Справа № 2а-8549/10/0570
Суддя: Сухарьок М.Г.
Дата ухвалення: 2010-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мозгова Н.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2010 року справа №2а-8549/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

20 серпня 2010 року м. Донецьк

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Білак С.В.,

при секретарі Чеплигіні П.І.,

за участю: від позивача ОСОБА_2, від відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року по справі № 2а-8549/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія про стягнення заборгованості перед бюджетом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія про стягнення заборгованості перед бюджетом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року позовні вимоги задоволені частково.

Сторони не погодилися з постановою суду і подали апеляційні скарги в яких просили скасувати постанову, так як вона постановлена з порушення норм процесуального права та постановити нове рішення, позивач - яким в задоволенні позовних вимог відмовити, відповідач - яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги викладені в апеляційній скарзі позивача ДПІ в Київському районі м. Донецька, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до ст. 2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні, завданнями органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі).

Згідно п. 11 ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції виконують, зокрема, таку функцію, а саме, подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Позивач ДПІ в Київському районі м. Донецька є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Законом України „Про державну податкову службу в Україні повноваження.

Відповідач ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія є юридичною особою, перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Донецька, як платник податків.

У відповідача виникла заборгованість перед бюджетом з ПДВ у сумі 84194 грн.

Зазначена заборгованість виникла внаслідок того, що відповідачем було подано декларації з ПДВ № 120908 від 16.09.2009 року за серпень 2009 року на суму 24402 грн., № 137798 від 14.10.2009 року за вересень 2009 року на суму 19408 грн. , № 157537 від 13.11.2009 року за жовтень 2009 року на суму 22114 грн., № 170243 від 21.12.2009 року за листопад 2009 року у розмірі 16452 грн., № 177431 від 13.01.2010 року за грудень 2009 року на суму 1818 грн.

Відповідачем у податкових деклараціях № 120908 від 16.09.2009 року, № 137798 від 14.10.2009 року, № 157537 від 13.11.2009 року, № 170243 від 21.12.2009 року, № 177431 від 13.01.2010 року самостійно визначив податкове зобовязання з ПДВ на загальну суму 84194 грн.

Таким чином, загальна сума податкового боргу з ПДВ, що рахується за відповідачем становить 84194 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.09.2009 року було порушено справу про банкрутство ТОВ Обласна аптечна холдингова компанія.

В період дії мораторію ДПІ в Київському районі м. Донецька подало позов до відповідача про стягнення заборгованості перед бюджетом за узгодженими податковими деклараціями з ПДВ № 120908 від 16.09.2009 року, № 137798 від 14.10.2009 року, № 157537 від 13.11.2009 року, № 170243 від 21.12.2009 року, № 177431 від 13.01.2010 року на загальну суму 84194 грн.

Заперечень щодо розрахунку податкового боргу позивачем заявлено не було.

Відповідно абз.23 ст.1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом №2343 від 14.05.92р. мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію;

Законодавство України не містить обмежень щодо нарахування штрафних санкцій на поточні зобовязання кредиторів, у тому числі зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав після дня введення мораторію;

- заборгованість ТОВ Обласна холдингова компанія перед бюджетом виникла під час дії мораторію, тому є поточною заборгованістю,

Колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги ДПІ відносяться саме до поточної заборгованості підприємства, а не такою що виникла до моменту введення мораторію з наступних підстав.

У преамбулі Закону N 2181-III зазначено, що він є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Цим Законом запроваджено нові механізми процедури адміністрування податків, зокрема передбачено право платників податків самостійно визначати суму податкових зобов'язань та узгоджувати цю суму шляхом подання податкової декларації. У Законі N 2181-III запроваджено поняття "узгодження податкового зобов'язання", і встановлено строки подачі податкових декларацій, а також передбачено обов'язок платників податків самостійно сплатити суму узгодженого податкового зобов'язання протягом десяти днів від граничних термінів подачі податкової декларації. Крім того, у підпункті 16.1.1 п. 16.1 ст. 16 Закону N 2181-III визначено, що після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня, а згідно з підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, він зобов'язаний сплатити штраф у розмірах, що залежать від кількості днів затримки.

Положенням абзацу першого підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону N 2181-III, передбачено загальне для всіх платників податків правило щодо сплати суми податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку для подачі податкової декларації.

З наведеного можливо зробити висновок, що зобовязання щодо сплати ПДВ а податковими деклараціями з ПДВ № 120908 від 16.09.09 та № 137798 від 14.10.09 року виникли 30.09.2009 року та 30.10.2009 року, тобто після начала введення мораторію.

Посилання відповідача на ч.4 ст.12 Закону Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, якою передбачено, що „протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) без урахування тлумачення терміну „мораторій, даному у ст.1 Закону України №2343, судова колегія вважає безпідставним з огляду на таке.

Тлумачення терміну „мораторій, вживаному у Законі Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, дано у ст.1 і, таким чином, за загальним правилом в усьому Законі, у тому числі і ч.4 ст.12 цей термін має вживатись саме у такому значенні: „мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Вжити термін „мораторій у іншому значенні, ніж розкритому у ст.1 Закону Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, неможливо, оскільки конкретний проміжок часу, протягом якого може бути застосований мораторій, зазначений тільки у одній нормі цього закону, а саме ч.4 ст.12.

Частиною 4 ст.12 Закону Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначає тільки конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції з урахуванням сутності терміну „мораторій, що розкривається в статті 1 Закону, і цей проміжок часу відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Тобто, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, і за їх невиконання або неналежне виконання нараховується неустойка і застосовуються інші санкції.

Твердження, що „протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується, а інші санкції не застосовуються, обґрунтоване тим, що проміжок часу, про який мова йде у ч.4 ст.12 Закону України №2343, „лише відповідає строку дії мораторію ..., але ніяк не пов'язаний з його суттю, що розкривається в статті 1 Закону про банкрутство не можна вважати вірним, оскільки воно у собі містить протиріччя: обовязок виконати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, не підтверджені заходами примусового характеру (стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства) не є обовязком, а з огляду на те, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.12 Закону України №2343 „протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів),

Необхідно займати одну із 2-х, позицій:

1) або визнати, що протягом дії мораторію боржник не повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію і за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується і інші санкції не застосовуються (при цьому не брати до відома тлумачення терміну „мораторій, даному у ст.1 Закону №2343);

2) або з урахуванням тлумачення терміну „мораторій, даному у ст.1 Закону №2343, дотримуватись правила, за яким протягом дії мораторію боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію і за їх невиконання або неналежне виконання нараховується неустойка і застосовуються інші санкції, передбачені законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів спростовує висновки Донецького окружного адміністративного суду, що податковий борг відповідача зі сплати ПДВ, що виник внаслідок подання декларацій з ПДВ № 120908 від 16.09.2009 року за серпень 2009 року на суму 24402 грн. та № 137798 від 14.10.2009 року за вересень 2009 року у розмірі 19408 грн., не підлягає стягненню з відповідача, як такий, що виник до порушення справи про банкрутство та на який розповсюджується дія мораторію.

З таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що порушення норм матеріального права судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст.198 ч. 1 п. 3, ст. 202 ч.1 п.4, 205 ч.2, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року по справі № 2а-8549/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія про стягнення заборгованості перед бюджетом задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року по справі № 2а-8549/10/0570 за позовом Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія про стягнення заборгованості перед бюджетом залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2010 року у справі № 2а-8549/10/0570 скасувати.

Позовні вимоги Державної податкової інспекції в Київському районі м. Донецька до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія про стягнення заборгованості перед бюджетом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія на користь Державного бюджету (р/р № 0006, код платежу 14010100, одержувач Державний бюджет Київського району ОКПО 34687001, банк ГУДКУ у Донецькій області, МФО 834016) податковий борг з податку на додану вартість у сумі 84194 (вісімдесят чотири тисячі сто девяносто чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія на користь Державного бюджету (р/р № 006, код платежу 13050200, одержувач Державний бюджет Київського району ОКПО 34687001, банк ГУДКУ у Донецькій області, МФО 834016) податковий борг у сумі 11679 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят девять) гривень 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Обласна аптечна холдингова компанія державне мито на користь Державного бюджету (р/р № 006, код платежу 16010200, одержувач Державний бюджет Київського району ОКПО 34687001, банк ГУДКУ у Донецькій області, МФО 834016) податковий борг у сумі 3 (три) гривні 40 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови складена в нарадчій кімнаті та проголошена в судовому засіданні 20 серпня 2010 року, в повному обсязі складена 25 серпня 2010 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: М.Г.Сухарьок

Судді: Т.Г.Гаврищук

ОСОБА_5