Справа № 2а-41/09/1213
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Попова О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року справа №2а-41/09/1213

зала судового засідання № 10, приміщення суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді Арабей Т.Г., суддів: Міронової Г.М., Юрко І.В., за участю секретаря: Задоєнка О. В, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 02 листопада 2009 року у справі № 2а-41/09/1213 за позовом ОСОБА_2 до голови Лівадійської селищної ради про скасування постанови по справі про визнання незаконними дій,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2008 року позивач звернувся до суду із позовом, який було уточнено під час судового розгляду справи та в якому просив визнати бездіяльність відповідача в частині порушення порядку розгляду заяви про безоплатну передачу позивачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку незаконною, зобов'язати відповідача розглянути заяву позивача і винести відповідне обгрунтоване рішення про надання позивачу чи відмову у наданні у власність безоплатної земельної ділянки, розмір якої ухвалено Земельним Кодексом України для будівництва та обслуговування житлового будинку у встановлений законом строк, а також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 1700 гривень, судові витрати в розмірі 3,40 гривень та витрати по сплаті юридичних послуг в розмірі 300 гривень.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 02 листопада 2009 року позов було задоволено частково. Визнано бездіяльність відповідача в частині порушення порядку розгляду заяви про безоплатну передачу позивачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку незаконною та стягнено з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3,40 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що дане судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. З огляду на ч. 4 ст. 196 КАС України неявка належним чином повідомлених осіб не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Колегія суддів відзначає, що однією з проблем даного спору є наявність або відсутність бездіяльності в аспекті застосування законодавства України, зокрема, законів України Про місцеве самоврядування в Україні та «Про звернення громадян».

Колегія суддів, насамперед, вважає доречним визначити термін «бездіяльність».

Бездіяльність субєкта владних повноважень це пасивна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

У відповідності до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що порядок розгляду та вирішення заяв, скарг, інших звернень, які надходять в органи місцевого самоврядування, визначається нормами діючого законодавства.

У преамбулі Закону України „Про звернення громадян від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР визначено, що цей Закон забезпечує громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Громадяни мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін.

Порядок розгляду звернень громадян регулюється розділом 2 вищенаведеного Закону, відповідно до статті 18 якого громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою, зокрема, до органів державної влади, має право одержувати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Рішення щодо звернень громадян та відповіді на них оформляються відповідно до вимог законодавства про мови. Такі рішення та відповіді можуть бути викладені в перекладі мовою спілкування заявника.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідь позивачеві було надано у строк, визначений приписами Законами України Про місцеве самоврядування в Україні, «Про звернення громадян» і відповідь за її змістом стосувалася питань, що були порушені позивачем у заяві.

Колегія суддів зазначає, що у приписах Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема у статті 2, йдеться про захист не будь-якого-інтересу, а тільки правового, або інакше легітимного.

Конституційний Суд України визначив зазначений законний інтерес як «прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що порушення прав, свобод та інтересів, які захищають адміністративні суди відбувається у публічно-правових відносинах та виходить від субєктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з матеріалів позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, яку саме бездіяльність допустив голова Лівадійської селищної ради і який саме правовий інтерес позивача бездіяльностю відповідача був порушений.

Таким чином, колегія вважає за можливе розцінити такий позов таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів відзначає, що такі докази відповідач надав і вони є належними.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення на користь позивача з Державного бюджету України коштів на правову допомогу у сумі 300 грн., то колегія відзначає, що згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина 3 статті 16 КАС України визначає, що суд повністю або частково звільняє особу від оплати правової допомоги і забезпечує надання правової допомоги у випадках та порядку, встановлених законом, якщо відповідний орган відмовив особі у забезпеченні правової допомоги.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що позивачу було відмовлено в наданні правової допомоги і про те, що суд звільнив позивача від оплати правової допомоги.

За таких умов, суд першої інстанції цілком правильно дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з цим висновком, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені матеріалами справи.

З таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв у відповідності до частини 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 195, 196, 198 ч. 1 п. 3, ст. 202 ч. 1 п. 4, 205 ч. 2, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 02 листопада 2009 року у справі № 41/09/1213 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 26 липня2010 року.

Головуючий суддя: Т.Г.Арабей

Судді: Г.М.Міронова

ОСОБА_3