Справа № 2а-19849/10/0570
Суддя: Яманко В.Г.
Дата ухвалення: 2010-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року справа №2а-19849/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яманко В. Г.

суддів: Міронової Г. М.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Балакай І. Л.

за участю представників від:

позивача ОСОБА_3 за дов. № 05-13-11-17/6690 від 23.06.2010 р.,

відповідача ОСОБА_4 за дов. № 52 від 18.10.2010 р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 9 вересня 2010 року

по адміністративній справі № 2-а-19849/10/0570 (суддя Смагар С. В.)

за позовом Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області

до Територіальної державної інспекції праці

у Донецькій області

про визнання нечинним та скасування пункту 2 припису від

13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016, -

ВСТАНОВИЛА:

4 вересня 2010 року Контрольно-ревізійне управління в Донецькій області (далі по тексту КРУ в Донецькій області) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом (т. 1 арк. спр. 1 - 5) до Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області про визнання незаконними дій щодо перевірки відповідності законодавству наказу Головного КРУ від 6 червня 2008 року № 505-о, визнання нечинним та скасування пункту 2 припису від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 стосовно нарахування та сплати водіям управління ОСОБА_5, ОСОБА_6 заробітної плати за роботу в надурочний час за травень 2008 року та приведення режиму роботи працівників, які працюють за ненормованим робочим днем, у відповідність до вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2008 року (т. 1 арк. спр. 72-73) позовні вимоги в частині визнання незаконними дій територіальної державної інспекції праці у Донецькій області щодо проведення перевірки відповідності законодавству наказу Головного КРУ від 6 червня 2008 року № 505-о були задоволені повністю шляхом визнання незаконними дій територіальної державної інспекції праці у Донецькій області щодо проведення перевірки відповідності законодавству наказу Головного КРУ від 6 червня 2008 року № 505-о.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2008 року (т. 1 арк. спр. 146-147) позовні вимоги в частині визнання нечинним та скасування пункту 2 припису від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 були задоволені повністю шляхом визнання нечинним та скасування пункту 2 припису Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року (т. 1 арк. спр. 198-199) постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2008 року було залишено без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року (т. 1 арк. спр. 201-203) постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2008 року було залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року (т. 1 арк. спр. 242-247) постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову КРУ в Донецькій області до Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області про визнання незаконними дій відповідача щодо проведення перевірки відповідності законодавству наказу Головного КРУ від 6 червня 2008 року № 505-о. Також, зазначеною постановою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року (т. 1 арк. спр. 242-247) постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2008 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2009 року в частині позову КРУ в Донецькій області до Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області про визнання нечинним і скасування пункту 2 припису від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 скасовано та в цій частині справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, Вищим адміністративним судом України в постанові від 20 липня 2010 року вказано, що підставою для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції та направлення справи в частині позовних вимог про визнання нечинним і скасування пункту 2 припису від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 є передчасність висновків щодо протиправності пункту 2 припису, оскільки судами не перевірено, чи мали місце обставини, викладені в акті перевірки, відносно систематичного застосування ненормованого робочого дня водіїв. Також, Вищий адміністративний суд звернув увагу на те, що право на підвищену оплату надурочної роботи мають працівники з ненормованим робочим днем у випадку, якщо переробка понад норми робочого часу, у зв'язку із застосуванням режиму ненормованого робочого дня мала не епізодичний, а систематичний характер і перестала бути відповідною розмірам компенсацій за ненормований робочий день.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2010 року (т. 2 арк. спр. 17-19) було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання нечинним та скасування пункту 2 припису від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 стосовно нарахування та сплати водіям управління ОСОБА_5, ОСОБА_6 заробітної плати за роботу в надурочний час за травень 2008 року та приведення режиму роботи працівників, які працюють за ненормованим робочим днем, у відповідність до вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівників з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці».

