Справа № 2а/1770/1170/2012
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2012-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1170/2012

02 квітня 2012 року 12год. 49хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

представники заявника: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

особа, щодо якої внесено подання: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за поданням

Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції
до ОСОБА_3
про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, -
ВСТАНОВИВ :

Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби (далі - Здолбунівська ОДПІ) звернулася до суду з поданням до ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

У судовому засіданні представники податкового органу підтримали внесене подання та пояснили суду, що на виконання розпорядження начальника Здолбунівської ОДПІ від 06.03.2012р. №2-р "Про проведення операції "Металобрухт" було проведено перевірку та встановлено факт прийому металобрухту від населення ОСОБА_3 без належної державної реєстрації та за відсутності ліцензії. Працівниками податкового органу складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення. З дотриманням вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Порядку застосування адміністративного арешту платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.11.2011р. №1398, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.01.2012р. за N9/20322, (далі - Порядок №1398), начальником Здолбунівської ОДПІ було прийнято рішення від 28.03.2012р. №2 про застосування повного адміністративного арешту майна ОСОБА_3 - металобрухту в кількості 0,2т. Вказане рішення є законним та обґрунтованим, оскільки права займатися підприємницькою діяльністю, а саме збиранням металобрухту без належної реєстрації та дозволів ОСОБА_3 не має.

Особа, щодо якої внесено подання, та його представник (в судовому засіданні 30.03.2012р.) заперечили проти підтвердження судом обґрунтованості адміністративного арешту майна та вказали, що жодною підприємницькою діяльністю ОСОБА_3Й не займався. Виявлений представниками податкового органу металобрухт самостійно збирав для власних потреб, з метою наступного здавання у прийомний пункт у м.Рівному. Оскільки є інвалідом 2 групи, то отримані внаслідок здавання металобрухту кошти збирався використати для власного лікування. Відтак, арешт майна - зібраного металобрухту, є незаконним та порушує права і свободи ОСОБА_3

Заслухавши пояснення представників Здолбунівської ОДПІ, особи, щодо якої внесено подання, та його представника, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що арешт на майно ОСОБА_3, застосований рішенням начальника Здолбунівської ОДПІ від 28.03.2012р. №2, є обґрунтованим з огляду на наступне.

27.03.2012р. на виконання розпорядження начальника Здолбунівської ОДПІ від 06.03.2012р. №2-р "Про проведення операції "Металобрухт" (а.а.с.30-36), наказу від 21.03.2012р. №31 "Про проведення фактичної перевірки" (а.с.5), на підставі направлень від 21.03.2012р. №9/22-222, від 21.03.2012р. №10/22-222 та від 21.03.2012р. №11/22-222 (а.а.с.6-8) ревізорами-інспекторами Здолбунівської ОДПІ було проведено перевірку-обстеження ОСОБА_3 за адресою: с.Гільча-ІІ, вул.Першотравнева,91, код ДРФО НОМЕР_1, за наслідками якої складено акт (реєстраційний №80/22- від 28.03.2012р.) (а.с.4).

З вказаного акта вбачається, що проведеною перевіркою встановлено факт прийому ОСОБА_3 металобрухту в населення без державної реєстрації та дозвільних документів (ліцензії), з метою наступної реалізації в приймальний пункт м.Рівного.

Згідно з інвентаризаційним описом від 27.03.2012р. на подвір'ї ОСОБА_3 було виявлено 200кг металобрухту (а.с.10).

27.03.2012р. працівниками Здолбунівської ОДПІ складено протокол про адміністративне правопорушення №28 (бланк серії КН №877515) про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП (а.с.12).

Від підписання матеріалів перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 відмовився, про що податковим органом складено акт від 27.03.2012р. №12-/22- (а.с.15).

28.03.2012р. сектор погашення податкового боргу Здолбунівської ОДПІ звернувся до начальника Здолбунівської ОДПІ зі зверненням №2 щодо застосування повного адміністративного арешту майна платника податків - ОСОБА_3 (а.с.13).

Розглянувши вказане звернення начальник Здолбунівської ОДПІ 28.03.2012р. о 13.00год. прийняв рішення №2 про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_3 (металобрухту в кількості 0,2т) (а.с.14).

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із ст.2 закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990р. N509-XII (далі - Закон N509-XII) завданнями органів державної податкової служби є, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Відповідно до п.4 ст.10 Закону N509-XII державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані спеціалізовані державні податкові інспекції виконують такі функції, зокрема: здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних операцій, додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, що видають ці документи, за наявністю торгових патентів.

Підпунктом 41.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Згідно з п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 20 ПК України передбачено права органів державної податкової служби, серед яких, зокрема, і право проводити перевірки в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пп.80.1 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника органу податкової служби, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку до початку проведення такої перевірки, та, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

У ході судового розгляду встановлено, що фактичну перевірку ОСОБА_3 працівниками Здолбунівської ОДПІ проведено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Факт прийому ОСОБА_3 металобрухту від населення без державної реєстрації у встановленому порядку та за відсутності відповідної ліцензії зафіксовано актом перевірки (реєстраційний №80/22- від 28.03.2012р.).

ОСОБА_3 у судовому засіданні та у поясненнях, наданих працівникам податкового органу під час проведення перевірки (а.с.9), визнав факт належності йому металобрухту, що зафіксований у інвентаризаційному описі від 27.03.2012р., у кількості 200кг, та товарних ваг (а.с.11).

Суд критично оцінює посилання особи, щодо якої внесено подання, на ті обставини, що виявлений працівниками податкового органу металобрухт, було зібрано ним самостійно для особистих потреб, особливо зважаючи на те, що ОСОБА_3 (за його власними поясненнями) є інвалідом 2 групи (відсутня частина ноги), а виявлені на його подвір'ї непридатні для прямого використання металеві вироби (металобрухт) мають значну вагу.

Відповідно до ч.2 ст.3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст.58 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

При цьому, громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу (ч.1 ст.128 ГК України).

Відповідно до ст.4 Закону України "Про металобрухт" від 05.05.1999р. №619-XIV (далі - Закон №619-XIV) операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами. Діяльність, пов'язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, провадиться на підставі ліцензії, що видається в порядку, встановленому законодавством.

Всупереч вищевказаним нормам, ОСОБА_3 фактично здійснював підприємницьку діяльність із заготівлі металобрухту без державної реєстрації у встановленому порядку та за відсутності відповідної ліцензії.

Виходячи з визначення у ст.1 Закону №619-XIV понять «збирання металобрухту» та «реалізація металобрухту» фізичні особи без отримання відповідної ліцензії мають право у випадках, передбачених ч.6 ст.4 цього Закону, здійснювати діяльність, повязану з переміщенням металобрухту від місця його утворення або знаходження до території розташування спеціалізованих або спеціалізованих металургійних переробних підприємств та їх приймальних пунктів (збирання металобрухту), а також діяльність, повязану із передачею права власності на металобрухт іншому власнику в обмін на еквівалентну суму коштів або боргових зобовязань (реалізація металобрухту). Здійснення вказаних операцій з металобрухтом не є порушенням встановленого порядку, не потребує спеціального дозволу (ліцензії).

У той же час збирання і реалізація побутового металобрухту, здійснювані фізичною особою, яка не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, якщо така діяльність є фактично підприємницькою, тягне за собою адміністративну або кримінальну відповідальність.

Порядок та загальна процедура застосування адміністративного арешту майна платника податків визначені ст.94 ПК України та Порядком №1398.

Так, відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з пп.94.2.4 п.94.2 ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, зокрема, що відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Згідно з п.94.6 ст.94 ПК України керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

При цьому, пунктом 4 Порядку №1398 визначено, що обумовлене рішення керівник органу державної податкової служби (його заступник) приймає на підставі звернення відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини.

Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Зазначена норма Податкового кодексу України кореспондує з п.2 ч.1 ст.183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Здолбунівською ОДПІ обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, а відтак подання підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.7 ст.183-3 КАС України прийнята судом постанова по суті заявлених вимог підлягає негайному виконанню.

Підстави для застосування судом ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 183-3, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість повного адміністративного арешту майна ОСОБА_3 (металобрухту в кількості 0,2т), застосованого рішенням начальника Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби від 28 березня 2012 року №2.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дудар О.М.