Справа № 2а-19367/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Папазова Г.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року справа №2а-19367/10/0570 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

в порядку письмового провадження

Колегія Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М. суддів: Блохіна А.А., Старосуда М.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року у адміністративній справі № 2а-19367/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Адміністрації Президента України про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача по передачі його заяв від 11.02.2010 р., 22.02.2010 р., 01.03.2010 р. та від 04.06.2010 р. направлених на імя Президента України на розгляд нижчестоящих інстанцій, зобовязати Адміністрацію Президента України передати його заяви на розгляд Президентові України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 20.09.1986 р., працюючи у якості механіка підземної шахти № 2 шахтоуправління «Новогродовське» ПО «Селидіввугілля» отримав трудове каліцтво. Згідно висновку ВТЕК від 10.03.1987 р. йому встановлена перша група інвалідності в звязку з трудовим каліцтвом та 100 % втрати професійної працездатності. Висновком ВТЕК від 28.02.2007 р. йому повторно підтверджена перша група інвалідності з 100 % втратою професійної працездатності та з зазначенням, що він потребує додаткових видів допомоги.

Позивач зазначає, що його права у виплаті страхових сум втраченого заробітку та в забезпеченні автомобілем з ручним керуванням були порушені та не поновлені до теперішнього часу. В звязку з чим він заявами від 11.02.2010 р., 22.02.2010 р., 01.03.2010 р. та від 04.06.2010 р. звернувся до Президента України, проте Адміністрація Президента України його звернення направила нижчестоящим інстанціям, які займаються наданням відповідей на звернення громадян. Вважає дії відповідача неправомірними.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Постановляючи судове рішення, суд виходив з тих підстав, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Тобто на підставі, у спосіб та у межах повноважень, що встановлені Конституцією та законами України. До таких висновків суд прийшов виходячи з того, що статтею 106 Конституції України визначений перелік повноважень Президента України, до яких не відноситься розгляд звернень громадян. Крім цього є постійно діючі допоміжні органи, утворені Президентом України відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України, зокрема Адміністрація Президента України, на яку й покладене це завдання. Можливість звернення Президента України з поданням до Конституційного суду належить до його прав і жодним нормативно - правовим актом не встановлений обовязок Президента звертатися до Конституційного Суду України з заявою будь-якої фізичної або юридичної особи.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач оскаржив його до Донецького апеляційного адміністративного суду. У скарзі, посилаючись на перекручення судом першої інстанції справжніх обставин справи, необґрунтованість рішення нормами матеріального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що метою звернення до Президента України є не тільки вирішення питань матеріального забезпечення по суті, а й усунення невідповідностей в законах, які перешкоджають правильному вирішенню проблеми. Такі невідповідності, на думку позивача, є неконституційними, тому звернення до Президента обумовленні його статусом як субєкта на конституційне подання (звернення). Звертає увагу суду, що вимагає відповідей саме від Президента України, оскільки звертався безпосередньо до нього. Вважає, що судом першої інстанції всупереч закону не застосовано статті 3, 8, 9, 150 Конституції України.

В судове засідання позивач і представник відповідача не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій 11.02.2010 р. та 01.03.2010 р. позивач звернувся до Президента України з заявами щодо надання йому допомоги та звернення до Конституційного Суду України для визнання неконституційними окремих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а також постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями». Також позивачем надано суду його звернення до відповідача від 22.02.10 р., проте доказів направлення цього звернення на адресу Президента України ним не надано. 04.06.2010 р. позивач знову звернувся до Президента України з заявою, де повторно просить розглянути його заяви від 22.02.2010 р., 11.02.2010 р., 01.03.2010 р. та прийняти заходи щодо поновлення його порушених прав доступу до Новогродівського міського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_2 від 11 лютого 2010 року, від 1 березин 2010 року та звернення від 22.02.2010 року надіслані разом із супровідними листами № 22/011357-05 від 27 лютого 2010 року, № 22/011365-05 від 27 лютого 2010 року, № 22/015002-05 від 12 березня 2010 року, № 22/060953-05 від 16 червня 2010 року за належністю для розгляду до Міністерства юстиції України, звернення від 11 лютого 2010 року разом із супровідним листом № 22/ від 18 лютого 2010 року надіслано до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, звернення від 4 червня 2010 року разом із супровідним листом № 22/060950-05 від 16 червня 2010 року надіслано до Міністерства внутрішніх справ України з проханням повідомити заявника про результати розгляду. При цьому відповідач зазначив, що діяв відповідно до вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Судова колегія вважає, що, надсилаючи звернення позивача за належністю іншим органам державної влади, відповідач діяв у межах повноважень та в спосіб встановлений Конституцією та законами України.

Повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України, про що неодноразово наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, від 2 жовтня 2008 року № 19-рп/2008, від 8 жовтня 2008 року № 21-рп/2008 тощо). При цьому законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих, що передбачені Конституцією України.

Згідно з пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Таким органом, відповідно до Указу Президента України від 14 жовтня 2005 року № 1445 «Про створення Секретаріату Президента України» до 24 лютого 2010 року був Секретаріат Президента України. Відповідно до Указу Президента України № 265 «Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України» Секретаріат Президента України було ліквідовано та замість нього утворено Адміністрацію Президента України.

Указами Президента України від 4 листопада 2005 року № 1548 та від 2 квітня 2010 року № 504 були затверджені Положення про допоміжні органи Президента України. Зазначеними Положеннями визначені основні завдання таких органів, у тому числі розгляд звернень громадян, які звертаються до Президента України (пункт 19 статті 4 Положення про Секретаріат Президента України, пункт 20 статті 4 Положення про Адміністрацію Президента України).

Згідно статті 15 Закону України «Про звернення громадян», обов'язок об'єктивно і вчасно розглядати звернення громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) покладений на органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» у разі, якщо питання, порушені в зверненні, не входять до повноважень одержувача, таке звернення пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Статтею 106 Конституції України визначений перелік повноважень Президента України, до яких не відноситься розгляд звернень громадян безпосередньо главою держави.

Таким чином, надсилаючи звернення позивача за належністю іншим органам державної влади, Секретаріат Президента України та Адміністрація Президента України діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі. Судом першої інстанції ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого у справі судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 11, 21, 70, 71, 159, 160, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року у адміністративній справі № 2а-19367/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2010 року у адміністративній справі № 2а-19367/10/0570 за позовом ОСОБА_2 до Адміністрації Президента України про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: Г.М. Міронова

Судді: А.А.Блохін

ОСОБА_4