Справа № 806/2538/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Г.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"03" вересня 2015 р. Справа № 806/2538/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2015 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області до Поліської дослідної станції ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України про стягнення 14154,21 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2015 року управління Пенсійного фонду України в Малинському районі звернулося до суду з позовом до Поліської дослідної станції ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук. Просило стягнути з відповідача 14154,21 грн. заборгованості по коштах, які повинні спрямовуватись на фінансування різниці між сумою пенсій, призначених науковим працівникам цієї станції відповідно до Закону України "Про науково-технічну діяльність" та сумою пенсій, обчислених відповідно до інших законодавчих актів, на які мають право зазначені особи, яка виникла за період жовтень 2014 року, квітень-червень 2015 року. В обгрунтування позову зазначило, що різницю між сумою пенсій, призначених науковим працівникам відповідача відповідно до Закону України "Про науково-технічну діяльність" та сумою пенсій, обчислених відповідно до інших законодавчих актів, на які мають право зазначені особи має бути відшкодовано Пенсійному фонду Поліською дослідною станцією ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, оскільки остання є державною госпрозрахунковою науковою установою з частковим бюджетним фінансуванням державних програм та правом здійснення господарської діяльності, а не державною бюджетною установою. Вказана заборгованість відповідачем не погашена.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Поліська дослідна станція ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до положень Статуту Поліської дослідної станції ім.О.М. Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, відповідач є державною госпрозрахунковою науковою установою з частковим бюджетним фінансуванням державних програм та правом здійснення господарської діяльності. Поліська дослідна станція ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України являється правонаступником Поліської дослідної станції імені О.М.Засухіна інституту картоплярства Української академії аграрних наук.

Із матеріалів справи вбачається, що у 2004 році Поліську дослідну станцію ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства УААН було реорганізовано, на базі частини її майна була створена державна бюджетна наукова установа - Поліський науково-дослідний центр інституту картоплярства Української академії аграрних наук, який в 2005 році був перейменований на Поліську дослідну станцію ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Української академії аграрних наук. На базі решти майна колишньої дослідної станції створено - Поліську дослідну станції імені О.М.Засухіна Польського науково - дослідного центру Інституту картоплярства УААН, яку в 2005 році перейменовано в Державне підприємство "Дослідне господарство Поліської дослідної станції ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Української академії аграрних наук".

З 2009 року Дослідна станція змінила статус з державної бюджетної наукової установи на державну госпрозрахункову наукову станцію при цьому штатні працівники наукових лабораторій були переведені до штату Інституту картоплярства Української академії аграрних наук. Державне підприємство "Дослідне господарство Поліської дослідної станції ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Української академії аграрних наук" припинено шляхом приєднання його до Поліської дослідної станції імені О.М.Засухіна Інституту картоплярства УААН, яка вважається його правонаступником. Працівники дослідного господарства також були переведені до Поліської дослідної станції.

Поліською дослідною станцією імені О.М.Засухіна інституту картоплярства Української академії аграрних наук було змінено назву на Поліську дослідну станцію ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, дата його заміни - 12.01.2011 року.

Судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області колишнім працівникам Поліської дослідної станції ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України у період: жовтень 2014 року, квітень-червень 2015 року виплачувалась призначена пенсія за віком як науковим працівникам, відповідно до ст.24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Позивач вважає, що відповідач, як державна небюджетна установа, зобов'язаний сплачувати 50% різниці між сумою пенсії призначеної згідно із Законом України "Про наукову та науково-технічну діяльність", та сумою пенсії обчисленої відповідно до інших законодавчих актів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту ч.1 ст.24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13.12.1991 року № 1977-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1977) слідує, що держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1788), пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України (ч.1 ст.8 Закону №1788).

Згідно зі статтею 81 Закону № 1788, призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

У статті 6 цього Закону зазначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Отже, у разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" та інших законодавчих актів, призначається одна пенсія за її вибором.

При цьому, частина 9 статті 24 Закону № 1977 передбачає, що різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету;

для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Відповідно до пункту 4 Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 372 від 24.03.2004 року, у разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III - IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника.

Зі змісту наведеного вище Закону випливає, що визначальною обставиною в даному випадку є не сам статус установи (державна бюджетна чи інша державна), а джерело фінансування оплати праці наукових працівників, яким тепер призначена пенсія.

Із матеріалів справи, у тому числі листів Інституту картоплярства Української академії аграрних наук від 20.03.2007 року № 125, від 27.05.2014 № 167, листа ГУ Державного казначейства України у Житомирській області від 14.10.2010 № 04-04/1950 вбачається, що фінансування оплати праці наукових працівників відповідача повністю здійснювалось із загального фонду Державного бюджету.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що повністю за рахунок коштів державного бюджету повинна фінансуватись і різниця між сумою призначеної за названим вище Законом пенсії та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2012 року (К-25577/10) у справі між цим ж сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління Пенсійного фонду України в Малинському районі Житомирської області пл. Соборна, 12 А,м. Малин,Житомирська область,11601

3- відповідачу/відповідачам: Поліська дослідна станція ім.О.М.Засухіна інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України с.Федорівка,Малинський район, Житомирська область,11610

- ,