Справа № 2а-2869/10/1270
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2010-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ушаков Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року справа №2а-2869/10/1270 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Губської Л.В.

при секретарі судового засідання Літвіновій Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача ОСОБА_2 довір. від 21.06.2010 року № УДЗР/1711

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 21.07.2010 року

у справі № 2а-2869/10/1270

за позовом ОСОБА_3

до відповідача ОСОБА_4 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області

про поновлення на посаді, визнання нечинними наказів, виплату середньомісячного грошового утримання за період незаконного звільнення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання нечинними наказів від 15.09.2009 року № 940 та від 15.09.2009 року № 406/ос в частині застосування дисциплінарного покарання у вигляді звільнення, поновлення на посаді та виплату середньомісячного грошового утримання за період незаконного звільнення.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 21.07.2010 року у справі № 2а-2869/10/1270 (суддя Ушаков Т.С.) в задоволені позовної заяви відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушений строк, встановлений для звернення до суду з позовною заявою про оскарження наказів та поновлення на посаді, встановлений спеціальними законами.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при неповному на не всебічному досліджені усіх матеріалів справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взятий до уваги той факт, що на момент звільнення позивач не знаходився на лікарняному та у відпустці, оскільки 15.09.2009 року він знаходився у відпустці, про що свідчить наказ від 18.08.2009 року № 369о/с.

Щодо пропуску строку звернення до суду, заявник апеляційної скарги вказує на поважність причин пропуску такого строку, оскільки з 24.09.2009 року по 22.04.2010 року, з 07.05.2010 року по 01.06.2010 року він проходив амбулаторне лікування у клініках, про що свідчать медична довідка № 1955 та Епікріз 1955, додані до апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів встановила.

ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ОСОБА_4 Управління Міністерства внутрішніх справ України від 15.09.2009 року № 406 о/с ОСОБА_3 звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до п. 64 є Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС на підставі наказу від 15.09.2009 року № 940.

Згідно наказу начальника ГУ МВС України в Луганській області від 15.09.2009 року № 940 ОСОБА_3 звільнений за грубі порушення вимог розділу ІІ Положення про приймальник розподільник для осіб, затриманих за бродяжництво, затвердженого наказом МВС України від 18.09.1992 року № 553, що виразилось у недотриманні порядку прийому та реєстрації перебування у приміщені вказаної спецустанови громадянина ОСОБА_5

Як зазначено у висновку про результати службового розслідування від 14.09.2009 року, 10.09.2009 року громадянина ОСОБА_5 затримано та направлено до приймальника розподільника, при цьому рапорт про обставини його затримання не складався, факт доставлення ОСОБА_5 до приміщення приймальника розпорядника та перевірку його за наявними обліками зафіксований не був.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм процесуального та матеріального права, як вважає заявник скарги, він звільнений з посади незаконно, тому підлягає поновленню на попередній роботі (посаді).

Колегія судді вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та апеляційним судом, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулює Закон України Про міліцію та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Згідно абз. 2 п. 1 Положення до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом, з наступних підстав.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно із Кодексом честі працівника органів внутрішніх справ України, що затверджений наказом МВС України від 4 січня 1996 р. № 18 громадянин України, який вирішив присвятити своє життя службі в органах внутрішніх справ, добровільно бере на себе обов'язок служити Закону, виконувати вимоги Присяги, додержуватись високоморальних норм поведінки.

При виконанні службових обов'язків та у повсякденному житті працівник органів внутрішніх справ повинен, в тому числі, своїми вчинками та поведінкою, способом життя стверджувати високі принципи безкорисливості, чесності та скромності у громадському та особистому житті, нетерпимо ставитись до будь-яких аморальних проявів, активно боротися з цими явищами в колективах органів внутрішніх справ.

Відповідно до Етичного кодексу працівника органів внутрішніх справ України, схваленого колегією МВС України 5 жовтня 2000 р. № 7КМ/8, працівники органів внутрішніх справ зобов'язуються у своїй роботі неухильно керуватися законодавством України, виконувати норми Дисциплінарного статуту. У службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної.

Згідно із Присягою працівника органів внутрішніх справ України, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1991 р. № 382, працівник органів внутрішніх справ України присягає виконувати вимоги статутів і наказів.

Частиною 5 ст. 25 Закону України Про міліцію передбачено, що службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 23 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби особовім складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, звільнення з органів внутрішніх справ є видом дисциплінарного стягнення, яке може бути накладено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

Як зазначалось раніше, 10.09.2009 року громадянина ОСОБА_5 затримано та направлено до приймальника розподільника, при цьому рапорт про обставини його затримання не складався, факт доставлення ОСОБА_5 до приміщення приймальника розпорядника та перевірку його за наявними обліками зафіксований не був, що є порушенням розділу ІІ Положення про приймальник розподільник для осіб, затриманих за бродяжництво, затвердженого наказом МВС України від 18.09.1992 року № 553.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Як свідчать матеріали справи, та проти чого не заперечує позивач, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого ОСОБА_3, проведене службове розслідування, за результатами якого складений висновок від 14.09.2009 року.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно із ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримані вищезазначені норми при звільнені позивача з посади та з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів не приймає до уваги довід заявника апеляційної скарги щодо того, що на час звільнення він перебував у відпустці, оскільки наказом від 11.09.2009 року № 403 о/с він відкликаний з чергової відпустки у зв'язку із службовою необхідністю, та, крім того, згідно рапорту ОСОБА_3 від 15.09.2009 року він отримав трудову книжку, військовий квіток, обхідний лист, витяг з наказу, на момент звільнення у відпустці та на лікарняному не перебував (а.с. 60).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що факт порушення позивачем розділу ІІ Положення про приймальник розподільник для осіб, затриманих за бродяжництво, затвердженого наказом МВС України від 18.09.1992 року № 553 встановлений під час перевірки, підтверджений матеріалами справи, діям позивача, які виразились у недотриманні порядку прийому та реєстрації перебування у приміщені вказаної спецустанови громадянина ОСОБА_5, надана правильна правова оцінка як порушення вимог вищезазначеного Положення, що є порушенням службової дисципліни, тобто, наявні фактичні та правові підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Щодо пропуску строку, встановленого для звернення до суду з позовною заявою про визнання нечинними наказів та поновлення на посаді, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Строки звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав встановлені Главою 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, в редакції, яка діяла на момент спірних взаємовідносин, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як визначено вимогами ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на пропуск позивачем строку для звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, та просив відмовити в задоволені позову саме з цих підстав (а.с. 12).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 100 КАС України якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивачем не надано суду першої інстанції та апеляційному суду доказів поважності причин пропущення строку, встановленого для звернення до адміністративного суду з позовною заявою про поновлення на посаді, оскільки з позовною заявою він звернувся, коли сплинув майже семимісячний строк з моменту порушення його прав та стан його здоровя дозволяв йому звернутись з позовною заявою або уповноважити на це представника, про що свідчить його особистий підпис на рапорті (а.с. 60).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду прийнята при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України Про міліцію, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, ст. 2, ст. 3, 160, ст. 167, ст?. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного? судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.07.2010 року у справі № 2а-2869/10/1270 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 21.07.2010 року у справі № 2а-2869/10/1270 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про поновлення на посаді, визнання нечинними наказів залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

. У судовому засіданні 06.10.2010 року проголошена вступна та резолютивна частина, повний текст виготовлений 11.10.2010 року.

Головуючий І.В.Геращенко

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_6