Справа № 2а-30303/08/0570
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2011 року справа №2а-30303/08/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Жаботинської С.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Нікуліна О.А.,

при секретарі Іванченко О.В., за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2009 року у справі № 2а-30303/08/0570 (№ 2а-8661/09/0570) за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, рішення та бездіяльності по невиконанню відповідно до законодавства України виконавчого листа та рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, рішення та бездіяльності по невиконанню відповідно до законодавства України виконавчого листа та рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 року.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що 09.08.2005 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1391 на виконання зазначеного рішення. 15.09.2005 року виконавчий лист передано на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 20.09.2005 року головним державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та разом з листом № С-28925-25/3 від 20.09.2005 року направлено до Генеральної прокуратури України для виконання та для відому.

Позивач, зазначив, що на даний час рішення щодо зобов'язання Генеральної прокуратури України прийняти по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року рішення відповідно до вимог, передбачених ст. 97 КПК України не виконано, заяву не розглянуто.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2009 року у справі № 2а-30303/08/0570 (№ 2а-8661/09/0570) позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які мали місце при виконанні виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 30 травня 2005 року.

В задоволенні іншій частини позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в якій позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, представник відповідача в судове засідання не звився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлен належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити. До такого висновку колегія суддів прийшла з огляду на наступне:

30.05.2005 року Печерським районним судом м. Києва винесено рішення, яким скаргу ОСОБА_2 на дії Генеральної прокуратури України задоволено, визнано дії Генеральної прокуратури України по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами - неправомірними та зобов'язано Генеральну прокуратуру України прийняти по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами рішення відповідно до вимог, передбачених ст. 97 КПК України. Зазначене рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2005 року залишено без змін.

На виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 року, відповідно до якого скаргу ОСОБА_2 на дії Генеральної прокуратури України задоволено, визнано дії Генеральної прокуратури України по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами - неправомірними та зобов'язано Генеральну прокуратуру України прийняти по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами рішення відповідно до вимог, передбачених ст. 97 КПК України, судом видано виконавчий лист № 2-1391/2005 від 09.08.2005 року.

15 вересня 2005 року позивач звернувся із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого листа до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ( далі ВПВР Депавртаменту ДВС Міністерства юстиції України).

20 вересня 2005 року головним державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на підставі ст. ст. 3, 18, 18-1, 20-1, 24 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва № 2-1391/2005 від 09.08.2005 року та надано строк для добровільного виконання рішення до 27 вересня 2005 року.

Листом № С-28925-25/3 від 20.09.2005 року постанову про відкриття виконавчого провадження направлено до Генеральної прокуратури України для виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем ВПВР Депавртаменту ДВС 14.10.2005 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 «Про виконавче провадження» у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення.

Позивач неодноразово звертався до суду зі скаргами на бездіяльність Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, та як встановлено судом, Печерським районним судом м. Києва прийнято рішення про зобов'язання головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 вжити заходів виконання щодо виконавчого листа № 2-1391/2005, виданого 09.08.2005 року Печерським районним судом м. Києва, у відповідності з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження». На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-1391/2005 від 08.11.2006 року та в процесі його виконання державним виконавцем виставлено вимогу № 25/10-118/3 від 02.04.2007 року, якою зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо виконавчого листа № 2-1391/2005, виданого 09.08.2005 року Печерським районним судом м. Києва.

17.04.2007 року в.о. начальника ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_4 проведено перевірку виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1391/2005 від 09.08.2005 року, за результатами якої постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.10.2005 року, винесену на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» скасовано та зобов'язано державного виконавця вчинити дії направлені на виконання рішення суду.

20.09.2007 р. ухвалою Печорського районного суду м. Київа в задоволені скарги ОСОБА_5, заінтересована особа: Генеральна прокуратура України на постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2007 р. відмовлено (т. 1 а.с. 107).

Державним виконавцем 20.03.2007 року до Генеральної прокуратури України направлено лист з вимогою повідомити, які саме дії вчинені ними в порядку ст. 97 КПК України на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2005 року по справі № 2-1391/2005. Згідно відповіді від 29.03.2007 року Генеральна прокуратура України повідомила, що за скаргою ОСОБА_2 від 03.11.2004 року прокуратурою Волноваського району Донецької області 25.08.2005 року прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 11 ст. 6 КПК України. Зазначений факт визнається сторонами та у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин, тому на підставі приписів ч. 2 ст. 72 КАС України суд вважає, що зазначені обставини не підлягають доказуванню.

На підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» 20.06.2007 року державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення.

Згідно ст. 2 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його і порядку, встановленому законодавством; на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Суд встановив, що вимоги, викладені у виконавчому листі за своєю правовою природою відносяться до категорії вимог немайнового характеру.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІУ та п.п. 3.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У відповідності до вимог статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІУ визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

У відповідності до вимог статті 30 Закону Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

У разі добровільного повного або часткового виконання рішення боржником державний виконавець складає про це акт, який підписується стягувачем і боржником.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення повністю або частково, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання у межах строку, передбаченого статтею 25 цього Закону.

Виконання рішень немайнового характеру встановлено главою 8 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до ст. 76 Закону після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а з боржника стягується двократний розмір витрат на проведення виконавчих дій.

Якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Як свідчать фактичні обставини справи виконавчий лист містить вимоги щодо зобовязання Генеральної прокуратури прийняти по заяві ОСОБА_2 від 03.04.2004 року за наведеними фактами рішення відповідно до вимог, передбачених ст. 97 КПК України.

Відповідно до ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню.

По заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень:

1) порушити кримінальну справу;

2) відмовити в порушенні кримінальної справи;

3) направити заяву або повідомлення за належністю.

Одночасно вживається всіх можливих заходів, щоб запобігти злочинові або припинити його. За наявності відповідних підстав, що свідчать про реальну загрозу життю та здоров'ю особи, яка повідомила про злочин, слід вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки заявника, а також членів його сім'ї та близьких родичів, якщо шляхом погроз або інших протиправних дій щодо них робляться спроби вплинути на заявника.

Коли необхідно перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів.

Заява або повідомлення про злочини до порушення кримінальної справи можуть бути перевірені шляхом проведення оперативно-розшукової діяльності. Проведення визначених у законодавчих актах України окремих оперативно-розшукових заходів проводиться з дозволу суду за погодженим з прокурором поданням керівника відповідного оперативного підрозділу або його заступника. Постанова судді про надання такого дозволу виноситься і на неї може бути принесена апеляція з додержанням порядку і у випадках, передбачених статтями 177, 178 і 190 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Повноваження Прокуратури України визначені в статті 121 Конституції України, яка змістує, що Прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються:

1) підтримання державного обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян;

5) нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру», прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

У статті 15 Закону України Про прокуратуру повноваження Генерального прокурора України по керівництву органами прокуратури визначені наступним чином.

Генеральний прокурор України:

1) спрямовує роботу органів прокуратури і здійснює контроль за їх діяльністю;

2) призначає першого заступника, заступників Генерального прокурора України, керівників структурних підрозділів, головного бухгалтера, інших працівників Генеральної прокуратури України;

3) затверджує структуру і штатну чисельність підпорядкованих органів прокуратури, розподіляє кошти на їх утримання;

4) призначає за погодженням з Верховною Радою Автономної Республіки Крим прокурора Автономної Республіки Крим;

5) призначає заступників прокурора Автономної Республіки Крим, прокурорів областей, міст Києва і Севастополя, їх заступників, міських, районних, міжрайонних, а також прирівняних до них інших прокурорів;

6) відповідно до законодавства визначає порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів, за винятком осіб, призначення яких передбачено цим Законом;

7) відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції;

8) присвоює класні чини згідно з Положенням про класні чини працівників прокуратури. Вносить подання Президенту України про присвоєння класних чинів державного радника юстиції 1, 2 і 3 класів.

Вказівки Генерального прокурора України з питань розслідування є обов'язковими для виконання всіма органами дізнання і попереднього слідства.

Згідно ст. 6 Закону, органи Прокуратури України:

1) становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим;

2) здійснюють свої повноваження на підставі додержання Конституції України та чинних на території республіки законів, незалежно від будь-яких органів державної влади, посадових осіб, а також рішень громадських об'єднань чи їх органів;

3) захищають у межах своєї компетенції права і свободи громадян на засадах їх рівності перед законом, незалежно від національного чи соціального походження, мови, освіти, ставлення до релігії, політичних переконань, службового чи майнового стану та інших ознак;

4) вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

Зазначені завдання конкретизовані у пунктах 1.2, 1.3 наказу Генерального прокурора України № 4/1гн від 20 квітня 2004 року - прокурори всіх рівнів мають забезпечити безумовне реагування на вчинені порушення закону з часу надходження заяв, повідомлення про злочин до прийняття остаточного рішення у справі; своєчасне поновлення порушених прав і законних інтересів учасників кримінального процесу, усунення їх причин, забезпечення відшкодування матеріальної та моральної шкоди. З метою здійснення зазначених завдань нагляду за виконанням законів органами дізнання і досудового слідства прокурор наділений важливими повноваженнями владно - розпорядчого характеру, які чітко регламентовані статтею 227 Кримінально-процесуального Кодексу України. В той же час повноваження прокурора - це не тільки його права, але і обов'язки: при виявленні порушень закону він зобов'язаний реалізувати свої права щодо їх усунення, поновити порушені права і притягнути до відповідальності осіб, які припустилися цих порушень. Це є одним із принципів організації і діяльності прокуратури, передбачений пунктом 4 статті 6 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру», прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами.

Системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів і матеріали справи свідчать про те, що у Генеральної прокуратури України були повноваження направити заяву позивача про повідомлення про скоєння злочину до нижчестоящої прокуратури, якою є прокуратура Волноваського району Донецької області, тобто Генеральна прокуратура України в даному випадку діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно відповіді Генеральної прокуратури України від 29.03.2007 року за скаргою ОСОБА_2 від 03.11.2004 року прокуратурою Волноваського району Донецької області 25.08.2005 року прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 11 ст. 6 КПК України.

Зазначене свідчить, після отримання вимог державного виконавця Прокуратурою, добровільно виконано у порядку ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 року, відповідно до якого скаргу ОСОБА_2 на дії Генеральної прокуратури України задоволено, визнано дії Генеральної прокуратури України по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами - неправомірними та зобов'язано Генеральну прокуратуру України прийняти по заяві ОСОБА_2 від 03.11.2004 року за наведеними фактами рішення відповідно до вимог, передбачених ст. 97 КПК України, про що своєчасно повідомлено головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, а тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які мали місце при виконанні виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 30 травня 2005 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права під час вирішення справи, тобто наявні підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2009 року у справі № 2а-30303/08/0570 (№ 2а-8661/09/0570) за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, рішення та бездіяльності по невиконанню відповідно до законодавства України виконавчого листа та рішення Печерського районного суду м. Києва від 30.05.2005 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення; може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 05 січня 2011 року. Постанова у повному обсязі складена 10 січня 2011 року.

Головуючий: С.В. Жаботинська

Судді: О.А. Нікулін

ОСОБА_6