Справа № 826/9434/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 вересня 2015 року № 826/9434/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни
проскасування рішення № 20710946 від 16.04.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Ганни Георгіївни про скасування рішення № 20710946 від 16.04.2015.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), в той же час, 10.06.2016 суд встановив, що дана особа померла.

У зв'язку з чим, в судовому засіданні 02.07.2015 судом було ухвалено залучити правонаступників (спадкоємців) ОСОБА_3: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в якості третіх осіб без самостійних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на 4/5 частини нежилих приміщень з № 1 по № 21 (гр. прим. № 70) - магазин непродовольчих товарів (літера А), що розташований АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 23.07.2015 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що державним реєстратором під час розгляду заяви ОСОБА_1 було виявлено записи № 7570077 - заборона нерухомого майна та № 11317123 - тимчасове застереження, які є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 14.11.207 та Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.02.2012, нежилі приміщення (групи приміщень № 70) ( в літ. А), що розташовані: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належали ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/17074/14-Ц, яке набрало законної сили 27.02.2015, визначено, що частка ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2) у праві спільної сумісної власності становить 4/5 частини нежилих приміщень з № 1 по № 21 (групи приміщень № 70 (в літ. А), загальною площею 415,7 кв. м., що знаходяться у АДРЕСА_1 а також визнано за ОСОБА_1 право власності на 4/5 частини нежилих приміщень з № 1 по № 21 (групи приміщень № 70 (в літ. А), загальною площею 415,7 кв. м., що знаходяться у АДРЕСА_1.

09.04.2015 представник позивача ОСОБА_9 подала до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві заяву для проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватна на нежилі приміщення з № 1 по № 21 (гр. прим. № 70) - магазин непродовольчих товарів (літера А), що розташований АДРЕСА_1.

До даної заяви представником позивача були подані наступні документи:

- копія паспорта громадянина України та податкового номеру, серія та номер: НОМЕР_3, виданий 26.03.1996, видавник: Мінське РУ ГУ МВС України в м. Києві;

- копія паспорта громадянина України та податкового номеру, серія та номер: НОМЕР_4, виданий 08.01.2008, видавник: Шевченківське РУ ГУ МВС України в Запорізькій обл.;

- копія довіреності, серія та номер: 607, виданий 07.04.2015, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О.;

- рішення суду, свідоцтво про право власності, технічний паспорт.

16.04.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чуйко Ганною Геогіївною було прийнято рішення № 20710946 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яким було відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на нежилі приміщення з № 1 по № 21 (гр. прим. № 70) - магазин непродовольчих товарів (літера А), що розташований АДРЕСА_1, оскільки заява та документи подані після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, а саме: відповідно консолідованим пошукам за суб'єктом права, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні записи № 7570011 - заборона нерухомого майна та № 11317123 - тимчасове застереження.

ОСОБА_1, не погоджуючись з такою позицією відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон України № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно із частиною п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до пункту першого статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна закріплена постановою КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до пункту 94 Порядку № 868, під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор у разі відсутності відомостей у Державному реєстрі прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно використовує реєстраційні дані, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), - у разі їх наявності в органі державної реєстрації прав.

В пункті 95 Порядку № 868 зазначено, що державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про:

- державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав;

- обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав;

- обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

- обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

Згідно із пунктом 28 Порядку № 868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Отже, з наведених вище норм законодавства вбачається, що державний реєстратор для проведення реєстрації права власності на нерухоме майно зобов'язаний встановити факт відсутності обтяження речових прав на таке майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки наявність обтяження на нерухомість є підставою для відмови у проведенні реєстрації права власності на даний об'єкт.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Чуйко Ганною Геогіївною було здійснено пошук в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та, як наслідок, було встановлено існування записів: № 7570011 - заборона нерухомого майна та № 11317123 - тимчасове застереження.

Відповідно до пункту 73 Порядку № 868, у разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

В матеріалах справи відсутні докази зняття обтяження із 4/5 частини нежилих приміщень з № 1 по № 21 (гр. прим. № 70) - магазин непродовольчих товарів (літера А), що розташований АДРЕСА_1, а тому у відповідача були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на даний об'єкт нерухомості.

Таким чином, судом було встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на 4/5 частини нежилих приміщень з № 1 по № 21 (гр. прим. № 70) - магазин непродовольчих товарів (літера А), що розташований АДРЕСА_1, керувався саме положеннями чинного законодавства України, а тому рішення від 16.04.2015 № 20710946 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є законним та правомірним.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та безпідставності.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов