Справа № 2а-3135/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чучко В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року справа №2а-3135/10/0570

зала судових засідань № 7 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Жаботинської С.В., Арабей Т.Г. за участю секретаря Задоєнка О.В., за участю позивача: ОСОБА_2 особисто; представника відповідача ОСОБА_3 по довіреності; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року у адміністративній справі № 2-а-3135/10/0570 за позовом фізичної особи ОСОБА_4 до Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та Лсинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» про визнання протиправними дій і стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправними дій Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» та Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» (надалі - Донецька філія «ЦДЗК», відповідач-1, Ясинуватський відділ «ЦДЗК», відповідач-2), а також стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 039,00 грн., та моральної шкоди в сумі 2858,00 грн., усього 4 897,00 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач звернувся до Ясинуватського відділу «ЦДЗК» з заявою про переоформлення державного акту на право власності на земельну ділянку (проставлення відмітки на акті про відчудження земельної ділянки), отриману у спадок від померлого чоловіка. Відповідач-2 відмовився проставити відмітку, та запропонував позивачу здійснити розробку проекту земельної ділянки. З огляду на наведене, позивач вважає дії відповідачів такими, що порушуються норми діючого законодавства та просить у судовому порядку визнати їх протиправними, та стягнути грошові кошти у якості компенсації заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року позов було задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» з невиконання обов'язків по пошуку та вилученню з архіву документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Новоселівка Друга, Ясинуватського району Донецької області, належну на праві власності ОСОБА_5, відповідно до заяви ОСОБА_2. Визнано незаконною бездіяльність Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» з ненадання письмової відмови у наданні послуг із зазначенням підстав для відмови, протягом З календарних днів з моменту звернення із заявою ОСОБА_2 Єлисіївною.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, проти чого заперечував представник відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у серпні 2009 року звернувся до відповідача-2 з заявою щодо переоформлення державного акту акту на право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: с. Новоселівка Друга, Ясинуватського району Донецької області, (проставлення відмітки про перехід права власності), отриману у спадок від померлого чоловіка - ОСОБА_5 Дмитровича.У складі документів для здійснення вказаних вище дій, позивачем зокрема надані наступні документи: 1) державний акт на право приватної власності на землю від 06.08.1991 року з планом меж земельної ділянки; 2) свідоцтво про право власності на житловий будинок від 08.08.2001 року № 56; 3) технічний паспорт на житловий будинок індивідульного житлового фонду; 4) акт виносу у натуру меж земельної ділянки та розбивки будівель.

Таким чином, з серпня 2009 року станом на момент направлення позову до суду відповідачем-2, на думку позивача, протиправно не надано позивачу офіційної відповіді на заяву щодо переоформлення державного акту акту на право власності на земельну ділянку, а також не вчинено будь-яких дій із розшуку у архіві Ясинуватського райвиконкому координат, що були застосовані при виносі у натуру земельної ділянки при її відводі під будівництво жітлового будинку, чим на думку позивача порушені його права.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає доречним зазначити, що згідно до приписів ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до преамбули цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Отже, за приписами ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (тут і надалі судом норми даного Закону застосовуватимуться у редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав. Адміністратором Державного реєстру прав є центр державного земельного кадастру, який здійснює його ведення. Статут центру державного земельного кадастру затверджує центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

У відповідності до ст. 7 цього ж Закону місцеві органи державної реєстрації прав є відділеннями державної госпрозрахункової юридичної особи з консолідованим балансом (центру державного земельного кадастру). Місцеві органи державної реєстрації прав: проводять реєстрацію прав на нерухоме майно, їх обмежень, правочинів щодо нерухомості або відмовляють у реєстрації; ведуть Державний реєстр прав на нерухоме майно, яке або більша за площею частина якого знаходиться в даному реєстраційному (кадастровому) окрузі; надають інформацію про зареєстровані права та їх обмеження в установленому цим Законом порядку; забезпечують в установленому порядку формування та внесення кадастрових планів земельних ділянок та даних технічної інвентаризації інших об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру прав; здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, порядком ведення Державного реєстру прав та положенням про місцеві органи державної реєстрації прав. Типове положення про місцеві органи державної реєстрації прав затверджується центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з п. 1 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23.05.2003 року № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» реєстрація земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Наведений наказ винесений вказаним комітетом у межах повноважень, встановлених п.п. 4, 8 Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженого Указом Президента України від 14.08.2000 року № 970/2000.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Нормами ч. 2 ст. 126 цього ж Кодексу встановлений перелік документів, що посвідчуються право на земельну ділянку, зокрема це а) цивільно-правова угода; б) свідоцтво про право на спадщину. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 цієї ж статті).

