Справа № 2а-16973/10/0570
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2010-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Буряк І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року справа №2а-16973/10/0570 < приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26 >

приміщення суду за адресою: м. Донецьк, бульвар Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Яманко В.Г., Радіонової О.О., при секретарі: Драній Л.Г., за участю представників: позивача ОСОБА_2 за довіреністю; відповідача ОСОБА_3 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківка на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2а-16973/10/0570 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Дружківка про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 17.06.2010 р., № /0 від 17.06.2010 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року позов було задоволено

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, податковий орган звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищезазначену постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, з чим не погоджувався представник позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

У травні 2010 року відповідачем було проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 23.02.2007 р. по 31.12.2009 р., за наслідками якої складений відповідний акт від 03.06.2010 р. № 212/1720/НОМЕР_1.

Згідно вказаного акту перевіркою встановлені наступні порушення: - п.1, п.5 Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», пп. 4.2.8 п.4.2 ст. 4, пп. 8.1.3 п.8.1 ст. 8, п.9.12.1, п.9.12.2 п.9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-ІУ від 22.05.03 р. та ст. 1З розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р., в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на 27 467,47 грн., в т.ч. за 2008 рік (на суму перевищення) 3 092,47 грн., за 2009 рік - на 24 375,00 грн.; пп. 2.3.1, п.2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п.3.1 ст. З , пп. 7.3.1 п.7.3 ст. 7, п.9.3 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168-97/ВР в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2009 рік на 52000,00 грн. ; пп. «б» пп. 19.2 с.19 Закону України від 22.05.2003 р. № 889-1У «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 1.1 п.1, пп. 2.1 п.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку та сум утриманого з них податку, зареєстрованого Міністерством Юстиції України 22.10.2003 р. за № 960/8281 позивачем не надавалися до ДПІ м. Дружківка розрахунки ф.1-ДФ за період 23.02.2007 р. по 31.12.2009 р., з відображеними сумами доходів виплачених позивачем суб'єктам господарювання - фізичним особам за придбані у них товарно-матеріальних цінностей.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, відповідачем прийняті: - податкове повідомлення-рішення від 17.06.2010 р. № /0, яким позивачу визначене податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 27 467,47 грн. (основний платіж); податкове повідомлення-рішення від 17.06.2010 р. № /0, яким позивачу визначене податкове зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 78 000,00 грн.,в тому числі основний платіж 52 000,00 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 26 000,00 грн.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачені підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до приписів ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції приписів Законів України «Про державну податкову службу в Україні» та "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, згідно ч. 1, 2 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ. Органи державної податкової служби здійснюють контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Головним доводом апелянта є посилання на результати перевірки, якою було встановлено перевищення позивачем обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2008 рік. За даними податкового органу обсяг виручки становив 532 986,37 грн., а за даними підприємця сума виручки від реалізації послуг за 2008 рік склала 498 000,00 грн., в результаті чого, податковим органом було виявлено заниження позивачем виручки від реалізації товарів за 2008 рік на суму 32 986,37 грн., що в свою чергу, призвело до порушення позивачем, як платником єдиного податку, приписів ст.ст.1,5 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування»

Проте, колегія суддів зазначає, що не згодна з цією тезою, через наступне.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Колегія суддів зазначає, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Судами обох інстанцій встановлено, що податковий орган не досліджував: чи позивач здійснював продаж сушильної машини, чи взагалі був такий товар у власності позивача на час перерахування йому грошей за рахунком № 69, чи це була звичайна помилка. Сам факт надходження грошей на розрахунковий рахунок без зясування зазначених обставин не є підставою для таких висновків, які зробив податковий орган.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на той факт, що виручкою приватного підприємця є не будь-які кошти, що надходять на розрахунковий рахунок такого підприємця, а саме кошти, що надходять у зв'язку з операціями продажу. Тобто, позивач у даному випадку повинен був здійснити продаж продукції (товарів, робіт, послуг) для того, щоб отримати на розрахунковий рахунок або (та) в касу грошові кошти як виручку.

Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначених нормативно-правових актів, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» не передбачено жодних обмежень щодо отримання та видачі платниками єдиного податку - фізичними особами готівкових коштів.

Крім того, як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, у періоді, що перевірявся, фізична особа підприємець ОСОБА_4 знаходилася на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Сторонами вказана обставина не спростовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків, та податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивач правомірно не сплачував податок на додану вартість та податок з доходів фізичних осіб, а також не подавав до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість, оскільки він був платником єдиного податку та був звільнений від сплати податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб.

Згідно статті 19 Конституції України посадові особи суб'єктів владних повноважень, якими є й податкові органи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень.

Колегія суддів відзначає, що у даному конкретному випадку податковий орган не довів правомірність і законність прийнятих ним рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення у справі із додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195-196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Дружківка залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 16973/10/0570 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції Вищого адміністративного суду України, а в разі виготовлення повного тексту у відповідності до ч. 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 22 травня 2010 року.

Головуючий суддя Г.М.Міронова

Судді: В.Г.Яманко

ОСОБА_5