ухвалу та скерувати справу до місцевого суду для відкриття провадження у даній справі.

Також позивач подала апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, в якій просить таку скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що після прийняття рішення Конституційним судом України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» її дію не було зупинено, вона не була змінена та вона є чинною на даний час.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних міркувань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Згідно матеріалів справи, предметом спору в даній адміністративній справі є визнання неправомірності дій та зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та допомогу одинокій матері, починаючи з 17.04.2010 року. Разом з тим, як вбачається із вхідного штампу канцелярії суду, позовна заява подана лише 10.03.2011 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 17.04.2010 року по 09.09.2010 року. Жодних підстав для поновлення строку на звернення до суду позивач не наводить і з матеріалів справи колегія суддів не вбачає.

Відтак, зважаючи на те, що позовну заяву позивачем подано із пропуском встановленого КАС України шестимісячного строку, клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду не доводить належним чином поважності пропуску звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність залишення такої позовної заяви в частині стягнення з відповідача недоплаченої щомісячної соціальної державної допомоги за період з 17.04.2010 року по 09.09.2010 року включно без розгляду, прийнявши законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» не визначено відповідно до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, слід застосовувати положення ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відповідно до якої розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Що стосується невиплати позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 10.09.2010 року та вимоги про зобовязання відповідача призначити та виплатити на користь позивача таку допомогу, то колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до п.23 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та викладено у такій редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців, але не менше 130 грн.».

При цьому п.3 розділу VIII Закону «Прикінцеві та перехідні положення» викладено в такій редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року 50 відсоткам, з 1 січня 2009 року 75 відсоткам, з 1 січня 2010 року 100 відсоткам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні 6 місяців».

Оскільки правова норма, передбачена ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» не скасована, не була визнана неконституційною, то обсяг існуючих прав і свобод громадян, які передбачені цією нормою залишається незмінним, а тому виплати, які проводив відповідач в оспорюваний період відповідають чинному законодавству.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яку проводив відповідач у період з 10.09.2010 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» є правомірною, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Щодо вимоги позивача в частині зобовязання нарахування та виплати допомоги одинокій матері, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач отримує допомогу на дитину як одинока матір відповідно до вимог 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Розмір такої допомоги згідно ст. 18-3 вказаного Закону дорівнює різниці між 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається за наданої суду першої інстанції відповідачем довідки, останній правомірно відповідно до вимог ст. 18-3 вказаного Закону нараховує та виплачує позивачу вказану допомогу в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини віком до шести років. За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимоги про зобовязання нарахувати і виплатити допомогу одинокій матері згідно 18-1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2011 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині заявлених позовних вимог та постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2011 року в адміністративній справі № 2а-2370/11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя І.Я. Олендер

суддя Р.М . Гулид

Повний текст ухвали виготовлений 26.03.2012 р.