Справа № 2а-13373/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зекунов Е.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2010 року справа №2а-13373/10/0570

зала судових засідань № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., за участю секретаря: Задоєнка О.В., за участю позивача: ОСОБА_2; представника відповідача: ОСОБА_3; розглянувши апеляційну скаргу начальника Першотравневого районного управління юстиції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року у справі № 2а-13373/10/0570 за позовом начальника Першотравневого районного управління юстиції до підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправними дій та скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо винесення постанов про накладення штрафів та скасувати постанов про накладення штрафів від 10.03.2010 року та 01.04.2010 року, відповідно.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у провадженні підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист № 2-а-5 від 05.11.2008 року Приморського районного суду м. Маріуполя про зобов'язання начальника Першотравневого районного управління юстиції прийняти ОСОБА_4 на роботу на посаду не нижче провідного спеціаліста з 08.06.2006 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 26.11.2008 року. За невиконання виконавчого листа № 2-а-5 від 05.11.2008 року постановами від 10.03.2010 року та 01.04.2010 року державного виконавця ВДВС ОСОБА_3 на позивача було накладено штрафи у розмірі 170 та 340 гривень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представники позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, з чим не погоджувався представник відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено наступне.

30 травня 2008 року Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області було задоволено позов ОСОБА_5 до Першотравневого районного управління юстиції в Донецькій області про зобовязання позивача прийняти його на роботу на посаду не нижче провідного спеціаліста з 08 червня 2006 року. На виконання даної постанови суду за виконавчим листом № 2-а-5 від 05.11.2008 року, державним виконавцем Бурнашевим О.В. було відкрито виконавче провадження № 10209953, та зобов'язано начальника Першотравневого районного управління юстиції в Донецькій області в семиденний строк з дня отримання постанови прийняти ОСОБА_5 на роботу на посаду не нижче провідного спеціаліста з 08 червня 2006 року.

За невиконання у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа № 2-а-5 від 05.11.2008 року державний виконавець Бурнашев О.В. постановами від 10.03.2010 року та 01.04.2010 року наклав на начальника Першотравневого районного управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2 штрафи у розмірі 170 гривень та 340 гривень.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 травня 2008 року набрала законної сили.

Згідно статті 255 КАС України, постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання судових рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю у встановлений ним строк повинні бути надані безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про виконавче провадження" за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця громадянами чи посадовими особами, втрату або несвоєчасне відправлення виконавчого документа, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця роботи (знаходження), якщо ці дії не мають ознак злочину, а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця на винних осіб за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, накладається штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів зазначає, що згідно приписам ст. ст. 76, 77 вищевказаного Закону, після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені статтею 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. У разі невиконання власником або уповноваженим ним органом (посадовою особою) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника державний виконавець застосовує до них штрафні санкції та інші заходи, передбачені цим Законом.

Таким чином, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції стосовно того, що дії державного виконавця Бурнашев О.В. щодо накладення на позивача штрафів у розмірі 170 гривень та 340 гривень за невиконання у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа № 2-а-5 від 05.11.2008 року є правомірними, тобто такими, що відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність органів державної виконавчої служби.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині скасування постанов відповідача від 10.03.2010 року та 01.04.2010 року про накладення штрафу у розмірі 170 та 340 гривень, з огляду на наступне.

Виконання рішень, які приймають суди, покладено на державну виконавчу службу. Правовою основою виконавчого провадження є закони України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» тощо.

Колегія суддів вважає доречним зазначити, що оскарження дій дер жавного виконавця одна з найваж ливіших гарантій забезпечення прав громадян та юридичних осіб у вико навчому провадженні. При цьому мож на виділити два основні види оскаржен ня рішень, дій або бездіяльності дер жавних виконавців: 1) адміністративний порядок ос карження до начальника відділу дер жавної виконавчої служби (так званий відомчий контроль); 2) судовий порядок оскарження.

Згідно п. 10 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні управління юстиції, наказом Міністерства юстиції України

від 14 лютого 2007 р. N 47/5, начальник управління юстиції: здійснює керівництво діяльністю управління, несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління юстиції завдань, впровадження Програми діяльності Кабінету Міністрів України в частині забезпечення реалізації державної правової політики, визначає ступінь відповідальності заступників начальника та працівників управління; затверджує положення про структурні підрозділи і посадові інструкції працівників апарату управління юстиції та його структурних підрозділів; за поданням заступника начальника управління - начальника відділу реєстрації актів цивільного стану призначає на посади та звільняє з посад спеціалістів та інших працівників цього відділу; за поданням начальника відділу державної виконавчої служби (заступника начальника управління - начальника відділу державної виконавчої служби) призначає на посади та звільняє з посад спеціалістів та інших працівників цього відділу; призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів та їх заступників, спеціалістів та інших працівників управління.

У той же час, відповідно до приписів ст. 15 Закону України «Про державну службу», прийняття на державну службу на посади третьої сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України. Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, згідно ст. 25 Закону України «Про державну службу», відноситься до сьомої категорії (посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів та інші прирівняні до них посади.

Отже, колегія суддів зазначає, що у даному випадку має місце колізія норм права (або колізія законів).

Насамперед, колегія суддів вважає доречним визначити даний термін.

Отже, колізія законів розходження змісту (суперечність) двох або більше формально діючих нормативних актів, виданих з одного й того ж питання, тобто регулюють однакові правовідносини, але по-різному. Колізія законів розв'язується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до випадку, що розглядається.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що залежно від характеру колізійної ситуації необхідно керуватися такими правилами:

1) у разі, коли розходяться між собою акти, видані одним й тим же правотворчим органом, але в різний час, коли прийняття нового акта не супроводжувалось одночасним скасуванням застарілих актів з того ж питання, застосовується акт, виданий пізніше. Що стосується раніше виданих актів, то до приведення їх у відповідність з новим законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону;

2) у разі, коли розходження має місце між загальним та спеціальним актом, який був прийнятий раніше і не скасований прийнятим пізніше загальним актом, перевага віддається спеціальному акту;

3) якщо розходяться акти, видані одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. Наприклад, неузгодженість виявилась між будь-яким законом та Конституцією України (обидва акти прийняті Верховною Радою) колізія вирішується на користь Конституції;

4) у разі, коли норми права, що розходяться за змістом, містяться в актах, які прийняті різними за місцем в ієрархічній структурі органами вищестоящим та нижчестоящим, застосовується норма, прийнята вищестоящим органом, як така, що міститься в акті більшої юридичної сили;

Крім того, колегія суддів звертає увагу на приписи ст. 9 КАС України, де, зокрема, зазначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. 4. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Отже, системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів з урахуванням матеріали справи свідчить про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги. Дійсно, судом першої інстанції прийнято рішення про зобовязання прийняття на роботу певної особи, але саме умови прийняття цієї особи на роботу визначені Законом України «Про державну службу», який іншого порядку прийняття для цієї особи на роботу не передбачає. Тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що він не приймає доводи позивача про особливості прийняття громадян на державну службу, оскільки даний Закон має вищу юридичну силу, бо є спеціальним законом і тому має преюдиціальну перевагу в правозастосуванні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Таким чином, у даному випадку позивач у справі діяв на підставі закону та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 2, ст. 160, ст. 167, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ч. 2 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу начальника Першотравневого районного управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року у справі № 2а-13373/10/0570 скасувати.

Скасувати постанови від 10.03.2010 року та 01.04.2010 року старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про накладення штрафу на начальника Першотравневого районного управління юстиції в розмірі відповідно 170 та 340 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 20 серпня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: Т.Г.Арабей

ОСОБА_6