За положеннями ч. 6 наведеної статті Кодексу при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею.

Правовідносини, повязані із проставленням вказаної вище відмітки, регламентуються Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року № 439. Пунктом 4 даного порядку встановлено, що територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї такого змісту: «Зареєстровано в Поземельній книзі

(дата) за реєстровим № . Начальник

(найменування територіального органу Держкомзему)

(підпис, прізвище та ініціали)».

Власник земельної ділянки подає для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку такі документи: а) державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку; б) цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за таким договором або свідоцтво про право на спадщину. При цьому забороняється вимагати для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку документи, не передбачені цим пунктом.

Виходячи з п. 2 наказу Держкомзему від 22.06.2009 року № 326 «Про деякі питання реалізації положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», кадастровий номер, у разі його відсутності, присвоюється земельній ділянці до проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, після відновлення її меж в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за відповідною затвердженою технічною документацією та внесення відомостей про земельну ділянку до автоматизованої системи державного земельного кадастру.

Отже, колегія суддів зазначає, що дії територіального органу Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки, детально регламентовані Тимчасовим регламентом реалізації положень пункту 4 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженим вказаним у попередньому абзаці наказом Держкомзему, суть яких зводиться до наступного.

Для проставлення відмітки територіальний орган Держкомзему приймає від нового власника земельної ділянки: цивільно-правову угоду про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою/свідоцтво про право на спадщину; Державний акт на право власності на землю, з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку (п. 1 Тимчасового регламенту).

При цьому територіальний орган Держкомзему у день надходження вказаних документів: 1) реєструє заяву в Журналі обліку заяв і наданих послуг з проставлення на державному акті відмітки про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Поземельній книзі (далі - Журнал) шляхом внесення відповідних даних до стовпців 1-10 цього Журналу; 2) ставить на заяві відмітку про дату реєстрації та її реєстраційний номер і, за бажанням замовника послуг, на другому примірнику заяви або копії заяви, що залишаються у замовника.

У разі відповідності документів, зазначених у пункті 1 цього Тимчасового регламенту, вимогам чинного законодавства України, протягом 3 календарних днів з дня їх надходження:

- видає замовнику квитанції про оплату послуг з оформлення державного акта на підставі цивільно-правових угод про відчуження земельної ділянки/свідоцтва про право на спадщину; унесення запису до Поземельної книги та внесення відомостей до бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - АС ДЗК);

- вилучає з архіву документацію із землеустрою на дану земельну ділянку (технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку, а у разі її відсутності - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки або іншу документацію із землеустрою) (п. 2.2.2 Тимчасового регламенту).

- передає за актом приймання-передавання до відповідного структурного підрозділу Центру ДЗК (Київської, Севастопольської міських філій, структурного підрозділу регіональної (обласної) філії) документи, зазначені у підпунктах 1.1, 1.2 цього Тимчасового регламенту, технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку.

- у разі ненадання документів, зазначених у пункті 1 цього Тимчасового регламенту, або їх невідповідності вимогам чинного законодавства України, протягом 3 календарних днів надає заявнику письмову відмову у наданні послуг із зазначенням підстав для відмови (п. 2.3).

Структурний підрозділ Центру ДЗК протягом 7 календарних днів з дня отримання вказаних вище документів:

- звіряє дані цивільно-правової угоди про відчуження земельної ділянки/свідоцтва про право на спадщину, державного акта, документації із землеустрою та дані державного реєстру земель; у разі їх невідповідності складає письмове повідомлення про існуючі розбіжності;.

- уносить запис до Відомостей про перехід права власності на земельну ділянку, що включаються до Поземельної книги та є її невід'ємною частиною.

- заповнює реєстраційну картку земельної ділянки (в двох примірниках) із зазначенням відомостей про нового власника земельної ділянки і правовстановлюючі документи на неї, а також в стовпці 49 реєстраційної картки реєстрового номера та дати запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Поземельній книзі.

- передає за актом приймання-передавання до територіального органу Держкомзему цивільно-правову угоду про відчуження земельної ділянки/свідоцтво про право на спадщину; державний акт; документацію із землеустрою; два примірники реєстраційної картки земельної ділянки, та повідомлення про існуючі розбіжності (у разі його складання).

