Справа № 2а-22033/10/0570
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шинкарьова І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 року справа №2а-22033/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Сіваченка І.В.

суддів Дяченко С.П. , Шишова О.О.

при секретарі Запорожцевій Г.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Красноармійська реалбаза» та Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2010 року у справі № 2а-22033/10/0570 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Красноармійська реалбаза» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції «про визнання протиправною дії по предявленню першої податкової вимоги від 31.08.2010 року №1/36 на суму 3692453,21 грн. та визнання недійсною першу податкову вимогу», -

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) «Красноармійська реалбаза» звернулось до суду з позовом про визнання протиправною дії по предявленню першої податкової вимоги від 31.08.2010 року №1/36 на суму 3692453,21 грн. та визнання недійсною зазначену першу податкову вимогу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2010 року у справі № 2а-22033/10/0570 позов було задоволено частково, а саме: визнано недійсною першу податкову вимогу від 31.08.2010 №1/36 на суму 3692453,21 грн. в частині визначення бюджетної позички узгодженою податковою заборгованістю. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно підпунктів 6.2.2, 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі ОСОБА_5 №2181-ІІІ), перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк. Крім цих відомостей, повинно бути посилання на підстави їх виставлення; суму податкового боргу, належного до сплати, пені та штрафних санкцій; перелік запропонованих заходів із забезпечення сплати суми податкового боргу.

В той же час, прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), залученим державою або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) лише стягується у порядку визначеному законодавством, для стягнення податкового боргу, та не є узгодженим податковим зобов'язанням, тому у податковій вимозі повинно бути зазначено підстави виставлення саме цієї суми.

Тому у частині визнання недійсною першої податкової вимоги від 31.08.10 №1/36 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тобто визнанню спірної податкової вимоги недійсною в частині визначення бюджетної позички узгодженою податковою заборгованістю.

Що стосується визнання протиправними дій відповідача щодо пред'явлення спірної податкової вимоги, місцевий суд відмовив в позові, зазначивши наступне.

Якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги (підпункт 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-ІІІ).

У статті 2 цього закону наведено вичерпний перелік контролюючих органів, але органи державного казначейства у ньому відсутні. В той же час, відповідно до пункту 7 статті 11 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому подання Управління Державного казначейства України у м. Красноармійську, у цьому випадку, можна вважати прирівняним до подання контролюючого органу щодо суми узгодженої заборгованості.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо направлення позивачу спірної податкової вимоги відповідають вимогам законодавства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ВАТ «Красноармійська реалбаза» та Красноармійська обєднана державна податкова інспекція (далі Красноармійська ОДПІ) подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ВАТ «Красноармійська реалбаза» зазначило, що суд зробив помилковий висновок про те, що дії відповідача щодо направлення позивачу спірної податкової вимоги, відповідають вимогам законодавства.

Так, суд першої інстанції не дав правову оцінку доводам позивача про

відсутність взагалі заборгованості за бюджетної позичкою. Позивачем не укладались якісь договори, відповідно до яких позивач виступав позичальником державних коштів. Будь-яких первинних бухгалтерських або банківських документів на підтвердження перерахування позивачеві і отримання ним спірної суми бюджетної позички не існує і ніколи не існувало. Іншого відповідач не довів.

Далі, відповідно до пункту 1.12 Закону №2181-ІІІ контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону, в якій органи державного казначейства не вказані як контролюючий орган. Тому суд першої інстанції не мав права застосовувати у даному випадку аналогію закону та визначати органи державного казначейства контролюючим органом.

Крім того, немає жодних юридичних фактів, які б вказували на те, що 3692453,21 грн. є узгодженою сумою податкового зобов'язання чи податкового боргу. У самій податковій вимозі відсутні посилання на підстави її виставлення, як то передбачено підпунктом 6.2.2 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-ІІІ. Якщо відповідач вважає, що у позивача дійсно є вказаний податковий борг, то він повинен був звернутися до суду з позовом про його стягнення, а не виставляти податкову вимогу.

Більш того, незрозумілою та незаконною є позиція суду першої інстанції про часткове визнання першої податкової вимоги недійсної.

Позивач просив скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2010 по справі № 2а-22033/10/0570 та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, а саме:

- визнати протиправними дії Красноармійської ОДПІ по пред'явленню ВАТ «Красноармійська реалбаза» першої податкової вимоги від 31.08.2010 р. № 1/36 на суму 3 692 453,21 грн.;

- визнати недійсною першу податкову вимогу Красноармійської ОДПІ від 31.08.2010 р. № 1/36 в якій вказано, що станом на 31.08.2010 р. сума податкового боргу ВАТ «Красноармійська реалбаза» за узгодженими податковими зобов'язаннями складає 3 692 453,21 грн., у тому числі - основного платежу - 927 200,00 грн., пені - 2 765 253,21 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги Красноармійська ОДПІ зазначила, що відповідачем на адресу позивача було направлено спірну першу податкову вимогу у зв'язку з направленням Управлінням Державного казначейства України у м. Красноармійськ подання від 20.08.10 №19.22.02-13/526 на стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на зворотній основі.

Судом першої інстанції при винесені рішення було вірно зазначено, що подання Управління Державного казначейства України в м. Красноармійськ прирівняне до подання контролюючого органу щодо суми узгодженої заборгованості.

Але, судом не враховані приписи підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону №2181-ІІІ, а саме: якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Судом не взято до уваги той факт, що податкова інспекція діяла лише підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Тобто, при отриманні подання Держказначейства, дії податкового органу були цілком законні та правомірні стосовно виставлення оспорюваної податкової вимоги. До функцій податкового органу не входить обов'язок дослідження інформації, яка зазначена у поданні контролюючого органу (в цьому випадку - це історія виникнення податкового боргу).

