Справа № -2а-14493/09/0570
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2010-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєломєстнов О.Ю.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2010 року справа №2а-14493/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Ястребової Л.В

Суддів: Сіваченка І.В

ОСОБА_2

при секретарі Дровниковій К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3А

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2009 року по справі №2-а-14493/09/0570 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним, незаконним та таким, що є нечинним (недійсним) рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.06.2009р. №1662

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним, незаконним та таким, що є нечинним (недійсним) рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.06.2009р. №1662 - задоволено повністю

Визнано недійсним рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.06.2009р. №1662 про застосування фінансових та штрафних санкції до Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» на загальну суму 299398,36 грн., в тому числі нараховані страхові внески в сумі 6237,57грн. та штраф в розмірі 100% прихованої (заниженої) суми заробітної плати в сумі 293160,79грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» (84601, м. Горілвка, пр. Леніна, 11, ) судові витрати з судового збору в розмірі 3 (три)грн.40коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, що Відкрите акціонерне товариство «Донецькобленерего» зареєстроване на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, як юридична особа, , є платником страхових внесків.

Відповідач має свої відокремлені підрозділи, одним із яких є Макіївське ОРЕМ ВАТ «Донецькобленерго», що не є юридичною особою і є платником страхових внесків.

За результатами перевірки Макіївського ОРЕМ ВАТ «Донецькобленерго» головним спеціалістом контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності був складений акт №490 від 25.05.2009р.

У вказаному акті встановлена неповна сплата страхових внесків до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з суми заробітної плати працівників, які виконували роботу основного виробництва, не потребуючої професійної підготовки (розноска повідомлень, попереджень про заборгованість, рахунків-квитанцій, проведення контрольного заміру (з»йому) спожитої електроенергії, перевірка технічного стану і правильності роботи приладів обліку), чим порушено п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованнями» від 18.01.2001 № 2240-ІІІ.

У акті зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообовязкового державного соціального страхування» страхові внески нараховуються на фактичні витрати на оплату праці, які підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб. Визначена відповідачем сума заробітної плати, з якої нараховуються та сплачуються страхові внески склала 293160,79 грн.

У звязку з цим відповідачем було прийняте рішення від 10.06.2009р. № 1662, яким до позивача були застосовані фінансові та штрафні санкції на загальну суму 299398,36 грн., в тому числі нараховані страхові внески в сумі 6237,57грн. та штраф в розмірі 100% прихованої (заниженої) суми заробітної плати в сумі 293160,79грн.

Вказане рішення було оскаржене позивачем до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку адміністративного оскарження.

Рішенням Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 16.07.2009р. № 05-07-965 та рішенням Виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним від 06.08.2009р. № 05-31-1649, у задоволені зазначених скарг було відмовлено.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» розмір внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням для роботодавців встановлений у 1,5 відсотка суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, інші заохочувальні і компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що обовязок з нарахування вказаних внесків залежить від визначення одночасно кількох даних:

- суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати, та інші виплати, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці";

- сум, що підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб.

Преамбулою Закону України „Про оплату праці встановлено, що цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, обовязковою умовою визначення розміру внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є понесення витрат на оплату праці осіб, які перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Укладення трудового договору врегульоване статтею 24 КЗпП України. Згідно з нею трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

З наданих позивачем договорів, які також перелічені у акті перевірки від 25.05.2009р. вбачається, що вони за змістом ідентичні один одному. Ними передбачено (п. 1.2), що позивач доручає, а фізичні особи зобовязуються виконати роботи з рознесення повідомлень, попереджень про заборгованість; рознесення рахунків-квитанцій для оплати за використану електроенергію; проведення контрольного знімання та фіксації обсягів використаної електроенергії у побутових абонентів на певних ділянках із занесенням до книги особових рахунків; перевірки технічного стану та правильності роботи приладів обліку.

При цьому визначена вартість робіт із знімання даних приборів обліку та вручення попередження про відключення. Розрахунки за договором проводяться після підписання акту виконаних робіт. Для виконання вказаних робіт пунктом 5.3 договору передбачене надання довіреності.

Матеріали справи містять копії зазначених довіреностей, які були видані на підтвердження повноваження фізичної особи проводити від імені підрозділів позивача на певній території контрольне знімання та фіксацію спожитої електроенергії та розносити повідомлення про заборгованість. Також позивачем були надані копії актів про виконані роботи, у яких відображена кількість знімань, їх вартість, та загальна вартість робіт.

Зважаючи на зміст істотних умов договорів та видані довіреності, суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані договори є змішаними договорами (ч.2 ст. 628 ЦК України), які відповідають ознакам договорів послуг (глава 63 ЦК України) та доручення (глава 68 ЦК України).

Так, відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Рознесення повідомлень та рахунків-квитанцій цілком відповідає змісту цього договору.

Частиною 1 статті 1000 ЦК України, передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно зі ст. 1003 того ж Кодексу у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України). Проведення контрольного знімання та фіксації обсягів використаної електроенергії у побутових абонентів від імені позивача також відповідає змісту договору доручення.

Заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору кількості знімань даних та рознесених повідомлень. Відносини між позивачем та вказаними особами не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором.

Фізичні особи не надавали позивачеві трудові книжки, вони не входять до штату позивача, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їх робочого часу позивачем не здійснювався.

Наведені ознаки вказують на те, що укладені договори не є трудовими, як і відносини, що з них виникають.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що суми коштів, які були виплачені фізичним особам за спірними договорами не відносяться до сум фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці". Отже, на ці суми не повинні нараховуватися внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Це спростовує висновки акту перевірки позивача від 25.05.2009р., що обумовлює задоволення позовних вимог про визнання протиправним, незаконним та таким, що є нечинним (недійсним) рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.06.2009р. №1662.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 195, 196, пунктом 1 статті 198, ст.ст.200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2009 року по справі №2-а-14493/09/0570 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго» до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним, незаконним та таким, що є нечинним (недійсним) рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 10.06.2009р. №1662 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 18 червня 2010 року.

Колегія суддів