Справа № 2а-158/10/0518
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Апалькова О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року < > справа № 2а-158/10/0518

зала судових засідань № 7 у приміщенні суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Старосуда М.І., Блохіна А.А., за участю секретаря судового засідання: Задоєнка О.В., за участю представника відповідача: ОСОБА_2 по довіреності; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Жданівського міського суду Донецької області від 16 липня 2010 року у адміністративній справі № 2-а-158/10/0518 за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жданівка Донецької області про зобов'язання призначити щомісячну страхову виплату та одноразову страхову виплату у зв'язку з втратою працездатності,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він отримує пенсію, що складається з державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, а також йому виплачується щорічна допомога на оздоровлення. На підставі висновку МСЕК № 030767 від 08.11.2004 року він визнаний інвалідом другої групи з втратою працездатності 80%. Вважає, що для вирішення питання про страхові виплати до відповідача подаються або акт розслідування нещасного випадку, або акт розслідування професійного захворювання за встановленою формою, або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної втрати працездатності застрахованого.

20.01.2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому на підставі довідки МСЕК про встановлення ступеня втрати працездатності одноразової допомоги у зв'язку з 80% втрати працездатності та щомісячної страхової виплати втраченого заробітку залежно від ступені втрати працездатності. В призначенні даних виплат відповідачем було відмовлено і він вважає дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Жданівка Донецької області України неправомірними. У звязку з вищевикладеним, позивач просив суд визнати дії відповідача по відмові в призначенні йому одноразової страхової допомоги у зв'язку з 80% втрати працездатності та щомісячної страхової виплати втраченого заробітку залежно від 80% втрати працездатності неправомірними та зобов'язати фонд призначити йому одноразову страхову допомогу у зв'язку з 80% втрати працездатності та щомісячну страхову виплату втраченого заробітку залежно від 80% втрати працездатності на підставі статей 8, 21, 28, 34 Закону України № 1105-14 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які призвели до втрати працездатності» від 23.09.1999 року (надалі Закон № 1105).

Постановою Жданівського міського суду Донецької області від 16 липня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, позивач до суду не зявився, був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - змінити, з наступних підстав.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції цілком правильно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, проте невірно визначив правові підстави для такої відмови.

Відповідно до приписів ч. 2, 3 ст. 11 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив суд зобовязати відповідача призначити щомісячну страхову виплату та одноразову страхову виплату у зв'язку з втратою працездатності.

Колегія суддів вважає доречним зазначити наступне.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, колегія суддів зазначає, що згідно статті 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року, пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України. Згідно пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України, від 1 березня 2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України процес в адміністративній справі ведеться від імені та в інтересах сторін навіть у тому випадку, коли справу порушує не особисто позивач, а інші особи в його інтересах, або сторони, які особисто не беруть участі в процесі. Суд повинен розглянути такий спір, тому що правосубєктність сторін можуть мати особи, які лише вважають, що їхні права, свободи та інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в адміністративному процесі існує процесуальний інститут заміни неналежного позивача. Наявність такого інституту в адміністративному судочинстві обумовлена публічно-правовим характером спорів і принципом офіційного зясування обставин у справі. Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає можливості продовження розгляду справи після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача за відсутності клопотання нового відповідача або залученого співвідповідача про розгляд справи спочатку.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був розглянути адміністративну справу в межах вимог позивача і відмовити у задоволенні позову саме із зазначених підстав, оскільки визначений позивачем відповідач не порушив його прав, свобод та інтересів.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з частковим порушенням норм процесуального права, хоча доводи апеляційної скарги не є підставою для зміни постанови.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Жданівського міського суду Донецької області від 16 липня 2010 року у справі № 2-а-158/10/0518 змінити, виклавши мотивувальну частину постанови у новій редакції.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 28 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя: Г.М.Міронова

Судді: М.І.Старосуд

ОСОБА_5