Справа № 826/5991/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/5991/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято необґрунтовано, а відтак підлягає скасуванню як протиправне.

В позовній заяві позивач просить суд скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 листопада 2014 року за №17121174; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві провести державну реєстрацію припинення обтяження квартири АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві зазначив, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора було відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження у зв'язку з тим, що до реєстраційної служби звернулась неналежна особа. Також у заяві не зазначено вид обтяження (арешт), а дані щодо адреси об'єкту нерухомого майна не співпадають з відомостями рішення суду.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2014 р. уповноважений представник ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про проведення державної реєстрації припинення обтяження з квартири, що розташована в АДРЕСА_1, зареєстрованого 27.01.2005 р. за №1636962 реєстратором Шостої Київської державної нотаріальної контори на підставі ухвали №2-768/2005 від 26.01.2005 р. Печерського районного суду м. Києва.

За наслідками розгляду зазначеної заяви позивача державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17121174 від 11.11.2014 року.

При цьому, підставою для прийняття зазначеного рішення державним реєстратором зазначено, що із заявою звернулась неналежна особа, (також в заяві не зазначено вид обтяження, а дані щодо адреси об'єкту нерухомого майна не співпадають з відомостями рішення суду).

Позивач, вважаючи дане рішення незаконним, таким, що порушує його права та законні інтереси, звернулася до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна та регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон №1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 9 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Частиною 7 ст. 16 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону №1952-IV державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Згідно до п. 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868 (далі - Порядок №868) державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 35 Порядку №868 визначено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

При цьому, відповідно до п. 36 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

При цьому, підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачені ст. 24 Закону №1952-IV та є вичерпними.

Як вбачається з копії облікової справи, наявної в матеріалах справи, позивачем з метою припинення обтяження речового права подано відповідну заяву, до якої додано: довіреність, свідоцтво про смерть, свідоцтво про народження, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, рішення у справі №2-768/2005 з відміткою про набрання законної сили, копії паспортів.

Наведене свідчить, що з поданих документів вбачається, що позивач є заінтересованою особою, оскільки є особою, яка в силу норм чинного законодавства може бути спадкоємицею майна особи, в інтересах якої встановлено обтяження.

При цьому, позивач зазначає, що виконати рішення суду в частині скасування арешту шляхом направлення рішення суду до Шостої Київської державної нотаріальної контори неможливо, оскільки згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 року введений в дію Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно та будь-які дії щодо зняття обтяжень на нерухоме майно проводяться Державною реєстраційною службою.

З рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 р. у справі №2-768/2005 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди вбачається, що арешт на 5/6 квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою Печерського районного суду від 26.01.2005 року скасовано.

З наявної в матеріалах справи копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 р. вбачається, що рішення станом на 15.08.2005 р. набрало законної сили.

Згідно п.73-74 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач). У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до абз. 7 п. 75 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

В даному випадку, документом, що підтверджує припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно є рішення Печерського районного суду м. Києві від 30.05.2005 р. про скасування арешту на 5/6 квартири АДРЕСА_1, накладеного ухвалою Печерського районного суду від 26.01.2005 року.

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

При цьому, підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачені ст. 24 Закону №1952-IV та є вичерпними.

Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, останнє прийнято з підстав того, що із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

Водночас під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач є особою, яка мала право звернутись із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження на нерухоме майно.

а відтак рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято необґрунтовано, за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень та підлягає скасуванню як протиправне.

Крім того, стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Враховуючи обов'язок державного реєстратора при реєстрації прав та їх обтяжень повністю встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо зобов'язання реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві провести державну реєстрацію припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 р. у справі №826/6321/15.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 листопада 2014 року за №17121174.

Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві провести державну реєстрацію припинення обтяження квартири АДРЕСА_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов