Справа № 826/6612/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року 10:57 № 826/6612/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Федорчука А.Б.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Зайцева О.В.,

представника відповідача - Доброва О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про скасування наказу та поновлення на роботі, мотивуючи позовні вимоги тим, що бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про поновлення його на посаді, з якої його незаконно звільнено, є протиправною, оскільки за результатами судового розгляду кримінальної справи №54-3399, порушеної за ч. 2 ст. 368 КК України, кримінальна справа закрита у зв'язку з недоведеністю факту вчинення злочину, передбаченого зазначеною статтею КК України.

У позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача по розгляду моєї заяви про поновлення на посаді в порядку виконання вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;

поновити мене, ОСОБА_4 на посаду заступника начальника митного поста, яка аналогічна в даний час у Державній фіскальній службі України, враховуючи реорганізацію Державної митної служби України;

видати дублікат трудової книжки без запису про моє звільнення Наказом ДМС України 708-к від 08.04.2011 року про припинення з 08.04.2011 року мого перебування на державній службі в митних органах України за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник Київської міської митниці Державної фіскальної служби України заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді начальника відділу митного оформлення створив умови, за якими суб'єкти зовнішньо-економічної діяльності або їх представники, вимушені були сплачувати матеріальні кошти, з метою запобігання настання для себе негативних наслідків, які полягали у створенні перешкод у митному оформленні товарів. Крім того, відповідач зазначив, що після одержання матеріальних благ ОСОБА_4 було затримано співробітниками Управління СБ України у м. Києві, відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляду взяття під варту, постановою органу досудового слідства відсторонено від посади.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з витягу наказу Державної митної служби України №330-к від 02.03.2011 р., ОСОБА_4, начальника відділу митного оформлення «Залізничний» Київської регіональної митниці, з 04.03.2011 призначено на посаду заступника начальника митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці з посадовим окладом згідно зі штатним розписом митниці, відповідно до ст. 32 КЗпП України, як такого, що був зарахований до кадрового резерву на цю посаду.

Відповідно до витягу з наказу №708-к від 08.04.2011 р. за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», припинено 08.04.2011 р. перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_4, заступника начальника митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці.

При цьому, підставою для звільнення позивача із займаної посади вказано лист Київської регіональної митниці від 08.04.2011 року №40/2-15/4278-ЕП.

Згідно зазначеного листа, з 12:43 до 15:05 08.04.2011 р. на території митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці за адресою м. Київ, вул. Довбуша, 22, співробітниками УСБУ у м. Києві та працівниками Прокуратури Дніпровського району міста Києва проводились слідчі дії.

Зокрема, проведено обшук в кабінетах ОСОБА_4, заступника начальника митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці та у ході здійснення зазначених процесуальних дій у вищевказаних приміщеннях виявлені грошові кошти.

Після проведення обшуку працівниками правоохоронних органів було затримано ОСОБА_4, якого доставлено до Прокуратури Дніпровського району м. Києва для проведення відповідних слідчих дій.

Позивач, вважаючи своє звільнення із займаної посади безпідставним, а бездіяльність щодо нерозгляду відповідачем заяви про його поновлення протиправною, звернувся до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України.

Водночас, пунктом 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спеціальним законодавчим актом у сфері проходження публічної служби є Закон України "Про державну службу", який регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу та визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті (далі - Закон №3723-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Основні принципи державної служби визначені статтею 3 Закону №3723-XII.

Так, державна служба грунтується на таких основних принципах: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця (ст.5 Закону № 3723-XII).

Статтею 10 Закону №3723-XIІ встановлено, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Державні службовці мають право: користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; брати участь у розгляді питань і прийнятті в межах своїх повноважень рішень; одержувати від державних органів, підприємств, установ і організацій, органів місцевого та регіонального самоврядування необхідну інформацію з питань, що належать до їх компетенції; на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; вимагати затвердження керівником чітко визначеного обсягу службових повноважень за посадою службовця; на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи; безперешкодно ознайомлюватись з матеріалами, що стосуються проходження ним державної служби, в необхідних випадках давати особисті пояснення; на просування по службі з урахуванням кваліфікації та здібностей, сумлінного виконання своїх службових обов'язків, участь у конкурсах на заміщення посад більш високої категорії; вимагати службового розслідування з метою зняття безпідставних, на думку службовця, звинувачень або підозри; на здорові, безпечні та належні для високопродуктивної роботи умови праці; на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу; захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку.

Конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції (ст.11 Закону № 3723-XII).

Пунктом 6 частини 1 статті 30 № 3723-XII визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Відповідно до ст.17 №3723-XII громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Крім того, текст Присяги написаний чітко і зрозуміло, а її зміст за своєю суттю не може містити конкретні посилання на певні закони та їх норми, порушення яких могло б свідчити про порушення Присяги державного службовця посадовою особою державного органу при виконанні своїх службових обов'язків. Вона дійсно має на меті в загальному порядку публічно зобов'язати державного службовця у своїй повсякденній діяльності керуватися виключно Конституцією та законами України, які, у свою чергу, уже мають більш конкретний зміст та зобов'язують державного службовця дотримуватися певних правил, встановлених ними, або утримуватися від певних дій, які ними заборонені.

Таким чином, текст Присяги має уніфікований характер і розповсюджується на усі правовідносини, де однією зі сторін є державний службовець.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач перебував на посаді заступника начальника митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що наказом Державної митної служби України №708-к від 08.04.2011 р. позивача звільнено із займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до вимог ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

З подання Прокуратури Дніпровського району міста Києва про усунення причин і умов, які сприяли вчиненню злочину від 07.07.2011 р. №54-3399 вих.11 вбачається, що одержання хабаря ОСОБА_4 стало можливим внаслідок неналежного контролю з боку керівництва Державної митної служби України за виконанням своїх службових обов'язків підлеглими працівниками.

Матеріалами справи підтверджується, що прокуратурою Дніпровського району м. Києва порушена кримінальна справа щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4, працюючи на посаді заступника начальника митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці, маючи 6 ранг державного службовця, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, вчинив одержання хабара.

Водночас, під час розслідування встановлено, що посадові особи митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами гр. ОСОБА_6, чим вчинили злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою 29.11.2012 р. кримінальну справу №54-3399 щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 368 КК України закрито у зв'язку з недоведеністю факту вчинення злочину, передбаченого вказаною статтею КК України; порушено кримінальну справу №54-3399 щодо посадових осіб митного поста «Лівобережний» Київської регіональної митниці, за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Водночас, суд звертає увагу, що припинення державної служби відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" є особливим видом відповідальності державного службовця у вигляді звільнення державного службовця із займаної посади та роботи, і є таким, що не потребує обов'язкової наявності у державного службовця дисциплінарних стягнень, передбачених статтями 147 КЗпП України і 14 Закону України "Про державну службу", на момент вирішення питання про припинення державної служби, і може бути застосованим незалежно від того чи притягувався державний службовець до дисциплінарної відповідальності раніше, чи не притягувався.

Крім того, чинним законодавством можливість звільнення державного службовця з підстав порушення Присяги державного службовця не пов'язується з моментом набрання обвинувальним вироком відносно такої особи законної сили.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 4 червня 2013 року №21-171а13, звільнення за порушення присяги може мати місце тоді, коли державний службовець скоїв проступок, який підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу.

Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи, що на момент звільнення позивача із займаної посади в діях останнього містились ознаки скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, що є підставою для звільнення за порушення Присяги державного службовця, суд приходить до висновку про правомірність звільнення позивача із займаної посади.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що Державною фіскальною службою України розглянуто звернення ОСОБА_4 №Ф/1250 від 03.03.2015 р. щодо поновлення його на займаній посаді, з якої останній звільнений.

Про результати розгляду заяви позивач повідомлений листом №2413/Ф/99-99-04-03-02-14 від 17.03.2015 р.

При цьому, судом вбачається, що ОСОБА_4 роз'яснено, що згідно з наказом Державної митної служби України від 08.04.2011 р. №708-к припинено перебування на державній службі в митних органах за порушення Присяги державних службовців, відповідно до п.6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу», враховуючи, що звільнення ОСОБА_4 не пов'язане із засудженням, підстав для поновлення його на колишній роботі згідно із статтею 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не вбачається.

Суд також зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, оскільки судом не встановлено оскаржуваної бездіяльності відповідача.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи, що позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді та видачі дубліката трудової книжки позивачу є похідними від позовних вимог, підстав для задоволення яких судом не вбачається, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятих оскаржуваних рішень.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією 18.08.2015 р.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Федорчук А.Б.

Суддя Шулежко В.П.