Справа № 2270/5956/12
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2270/5956/12

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді: Васильченко Н.В.,

суддів: Голяшкіна О.В., Єрьоміна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою державного підприємства “Підприємство Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58)” на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №2270/5956/12 за позовом державного підприємства “Підприємство Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58)” до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області про визнання нечинною та скасування вимоги в частині, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року державне підприємство “Підприємство Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58)” звернулось з позовом до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області про визнання нечинними та скасування пунктів 2, 3, 4, 6, 8 вимоги № 3-33/1909 від 22 серпня 2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач безпідставно дійшов висновків про несвоєчасне та неповне перерахування позивачем до бюджету частини чистого прибутку, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 143850 грн, а відтак вищезазначена вимога є незаконною.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій державне підприємство “Підприємство Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58)” звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2014 року скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, позовні вимоги задоволені. Визнані нечинними та скасовані пункти 2, 3, 4, 6, 8 вимоги № 3-33/1909 від 22 серпня 2012 року.

Постановою Верховного Суду України від 18 лютого 2014 року постанова Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2014 року скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що Шепетівською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача. Результати ревізії оформленні актом № 3-35/31 від 26 липня 2012 року.

На підставі акту позивачу виставлено вимогу № 3-33/1909 від 22 серпня 2012 року щодо усунення порушень.

Відповідачем зобов’язано позивача усунути виявлені порушення, для чого вчинити наступні дії: пунктом 2: стягнути з позивача суми коштів в сумі 210 616 грн. 48 коп. по понесених витратах на оплату праці осіб, які працювали в виробничих підрозділах ЗВК № 98, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному покритті за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх юридичних та фізичних осіб на суму 210 616 грн. 48 коп. шкоду у порядку та розмірі, встановленому статтями 130 - 136 КЗпП України; пунктом 3: в разі письмової згоди стягнути із працівників підприємства зайво нараховані кошти в сумі 209 88, грн. 24 коп. та провести корегування внесків до державних цільових фондів в сумі 7 996 грн. 52 коп.; пунктом 4: відобразити в обліку заборгованість перед бюджетом та перерахувати в дохід відповідного бюджету кошти в сумі 86 202 грн. 67 коп.; пунктом 6: відобразити кредиторську заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду в Ізяславському районі на суму 153 331 грн. 91 коп.; пунктом 8: відобразити в обліку заборгованість перед бюджетом та перерахувати до Державного бюджету частини чистого прибутку в сумі 143 850 грн. 00 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач, направляючи позивачу лист-вимогу від 22.08.2012 року за №3-33/1909, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону № 5463-VI головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю ;визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у субєктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону № 5463-VI Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку визначено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається обєкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Таким чином, є підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

У справі, що розглядається, відповідач пред’явив вимогу від 22 серпня 2012 року про усунення порушень, виявлених під час ревізії Підприємства № 58. При цьому, оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Виходячи з вищенаведеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу державного підприємства “Підприємство Замкової виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№58)” залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2012 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року у справі №2270/5956/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: