Справа № 2а-2285/10/1270
Суддя: Малашкевич С.А.
Дата ухвалення: 2010-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пляшкова К. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року справа №2а-2285/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Малашкевича С. А., суддів: Попова В. В., Блохіна А. А.

при секретарі судового засідання Заверюсі Т.С

за участю представників сторін:

від позивача не прибули

від відповідача не прибули

розглянувши апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року у справі № 2-а-2285/10/1270 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю СУ 224 «Коксохимтепло монтаж» про стягнення адміністративно господарських санкцій у розмірі 12944,74 грн. та пені за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1323,08 грн. ,-

ВСТАНОВИЛА

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року відмовлено у задоволенні позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю СУ 224 «Коксохимтепло монтаж» про стягнення адміністративно господарських санкцій у розмірі 12944,74 грн. та пені за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1323,08 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, проте до суду не прибули.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до підпункту третього пункту четвертого Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002 року), Фонд соціального захисту інвалідів як урядовий орган державного управління (та його територіальні відділення) відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21 березня 1991 року № 875-12 , саме Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Стаття 19 зазначеного Закону встановлює для підприємств (обєднань), установ і організацій (далі підприємства) нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Апеляційним судом встановлено, що з наявного в матеріалах справи звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів, за 2008 рік вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 38 осіб з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог чинного законодавства 1 особа, кількість робочих місць не зайнятих інвалідом - 0.

Проте, з матеріалів справи, а саме з розрахунку суми позову, предявленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів, вбачається, що на підприємстві відповідача повинно бути працевлаштовано 2 інваліда, оскільки середньооблікова численність штатних працівників облікового складу складає 38 осіб, якщо її помножити на кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4 % нормативу осіб, то кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві відповідача буде дорівнювати 2 особи (38 х 0,04 = 2).

Отже, на підприємстві відповідача, замість 1 особи інваліда повинно було працювати 2 особи інваліда, тобто 1 особа інвалід була непрацевлаштована.

Як свідчать матеріали справи, у лютому місяці 2009 року відповідачем був поданий звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік до Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів. Проте, звітність за формою № 3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач не надав до Алчевського міського центру зайнятості.

У листі Алчевського міського центру зайнятості від 25.05.2010 року зазначено,що ними 16.07.2008 року до відповідача направлялася ОСОБА_2 для працевлаштування на посаду «прибиральник службових приміщень» однак, їй було відмовлено. Відповідач це обґрунтував тим, що нібито всі вакансії вже укомплектовані, а саме, як зазначено у довідці від 25.05.2010 року з 03.04.2007 року по 27.11.2008 року на посаді «прибиральник службових приміщень» працював інвалід ОСОБА_3, тобто на час направлення Алчевським міським центром зайнятості інваліда ОСОБА_2Л вільних вакансій не було.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач не повинен при створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, однак він повинен надавати до відповідних органів інформацію щодо можливості працевлаштування інвалідів. Проте, підприємством вище зазначені обовязки не були виконані.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, згідно ч. 1 ст. 218 ГК України є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Про порушення Закону України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» позивачу стало відомо 01 березня 2010 року після отримання звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік.

Проте позивач подав адміністративний позов до суду 29 березня 2010 року, тобто після спливу встановленого строку для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду прийнята при вірному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року у справі № 2-а-2285/10/1270 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2010 року у справі № 2-а-2285/10/1270 - залишити без змін.

У судовому засіданні 22 липня 2010 року оголошено вступну та резолютивну частину ухвали. Ухвала в повному обсязі виготовлена 27 липня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий С. А. Малашкевич

Судді В. В. Попов

ОСОБА_4