Справа № 813/3551/15
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 року справа № 813/3551/15

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

секретар судового засідання Єдинак Г.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Моти Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить визнати дії посадових осіб щодо невиплати грошової компенсації за речове майно при звільненні з військової служби на суму 8224,10 грн. незаконними та зобов`язати відповідача провести виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно при звільнені з військової служби на суму 8224,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 138 від 09.06.2015 року її було звільнено з військової служби відповідно до пункту «г» ч.6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас ЗС України. На момент звільнення їй не виплачено грошову компенсацію за недоотримане речове майно на суму 8224,10 грн. з вини військової частини. Посилається на положення про порядок речового забезпечення військовослужбовці Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року за №1444, згідно якого має право на отримання грошової компенсації за недоотримане речове майно в розмірі 8224,10 за цінами на день підписання наказу.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що чинний Закон України « Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року та Закон України «Про державний бюджет» припиняють дію в часі постанови постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року за №1444. Просить залишити позовні вимоги без задоволення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України від 25.05.2015 року № 34 о/с ОСОБА_1 було звільнено з військової служби відповідно до пункту «г» ч.6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних сил України.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 138 від 09.06.2015 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

16.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату їй грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби.

22.06.2015 року Командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України позивачу надано відповідь про відмову у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби.

Оскільки військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не було виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, вона звернулася до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", який набрав чинності 11.03.2000 року, дію частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб", який набрав чинності 01.01.2007 року, статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, а сам Закон доповнено статтею 9-1, якою врегульовано продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців.

Статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, чинній до 01.01.2008 року, передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина 1).

За змістом частини 2 статті 9-1 цього Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

Водночас, Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік" дію частини 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено на 2007 рік, а Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів" - виключено.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року за №10рп/2008 дія частини 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовцій та членів їх сімей" відновлена, але з урахуванням частини 2 статті 152 Конституції України, тільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України даного рішення.

При цьому положення частини 2 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" врегульовано порядок виплати компенсації замість речового майна, виключно, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Як уже встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 138 від 09.06.2015 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що на час звернення позивача із заявою про виплату йому грошової компенсації за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

За таких обставин, командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України правомірно відмовлено позивачу у виплаті їй грошової компенсації за неотримане речове майно, а відтак підстави визнання таких дій відповідача неправірними відсутні. Як наслідок, позовна вимога зобов`язати відповідача провести виплату грошової компенсації на користь ОСОБА_1 у сумі 8224,10 гривень до задоволення не підлягає.

Посилання позивача на пункт 28 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.20104 року за № 1444, як на підставу для виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, не обґрунтовують позовних вимог, оскільки дана норма не підлягає застосуванню, так як її зміст суперечить положенням Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.03.2013 року у справі № 21-38а13 та від 18.06.2013 року у справі №21-191а13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кухар Н.А.

Повний текст постанови виготовлено 04.09.2015 року.