Територіальний орган Держкомзему:

- протягом 4 календарних днів з дня отримання документів (цивільно-правової угоди

про відчуження земельної ділянки/свідоцтво про право на спадщину; державного акту;

документації із землеустрою; двох примірники реєстраційної картки земельної ділянки, та

повідомлення про існуючі розбіжності (у разі його складання): 1) звіряє дані цивільно -

правової угоди/свідоцтва про право на спадщину; державного акта; документації із

землеустрою та реєстраційної картки земельної ділянки, враховує при прийнятті рішення про

проставлення відмітки на державному акті відомості, зазначені у повідомленні про існуючі

розбіжності (додаток 4); 2) у разі відсутності розбіжностей у даних документів, проставляє

на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на земельну ділянку; 3) у разі

наявності розбіжностей у даних документів, вживає заходи щодо усунення таких

розбіжностей у встановленому законодавством порядку, після чого проставляє на

державному акті відмітку про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

- у день звернення нового власника земельної ділянки або належним чином

уповноваженої ним особи щодо одержання документів з відміткою на державному акті про

реєстрацію права власності на земельну ділянку: 1) отримує від нього копії квитанцій про

оплату послуг з оформлення державного акта на підставі цивільно-правових угод про

відчуження земельної ділянки/свідоцтва про право на спадщину; унесення запису до

Поземельної книги та внесення відомостей до бази даних АС ДЗК; 2) видає йому цивільно -

правову угоду/свідоцтво про право на спадщину разом з державним актом з проставленою на

ньому відміткою; 3) вносить дані про реєстрацію права власності; 4) до стовпця 49 двох

примірників реєстраційної картки вносить відомості про проставлення відмітки на

державному акті та видачу державного акта новому власнику земельної ділянки із

зазначенням дати видачі такого змісту: «відмітку здійснено, документи видано « »

р.»; 5) передає структурному підрозділу Центру ДЗК за актом

приймання-передавання два примірники реєстраційної картки земельної ділянки для внесення інформації до АС ДЗК і копію квитанції про оплату послуг з унесення запису до Поземельної книги та внесення відомостей до АС ДЗК.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у даному випадку відповідачами не доведено фактів дотримання норм Тимчасового регламенту реалізації положень пункту 4 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку в частині:

1) пошуку та вилучення з архіву документації із землеустрою на дану земельну ділянку

(технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на

земельну ділянку, а у разі її відсутності - проект землеустрою щодо відведення земельної

ділянки або іншу документацію із землеустрою (п.п. 2.2.2);

2) надання письмової відмови у надання послуг із зазначенням підстав для відмови,

протягом 3 календарних днів з моменту звернення (п. 2.3).

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 19 зазначеного Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації. їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам: особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання незаконною бездіяльність Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» з невиконання обов'язків по пошуку та вилученню з архіву документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Новоселівка Друга, Ясинуватського району Донецької області, належну на праві власності ОСОБА_5, відповідно до заяви ОСОБА_2 та визнання незаконною бездіяльність Ясинуватського районного відділу Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» з ненадання письмової відмови у наданні послуг із зазначенням підстав для відмови, протягом З календарних днів з моменту звернення із заявою ОСОБА_4.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 2 039,00 грн., колегія суддів вважає доречним зазначити, що ці вимоги є ні що інше, як наполягання позивачем визнання декотрих обставин в інтерпретації його самого, оскільки виготовлення технічної документації по оформленню права земельної ділянки та відповідної сплати за цю послугу, здійснювалося позивачем з власної ініціативи.

Що стосується відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з цим висновком, так як вимоги ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені матеріалами справи, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (яким, насамперед керується при вирішенні даного спору як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції) не передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок дій або бездіяльності територіальних органів Держкомзему, тобто моральна шкода не є збитком у розумінні статті 1167 Цивільного Кодексу України.

Згідно статті 19 Конституції України посадові особи субєктів владних повноважень, якими є й податкові органи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень. Колегія суддів відзначає, що у даному конкретному випадку податковий орган довів правомірність і законність прийнятого ним рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де, зокрема, зазначено: якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Слід зазначити, що дана норма Кодексу адміністративного судочинства України спрямована на дисциплінування осіб, які беруть участь у справі. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, скаржником не було надано належних доказів щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються вказані позовні вимоги та доводи апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не має.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року у справі № 2-а-3135/10/0570 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: С.В.Жаботинська

ОСОБА_6