Суд першої інстанції обґрунтував відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

- доведеність матеріалами справи факту належності водіїв позивача до категорії працівників з ненормованим робочим днем,

- відсутність в діючому законодавстві визначення терміну «ненормований робочий день» та відповідно можливість застосування у спірних правовідносинах положення наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року № 7 «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці», незважаючи на те, що даний наказ не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, та враховуючи, що його норми не суперечать нормам Кодексу законів про працю України та іншим нормативно-правовим актам, які регулюють відносини між працедавцем та працівником,

- доведеність відповідачем правомірності та обґрунтованості пункту 2 припису.

Позивач в апеляційній скарзі (т. 2 арк. спр. 21-24) просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не було враховано обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, зокрема, щодо порушення відповідачем вимог пункту 4.3. Порядку проведення перевірки стану додержання законодавства про працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики від 21 березня 2003 року № 72, за яким припис оформлюється днем підписання акту. КРУ в Донецькій області листом від 23 липня 2008 року № 09-10/2545 повернуло відповідачеві перший екземпляр акту перевірки, але відповідачем оформлено припис лише 13 серпня 2008 року, що підтверджує незаконність даного документу;

- судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що оплата праці водіїв службових автомобілів в КРУ проводиться у відповідності до наказу Міністерства праці України від 2 жовтня 1996 року № 77 «Про умову оплати праці працівників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів, та інших органів», який зареєстрований в Міністерстві юстиції 11 жовтня 1996 року за № 593/1618. Пунктом 2 додатку 3 до вказаного наказу передбачено, що водіям легкових автомобілів, автобусів, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів, установлюється доплата за ненормований робочий день у розмірі 25 відсотків тарифної ставки за відпрацьований час, вказана доплата встановлена відповідними наказами та виплачується водіям. Крім того, робочий час та відпочинок водіїв регулюється Положенням про робочій час та відпочинок водіїв автотранспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 17 січня 2002 року № 18, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 лютого 2002 року за № 97/6385. Відповідно до пункту 2 Положення водіям легкових автомобілів у разі потреби може встановлюватися ненормований робочий день, тобто понад нормальну тривалість робочого часу. Ця робота не вважається надурочною та за неї не здійснюється додаткова оплата перепрацьованого часу. Водіям з ненормованим робочим днем надається у формі компенсації додаткова щорічна відпустка тривалістю 7 календарних днів. Вказаний порядок оплати роботи водіям за ненормований робочий день викладено також в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 4 червня 2008 року № 143/13/116-08 «Про встановлення водіям надбавок та додаткової відпустки за ненормований робочий день»;

- суд першої інстанції необґрунтовано посилається на вимоги пункту 2.8 наказу Міністерства транспорту України від 17 січня 2002 року № 18, оскільки як вбачається з подорожніх листів (кілометраж в день), загальна кількість керування автотранспортним засобом на тиждень не перевищує 9 годин на день і 48 годин на тиждень;

- суд першої інстанції необґрунтовано посилається на вимоги наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 10 жовтня 1997 року № 7 «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці», оскільки зазначеним актом затверджені рекомендації, тобто приписи даного документу мають виключно рекомендований характер, та не є нормативно-правовим актом, так як не зареєстровані в Міністерстві юстиції України у порядку, встановленому Указом Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 3 жовтня 1992 року № 493/92, та Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законі інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731;

- судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, зокрема, факт задоволення постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 2 жовтня 2008 року протесту прокурора Калінінського району м. Донецька шляхом скасування постанови Калінінського районного суду м. Донецька від 8 вересня 2008 року про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися до судового засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Територіальна державна інспекція праці у Донецькій області є територіальним органом урядового органу державного управління, а саме, Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю, що визначено Положенням про Територіальну державну інспекцію праці у Донецькій області, затвердженому 1 лютого 2006 року (т. 1 арк. спр. 29-35).

18 липня 2008 року відповідачем була проведена первинна планова перевірка Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області з питання додержання законодавства про працю. За результатами проведеної перевірки складений акт № 05-01-044/0028 (т. 1 арк. спр. 7-12). В якості порушень в акті визначено про те, що водії управління систематично залучаються до понаднормової роботи. Вказане, за висновком відповідача, свідчить про невірне застосування ненормованого режиму роботи, у зв'язку з цим ця робота вважається понаднормовою та підлягає оплаті відповідно до вимог статті 106 КЗпП України, однак всупереч цим вимогам не оплачується КРУ в Донецькій області в подвійному розмірі.

Територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області на підставі акту було видано припис № 05-01-044/0028-0016 від 13 серпня 2008 року (т. 1 арк. спр. 13-14), згідно пункту 2 якого, КРУ в Донецькій області було предписано нарахувати та сплатити водіям управління ОСОБА_5, ОСОБА_6 заробітну плату за роботу в надурочний час за травень 2008 року та привести режим роботи працівників, які працюють за ненормованим робочим днем, у відповідність до вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці».

Відповідно до пункту 4.3 Порядку проведення перевірки стану додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21 березня 2003 р. N 72, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 червня 2003 р. за N 432/7753, припис оформляється днем підписання акта. Датою підписання акту позивач вважає 23 липня 2008 року, що не спростовується відповідачем, а датою припису 13 серпня 2008 року, тому має місце порушення відповідачем вимог наведеного Порядку.

Колективним договором зі змінами та доповненнями (т. 1 арк. спр. 79-80) та Правилами внутрішнього трудового розпорядку Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області (т. 1 арк. спр. 86-93) встановлений наступний режим роботи: початок робочого дня о 09 годині, перерва на обід з 13 години до 13 години 45 хвилин, закінчення робо чого дня у понеділок - четвер о 18 години, у п'ятницю о 16 годин 45 хвилин, вихідні - субота, неділя. Частиною третьою пункту 2.1.7 колективного договору визначено, що працівникам, які є державними службовцями, надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, також, надається додаткова оплачувана відпустка за ненормований робочий, зокрема, водіям 1, 2, 3 класу тривалістю 7 календарних днів. З наведеного вбачається, що водії управління належать до категорії працівників з ненормованим робочим днем. Вказане підтверджується подорожніми листами за травень 2008 року водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_8, де в графі режим роботи водіїв визначено - ненормований.

Позивачем зазначено, що преміювання працівників КРУ в Донецькій області здійснюється безпосередньо на підставі наказу Міністерства праці України від 2 жовтня 1996 року N 77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 1996 року за N 593/1618. Даний факт підтверджується копією витягу з наказу № 115 від 12 червня 2008 року «Про преміювання працівників КРУ в Донецькій області за травень 2008 року» (т. 1 арк. спр. 138-139), в якому під № 221 вказана сума премії ОСОБА_5 та під № 222 - ОСОБА_6 у розмірі по 212 грн. 40 коп. кожному. Таким чином, матеріалами справи доведено, що водіям виплачувалася надбавка саме за ненормований робочий день.

За своєю природою режим ненормованого робочого дня схожий з роботою понад встановлену норму тривалості робочого часу, проте необхідно розрізняти ці інститути, оскільки:

- до надурочних робіт може бути залучено широке коло працівників, за винятком категорій, визначених законом, а перелік професій і посад, для яких може застосовуватися ненормований робочий день, визначається колективним договором, що й було дотримано позивачем при укладанні колективного договору;

- надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника 4 годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік, на працівників із ненормованим робочим днем подібна вимога не поширюється, роботодавцю заборонено систематично залучати працівників, які працюють у режимі ненормованого робочого дня, до роботи понад встановлену тривалість робочого часу, відповідач в акті перевірки порушень з приводу фактично відпрацьованого водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_8 робочого часу порушень не встановлював;

- до надурочних робіт працівники залучаються у виняткових випадках, вичерпний перелік яких містить КЗпП, а ненормований робочий день може застосовуватися в разі неможливості нормування часу трудового процесу, що й стосується водіїв, час роботи яких кожного дня різний;

- праця у режимі ненормованого робочого дня компенсується шляхом надання додаткової відпустки, конкретна тривалість якої встановлюється колективним договором по кожному виду робіт, професій та посад або трудовим договором, але загальною тривалістю до 7 календарних днів, а компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу, навіть за погодженням із працівником, забороняється і має провадитись у грошовій формі в підвищеному розмірі. За колективним договором позивача водіям за роботу в режимі ненормованого робочого часу передбачена додаткова відпустка у кількості 7 календарних днів.

Статтею 1 Указу Президента України «Про державну реєстра цію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 3 жовтня 1992 року № 493/92 встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Згідно пункту 2 цього ж Указу державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Рекомендації щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці, затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року, за своєю правовою природою носять рекомендаційний, розяснювальний і відомчий характер та не обовязковими до виконання, проте містять нові правові норми, які мають бути викладені виключно в нормативно-правових актах, затверджених відповідними розпорядчими документами та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України в установленому законодавством порядку. Так, в рекомендаціях визначене тлумачення ненормованого робочого дня, принципи його застосування, тривалість відпустки тощо, тобто те, що окремо не врегульовано нормами КЗпП України, тому вказаний наказ № 7 від 10 жовтня 1997 року повинен був пройти обовязкову в даному випадку державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що не є надурочною робота працівника з ненормованим робочим днем понад установлену норму робочого часу, крім випадків виконання за дорученням роботодавця роботи, що не входила до кола його обов'язків.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про правомірність та обґрунтованість пункту 2 припису відповідача.

Крім того, позивач вказує на не дослідження судом першої інстанції в повному обсязі обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, зокрема, такої обставини, як задоволення постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 2 жовтня 2008 року протесту прокурора Калінінського району м. Донецька та скасування постанови Калінінського районного суду м. Донецька від 8 вересня 2008 року про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП (т. 1 арк. спр. 48-49). З цього приводу колегія суддів зазначає, що за частинами 1, 4 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративний проступок є обов'язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Тобто, постановою Калінінського районного суду м. Донецька встановлений факт відсутності в діях головного бухгалтера КРУ в Донецькій області складу правопорушення в частині порушення нею вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року, застосування якого є спірним у даних правовідносинах.

За таких обставин, позовні вимоги КРУ в Донецькій області в частині визнання нечинним та скасування пункту 2 припису Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області від 13 серпня 2008 року № 05-01-344/0028-0016 підлягають задоволенню з застосуванням приписів частини 2 статті 11 КАС України щодо вислову нечинний, який застосовується при оскарженні нормативно-правових актів, а в даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання пункту 2 припису протиправним та його скасування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-19849/10/0570 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 9 вересня 2010 року по адміністративній справі № 2а-19849/10/0570 скасувати.

Задовольнити позовні вимоги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області до Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області та визнати протиправним і скасувати пункт 2 припису Територіальної державної інспекції праці у Донецькій області від 13 серпня 2008 року № 05-01-044/0028-0016 щодо нарахування та сплати водіям управління ОСОБА_5, ОСОБА_6 заробітної плати за роботу в надурочний час за травень 2008 року й приведення режиму роботи працівників, які працюють за ненормованим робочим днем у відповідність до вимог наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 7 від 10 жовтня 1997 року «Про затвердження Рекомендацій щодо порядку надання працівникам з ненормованим робочим днем щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці».

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відкласти з дня закінчення судового розгляду справи на строк пять днів складання судового рішення у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови складені, підписані колегією суддів у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 жовтня 2010 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Постанова складена в повному обсязі та підписана колегією суддів 20 жовтня 2010 року.

Головуючий суддя В.Г.Яманко

Судді Г.М.Міронова

ОСОБА_2