Отже, місцевий суд фактично дозволив позивачу не повертати прострочену заборгованість до державного бюджету за бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на зворотній у сумі 3699982,6 грн, що суперечить нормам діючого законодавства.

Окрім цього, на думку відповідача, суд дійшов хибних висновків щодо визнання частково недійсною податкову вимогу. Тобто, визнання правомірним лише направлення вимоги без зазначення у ній суми є помилковим.

Відповідач просив скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.11.2010 по справі № 2а-22033/10/0570 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити. Представник третьої особи - Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області просив вирішити справу на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

ВАТ «Красноармійська реалбаза» є юридичною особою, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія АОО №530004 від 19.02.1992 р. (а.с.21).

Управлінням Державного казначейства України у м. Красноармійську Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області до Красноармійської державної податкової інспекції було направлено подання №19.22.02-13/526 на стягнення простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на зворотній основі станом на 01.08.2010р.

Відповідачем вказане подання було отримано 20.08.10 (а.с.53).

Позивачем 02.09.10 було отримано першу податкову вимогу відповідача від 31.08.10 №1/36 про сплату узгодженого податкового зобов'язання у сумі 3692453,21 грн. (а.с.10).

За обставинами справи, відповідачем спірна податкова вимога була направлена позивачу у зв'язку з направленням Управлінням Державного казначейства України у м. Красноармійську вказаного вище подання, із зазначенням заборгованості позивача за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, а також заборгованості з відсотків за користування позиками, наданими за рахунок коштів, залучених державою та/або під державні гарантії.

Позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо пред'явлення спірної податкової вимоги, а також про визнання недійсною цієї вимоги.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 1.10 статті 1 Закону № 2181-ІІІ податкова вимога - письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Відповідно до підпункту 6.2.3.а пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-ІІІ перша податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк.

Обовязковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обовязків, їх зміни чи припинення.

Тобто, виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язку погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк створює для позивача юридичні наслідки. Відтак, податкова вимога є рішенням субєкта владних повноважень, яке може бути предметом оскарження в адміністративному судочинстві.

В той же час, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо пред'явлення спірної податкової вимоги не можуть бути предметом оскарження з наведених вище причин, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Також слід зазначити, що позивачем вірно обраний спосіб захисту визнання недійсною податкової вимоги, та визначений відповідачем орган державної податкової служби, а не орган державного казначейства. Так, надіслання останнім на адресу відповідача подання не створює само по собі для позивача юридичних наслідків, тому подання також не може бути предметом оскарження.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг щодо незрозумілості прийнятого місцевим судом рішення про визнання спірної податкової вимоги недійсною в частині визначення бюджетної позички узгодженою податковою заборгованістю.

Якщо суд першої інстанції визначив зазначену в податковій вимозі заборгованість неузгодженою податковою заборгованістю, слід було визнавати податкову вимогу недійсною, як таку, що не відповідає сутності податкової вимоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності прийняття оспорюваної податкової вимоги апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 статті 17 Бюджетного Кодексу України від 21.06.2001 № 2542-ІІІ (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

ОСОБА_5, яким урегульовано процедуру стягнення, - ОСОБА_5 № 2181-III.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Таким чином, якщо відповідач вважає, що у позивача дійсно є вказаний податковий борг, то він повинен був звернутися до суду з позовом про його стягнення, а не виставляти податкову вимогу.

Відсутність підстав для направлення податкової вимоги колегія суддів обґрунтовує наступним.

У пункті 1.10 статті 1 Закону № 2181-ІІІ встановлено, що податкова вимога - це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону № 2181-ІІІ податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Порядок узгодження сум податкових зобов'язань, оскарження рішень контролюючих органів та визначення податкового боргу врегульований статтею 5 Закону № 2181-ІІІ.

Бюджетна заборгованість не є узгодженим податковим зобовязанням за Законом № 2181-ІІІ.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в встановлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-ІІІ, якщо контролюючий орган, що провів процедуру узгодження суми податкового зобов'язання з платником податків, не є податковим органом, такий контролюючий орган надсилає відповідному податковому органу подання про здійснення заходів з погашення податкового боргу платника податків, а також розрахунок його розміру, на підставі якого податковий орган надсилає податкові вимоги.

Пунктом 1.12 статті 1 зазначеного закону визначено, що контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу.

У статті 2 цього закону наведено вичерпний перелік контролюючих органів, але органи державного казначейства у ньому відсутні.

За таких обставин у суду відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин (аналогія закону). Тому подання Управління Державного казначейства України у м. Красноармійську у цьому випадку не можна вважати прирівняним до подання контролюючого органу щодо суми узгодженої заборгованості, тим більше що щодо існування заборгованості існує спір заперечення з боку позивача.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсною першої податкової вимоги від 31.08.10 №1/36.

В повному обсязі постанова складена 28.01.2011 року.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 206, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Красноармійська реалбаза» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2010 року у справі № 2а-22033/10/0570 - скасувати.

Позов Відкритого акціонерного товариства «Красноармійська реалбаза» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції «про визнання протиправною дії по предявленню першої податкової вимоги від 31.08.2010 року №1/36 на суму 3692453,21 грн. та визнання недійсною першу податкову вимогу» - задовольнити частково.

Визнати недійсною першу податкову вимогу Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції від 31.08.2010 р. № 1/36.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_6