Справа № 2а-1772/12/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/36783/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Сіроша М.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013у справі № 2а-1772/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Центр Проект"

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова

Львівської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Центр Проект" звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень - рішень: №/0/40356 від 01.12.2011; №/0/40357 від 01.12.2011.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2012 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення №/0/40356 від 01.12.2011, скасовано податкове повідомлення-рішення №/0/40357 від 01.12.2011, в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток: основний платіж 492607 грн., штрафні (фінансові) санкції 123151, 75 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2012 скасовано частково в частині відмови у задоволення позовних вимог, прийнято в цій частині нове рішення, яким скасовано податкове повідомлення - рішення №/0/40357 від 01.12.2011, в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 222 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань здійснення фінансово-господарської діяльності дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2010 по 30.06.2011, в тому числі при формуванні доходів та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2011 року та ІІ квартал 2011 року та складено акт №3494/23-2/35101958 від 17.11.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення -рішення: № /0/40356 від 01.12.2011, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 43182 656 грн.; № /0/40357 від 01.12.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток: основний платіж 663765 грн., штрафні (фінансові) санкції 165941, 25 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 5.5.2, пп. 5.5.4 п. 5.5, п. 5.1 пп. 5.2.1, п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994, занижено податок на прибуток за 2010 рік всього у сумі 663765 грн., зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2 квартал 2011 року в сумі 43182656 грн.

Стосовно податкового повідомлення - рішення № /0/40357 від 01.12.2012.

Перевіркою встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 04.13 "Інші витрати" за період 2010 року на загальну суму 2655058 грн., безпідставне включення до складу валових витрат суми відсотків, що перевищує 50 відсотків оподаткованого прибутку звітного періоду при умові володіння нерезидентами 100 % статутного фонду ТОВ „Центр-Проект" та включення до складу валових витрат вартості послуг, пов'язаних з придбанням (переоформленням) землі, без підтвердження подальшого використання вказаних послуг у власній господарській діяльності, в тому числі: наданих СПД ОСОБА_3 на суму 275000 грн., ТОВ „Укрконсалтгруп" на суму 409629, 63грн., не підтверджених належним чином оформленими первинними документами, без підтвердження не включення вказаних послуг до валових витрат за результатами діяльності підприємства за 2009 рік на загальну суму 684629, 63 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до складу валових витрат у відповідних податкових періодах включено відсотки за користування позикою у 2010 році включено суму 4139806, 20 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 зазначеного Закону).

При віднесенні суми відсотків нарахованих за кредитами та іншими борговими зобов'язаннями діє обмеження, що встановлено пп. 5.5.2 п. 5.5 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств"; оформлення нарахування відсотків по договору займу, укладеному між двома підприємствами, первинними бухгалтерськими документами (накладними, актами) не передбачено діючим законодавством; використання позики позивачем для погашення заборгованості по раніше отриманим кредитам від банків резидентів не суперечить визначенню господарської діяльності.

Оскільки законодавцем встановлено особливий порядок визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями та з врахуванням того, що засновниками позивача є 100 % нерезиденти.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що відсотки згідно позики у формі кредитної лінії позивачем включені до складу валових витрат 2010 року з дотриманням вимог пп. 5.5.2 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств".

Стосовно безпідставного включення до складу валових витрат вартості послуг, пов'язаних з придбанням (переоформленням) землі не підтверджених належним чином оформленими первинними документами суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що в 2010 році позивачем укладено договори оренди на користування земельними ділянками із Львівською міською радою 08.04.2010 по придбаних в 2008 році в ТОВ „ТК „Інтермаркет" нежитлових приміщень.

В 2010 році Товариством проводились оплати та включення до складу валових витрат вартості послуг по перереєстрації земельних ділянок, зокрема, Центром державного земельного кадастру, Управлінням Держкомзему у м. Львові.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як встановлено, зокрема правомірність включення позивачем вартості орендних послуг до складу валових витрат підтверджується належним чином оформленими актами прийому-передачі наданих послуг та платіжними документами.

ТОВ „Укрконсалтгруп" надавало консалтингові послуги по об'єктах комерційної нерухомості, а СПД ОСОБА_3 надавав послуги в питаннях оформлення оренди земельних ділянок, представляв Товариство при укладенні договорів оренди в Львівській міській раді, Центрі державного земельного кадастру, Управлінні держкомзему та інших державних органах.

Визначальним для висновку про правомірність віднесення платником податку вартості отриманих послуг з проведення рекламних заходів до складу валових витрат та податкового кредиту є наявність у нього мети на отримання прибутку, здійснення діяльності у відповідності з визначеними цілями, а також підтвердження отриманих послуг відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Слід зазначити, що законодавець надав платнику право здійснювати господарську діяльність на власний ризик і можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів.

За відсутності доказів, які б свідчили про існування змови платника з його постачальниками, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування, право позивача на податковий кредит не може ставитися у залежність від проведення зустрічних перевірок усіх його постачальників та/або від результатів таких перевірок.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що проведення позивачем вказані послуги в подальшому призвело до збільшення його доходу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 у справі № 2а-1772/12/1370 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 у справі № 2а-1772/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
М.В. Сірош