Справа № 2а-19931/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зекунов Е.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року справа №2а-19931/10/0570

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Яманко В.Г., Юрко І.В., при секретарі: Драній Л.Г., за участю представників: позивача: ОСОБА_2 особисто; ОСОБА_3 згідно договору; відповідача: ОСОБА_4 по довіреності; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Донецького міського Управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів та поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

09 серпня 2010 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУМВС області від 13.07.2010 року № 254 о/с з 13.07.2010 року його було звільнено з органів внутрішніх справ України у запас згідно п. 64 «є» (за порушення дісципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України на підставі наказу ГУМВС області від 14.06.2010 року № 821, рішення кадрової комісії ГУМВС області від 06.07.2010 року. Позивач вважав, що зазначені накази винесені в порушення вимог законодавства, оскільки він звільнений у звязку з порушенням у відношенні нього кримінальної справи, яка у теперішній час знаходиться на розгляді у Пролетарському районному суді м. Донецька. Оскільки статтею 21 Закону України «Про міліцію» передбачено, що звільнення працівника міліції зі служби у зв'язку з обвинуваченням у вчиненні злочину допускається тільки після набуття обвинувачувальним вироком законної сили, просив скасувати накази ГУМВС області від 14.06.2010 року № 821 та від 13.07.2010 року № 254 о/с, поновити на посаді та стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2010 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Мотивами скасування вважав порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення скарги. Сторони надали відповідні пояснення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а судове рішення скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач 01.09.2002 року був прийнятий до органів внутрішніх справ. 15.10.2007 року призначений на посаду командира роти полку патрульної служби Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (надалі - ГУМВС України в Донецькій області).

28.04.2010 року до ГУМВС України в Донецькій області з 4 відділу внутрішньої безпеки в Донецькій області служби внутрішньої безпеки ГУМВС України надійшла інформація про порушення прокуратурою Пролетарського району м. Донецька кримінальної справи № 09-29231 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального Кодексу України за фактом перевищення влади і службових повноважень невстановленими працівниками органів внутрішніх справ.

За результатами висновку службового розслідування від 27.05.2010 року, ГУМВС України в Донецькій області видано наказ від № 821 від 14.06.2010 року, яким прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

06.07.2010 року відбулось засідання кадрової комісії ГУМВС області, на якому прийнято рішення звільнити за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом орагнів внутрішніх справ у запас ОСОБА_2.

13.07.2010 року ГУМВС області видано наказ № 254 о/с, яким виконано дисциплінарний наказ від 14.06.2010 № 821 та ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 є(за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Насамперед, колегія суддів вважає за необхідне визначити термін «публічна служба».

Отже, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України Про державну службу. Згідно з вимогами ст. 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо обґрунтованості притягнення публічних

службовців до дисциплінарної відповідальності судам необхідно мати на увазі,

що відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України

діяння,які є дисциплінарними правопорушеннями, визначаються виключно законами України.

Чинне законодавство не містить єдиного поняття дисциплінарного правопорушення (проступку). Тому колегія суддів зазначає, що необхідно виходити з положень частини першої статті 14 Закону України «Про державну службу», в якій зазначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. Крім того, слід пам'ятати, що на окремі види публічної служби поширюється дія дисциплінарних статутів, у яких по іншому може розкриватись поняття дисциплінарного проступку.

Згідно до ч.1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне керуватися положеннями Законом України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут), затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом в органах внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з витягу з наказу № 254 о/с від 13.07.2010 року про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, підставою для накладення такого дисціплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ зазначено п. 64 «є» (за порушення дисціпліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

У відповідності до статті 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено обовязки осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якого дисципліна базується на високій свідомості та зобовязує кожну рядового і начальницького складу:дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави.

Проте, колегія суддів зазначає, що як зі змісту оскаржуваних наказів відповідача, так і зі змісту висновку службового розслідування від 27.05.2010 року, не вбачається у чому ж саме полягає порушення дисціпліни позивачем, оскільки вищевказані документи по суті лише дублюють фабулу злочину, викладеного у постанові прокурора Пролетарського району м. Донецька про порушення кримінальної справи № 09-29231 від 27.02.2010 року (а.с. 10-11, 24-30, 69-77).

Колегія суддів вважає доречним зазначити, що вищевказану справу порушено за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального Кодексу України за фактом перевищення влади і службових повноважень невстановленими працівниками органів внутрішніх справ, а не відносно позивача.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови навів норми Закону України «Про міліцію», Дисциплінарного статуту і повьязав це зі скоєнням позивачем злочину, додавши при цьому, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, особи рядового і начальницького складу, засуджені за вчинення злочину (в тому числі і без позбавлення спеціального звання), підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ після вступу в законну силу вироку суду.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції не розмежував підстави звільнення у звьязку з набранням обвинувальним вироком законної сили від звільнення за порушення службової дисципліни.

Суд першої інстанції взагалі на дав ніякої оцінки тому, що відповідачем порушені строки накладення дисциплінарного стягнення.

У відповідності до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що про порушення кримінальної справи відповідачеві стало відомо 01.03.2010 року з доповідної записки № 10/671. За вказаною доповідною запискою було проведено службове розслідування, висновок за яким було складено і затверджено 25.03.2010 року (а.с. 64-65, 69-77).

Тобто, дисциплінарне стягнення повинно було накладатися в строк до 25 квітня.

Але відповідач 28.04.2010 року складає інформаціну довідку за тими самими обставинами, 27 травня проводить повторне службове розслідування, що Дисциплінарним статутом не передбачено, а 14.06.2010 року виносить наказ про накладення дисциплінарного стягнення, в якому відображає як склад дисциплінарного проступку події з постанови про порушення кримінальної справи.

На переконання колегії суддів відповідач штучно створив обставини, за якими було подовжено строк для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Отже, системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів з урахуванням обставин, підтверджених матеріалами справи, свідчить про необґрунтованість наказів, прийнятих відповідачем.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Таким чином, оскаржувані накази прийняті відповідачем всупереч Закону.

Згідно довідки про заробіток відповідача його середньомісячний заробіток складає суму 2392, 48 грн. З часу звільнення до поновлення на роботі пройшло 2 місяці і 22 дні.

З урахуванням викладеного та враховуючи принципи частини 2 ст. 71 КАС України, згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги знайшли свої підтвердження при апеляційному розгляді і з огляду на вищевикладене підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195-196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ч. 4 ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2010 року у справі № 2а-19931/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Донецького міського Управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказів та поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 254 о/с від 13.07.2010 року та № 821 від 14.06.2010 року.

Поновити ОСОБА_2 на займаній посаді командира роти полку патрульної служби Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Зобовьязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, який на час постановлення судового рішення склав 2 місяці 22 дня з відрахуванням передбачених законодавством податків і внесків з доходу фізичної особи.

Постанову допустити до негайного виконання в частині поновлення на посаді і стягненні середнього заробітку за один місяць з відрахуванням передбачених законодавством податків і внесків з доходу фізичної особи.

Постанова набуває чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судового рішення, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 06 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: В.Г.Яманко

ОСОБА_5