Справа № 2а-163/10/1225
Суддя: Колеснік Г.А.
Дата ухвалення: 2010-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гашинський М.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року справа №2а-163/10/1225

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Колеснік Г.А.,

суддів: Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В.,

при секретарі: Драній Л.Г.

за участю:

представників позивача: не зявився

представника відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Сватівської міської ради Луганської області, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення 28 сесії пятого скликання від 22.10.2008 року та про визнання нечинним рішення 29 сесії пятого скликання від 10.12.2008 року

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 1 квітня 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позов про визнання рішення Сватівської міської ради про скасування рішення 28 сесії міської ради від 22.10.2008 року , яким рекеомен додано ОСОБА_3 та руському В.А. оформити документи на право користування земельною ділянкою під будинком 112 по вул..Свердлова та на земельну ділянку необхідну для його обслуговування площею 383.1 кв.м.. Вказаним рішенням також передбачено розглянути питання на комісії з питань благоустрою , землекористування та охорони навколишнього середовища подальшого надання земельної ділянки громадянам . які мають бажання отримати її у власність та користування.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 1 квітня 2010 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Суд першої інстанції виходив з того , що вказана земля не має власника. Земля що перебуває під будівлею позивача може використовуватись позивачем. Щодо іншої земельної ділянки, то позивач права на неї не оформляв і тому дана земельна ділянка знаходиться в комунальній власності і передаватись у власність бажаючих.

Не погодившись з рішенням суду позивач надав апеляційну скаргу, в якої, посилаючись на неповне зясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По першому пункту апеляційної скарги.

Апелянт, посилаючись на ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, вважає, що набув право користування земельною ділянкою, відповідно до рішення суду від 28.01.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2003 року.

Колегія суддів не має можливості прийняти цей довід, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У відповідності до рішення суду від 28 січня 1997 року (т.1 арк. справи 4) за ОСОБА_4 Пантелєєвною залишено право користування земельною ділянкою у вигляді саду та городу площею 1200 м2. Сад та город не можливо вважати ділянкою, на котрій розміщені споруди, а тому це питання не може регулюватись зазначеною статтею. У відповідності до свідоцтва на спадщину за заповітом (т. 2 арк. справи 11) позивач набув право власності на ѕ частини жилого будинку, яке було зареєстровано у Сватівському бюро технічної інвентаризації. Про земельну ділянку площею 1200 м2 в свідоцтві нічого не вказано. Таким чином немає підстав визначати, що позивач успадкував право користування земельною ділянкою, яка не належала на момент смерті спадкодавцю.

По другому пункту апеляційної скарги.

Апелянт вказує, що спірна земельна ділянка була самовільно зайнята сусідкою до повідомлення-попередження.

Зазначеним повідомленням виконавчого комітету Сватівської міської ради (т.1 арк. справи 89) визначено, що це повідомлення надіслано на адресу позивача як результат розгляду його заяви про зайняття сусідами земельної ділянки, про що був складений відповідний акт. Рішенням суду це ніяким чином не спростовувалось, тому колегія суддів не має можливості погодитись що це невірно встановлено судом.

По третьому пункту апеляційної скарги.

Апелянт вказує, що не відповідає дійсності вказані у судовому рішенні посилання суду на показання свідків щодо не користування садибою.

В матеріалах справи є журнал судового засідання (том. 1 арк. справи 93-99)., згідно якого встановлено, що свідки пояснили про те, що фактично дана земельна ділянка не використовувалась за призначенням з 2002 року. «садок також ніде не оброблявся, дерева сохнуть», «воно не садилося і воно луками стало». Таким чином, ствердження по пункту третьому апеляційної скарги не відповідає дійсності.

По четвертому пункту апеляційної скарги.

Апелянт вказує, що не відповідає дійсності твердження суду про те, що він не здійснив державної реєстрації права користування земельної ділянки, с посиланням на свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Колегія суддів позбавлена можливості прийняти до уваги цей довід, оскільки зазначеним свідоцтвом визначено виключно право власності на ѕ жилого будинку.(том. 2 арк. справи 11)

По пятому пункту апеляційної скарги.

Посилаючись на п. 6 ч. 3 ст. 187 КАС України, позивач просить виключити певні документи з числа доказів, але зазначений пункт, зокрема, зазначає право апелянта витребувати нові докази, а не виключати використані при судовому розгляді.

По шостому пункту апеляційної скарги.

Позивач знову доводить своє право користування земельною ділянкою посилаючись на рішення суду від 28 січня 1997 року, заповіт та ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України. Це питання вже було розглянуто колегією суддів при розгляді першого пункту апеляційної скарги.

По сьомому та восьмому пункту апеляційної скарги.

Позивач скаржиться, що при розгляді справи суддя був без мантії та нагрудного знаку всупереч законам «Про статус суддів» та «Про судоустрій України». Також як підставу для скасування рішення апелянтом вказано, що судове рішення винесено без визначення адреси суду та часу прийняття рішення.

Колегія суддів зазначає, що підстави для скасування рішення визначені у статті 202 КАС України, в якої наведено вичерпний перелік підстав для скасувань. Порушення норм процесуального права є підставою для скасування виключно у тому випадку, якщо це призвело до неправильного вирішення справи. Ніяких доказів, що саме відсутність мантії або нагрудного знаку, невизначеності часу прийняття рішення призвело до неправильного рішення апелянтом не надано.

По девятому пункту апеляційної скарги.

Апелянт скаржиться, що в рішенні суду першої інстанції не враховано рішення Сватівського районного суду від 28.01.1997 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Приписами ч. 2 ст. 86 КАС України встановлено, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Те, що зазначені документи досліджувались судом вказано в судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, мотиви тій ці іншій оцінки суд вказувати не повинен.

По десятому пункту апеляційної скарги.

Апелянт вказує, що усупереч абзацу першому п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України у резолютивній частині постанови суду першої інстанції не зазначено повністю чи частково відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Колегія суду вважає можливим розяснити, що якщо судом в резолютивній частині не вказано, що у задоволені позову відмовлено частково, та не вказано, у якій саме частині відмовлено, слід вважати, що відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції встановив повно обставини справи та ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 198, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 1 квітня 2010 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів: Г.А. ОСОБА_5 ОСОБА_6 Ястребова