Справа № 2а-11796/08/1570
Суддя: Хлюстін Ю. М.
Дата ухвалення: 2010-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2010 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Хлюстіна Ю.М.

при секретарі судового засідання: Кравець Я.А.

за участю сторін:

законний представник прокуратури

Одеської області - не зявився

від позивача та третьої особи

ВАТ «Ізмаїльський целюлозно картонний

комбінат»представник - ОСОБА_1 ( по довіреності)

від відповідача представник - не зявився

від третьої особи малого багатопрофільного

приватного підприємства «Босфор плюс»

представник - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом відкритого акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів»до Ізмаїльської митниці про визнання неправомірними дій відповідача по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, визнання правомірним проведення відповідачем митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Одеської області з адміністративним позовом звернулось відкрите акціонерне товариство «Стахановський завод феросплавів»до Ізмаїльської митниці про визнання неправомірними дій відповідача по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, зобовязання відповідача провести митне оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397 та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Позовні вимоги були вмотивовані тим, що 09.06.2006р. між позивачем та фірмою «Воbst SA»(Швейцарія) був укладений контракт на поставку обладнання для виробництва упаковки з гофрокартону.

09.06.2006року між ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та Ізмаїльським целюлозно-картонним комбінатом був укладений договір №3925/09-06 купівлі-продажу обладнання для виробництва упаковки з гофрокартону.

22.09.06р. позивачем до Ізмаїльської митниці для здійснення митного оформлення були подані вантажні митні декларації, які не були оформлені митним органом у зв'язку із складанням протоколів про порушення митних правил щодо голови правління Ізмаїльського целюлозно-картонного комбінату за статтями 336 та 352 Митного кодексу України.

Постановою господарського суду Одеської області від 22 січня 2007р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29 березня 2007р., позовні вимоги ВАТ «Стахановський завод феросплавів»задоволено у повному обсязі.

На виконання постанови суду, що набрала законної сили та виконавчого листа, виданого 08.05.2007 року господарським судом Одеської області та відкритого виконавчого провадження, Ізмаїльська митниця здійснила митне оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397 та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2008 року вищезазначені рішення суддів були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представником позивача у судовому засіданні подано заяву про зміну предмету адміністративного позову, згідно якої позивач просить визнати неправомірними дії відповідача по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року та визнати правомірним проведення відповідачем митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Зазначену заяву позивач обґрунтував тим, що на сьогодні Ізмаїльською митницею здійснено митне оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397 та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Представник позивача та представник третьої особи ВАТ «Ізмаїльський целюлозно картонний комбінат»в одній особі, у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в первинному позові, в заяві про зміну предмету позову та письмових поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив в задоволення позову відмовити у повному обсязі, з підстав, наведених у письмових запереченнях проти адміністративного позову. Свої заперечення Ізмаїльська митниця обґрунтовує тим, що зобов'язання Ізмаїльської митниці провести митне оформлення вантажу «обладнання для виробництва упаковки з гофрокарону»із використанням податкових векселів серії АА № 0089255 та № 0089256 на суму податку на додану вартість, виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів»суперечить п.1.3, ст.1, п.2.1 ст.2, п.11.5 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.87 Митного кодексу України та задоволенню не підлягає. Крім цього відповідач звернув увагу на те, що строк на який було видані позивачем податкові векселі, закінчився 22.10.2006 року та вимога позивача щодо зобов'язання Ізмаїльської митниці проводити митне оформлення вантажу зі сплатою податку на додану вартість з застосуванням податкових векселів серії АА № 0089255 та № 0089256 суперечить п.11.5 Закону України від 03.04.97 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», п. 8 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.97 № 1104 та задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача малого багатопрофільного приватного підприємства «Босфор плюс»у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що з позовними вимогами ВАТ «Стахановський завод феросплавів»згодні.

Законний представник прокуратури Одеської області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом по справі встановлені наступні факти та обставини.

09.06.2006 року між ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та фірмою «Воbst SA»(Швейцарія), укладено контракт № 09-06 (аркуші справи 8-15, том І), предметом якого є поставка фірмою обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line. Зазначеним контрактом передбачено, що товар буде поставлятися на умовах DDU, Ізмаїл, Україна Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (в редакції 2000 р.), введені в дію з 01.01.2000 р. (далі - Інкотермс).

Згідно статті А.4. терміну DDU Інкотермс продавець вважається таким, що виконав поставку, коли він надав нерозвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, названої покупцем, на будь-якому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Абз. 3 п. 3 контракту № 09-06 передбачено, що датою поставки вважається дата відмітки Української митниці при перетині обладнанням митного кордону України.

При цьому згідно статті А.8. та статті Б.8. терміну DDU Інкотермс, доказами поставки можуть бути надані покупцю делівері-ордер і/або звичайний транспортний документ (автотранспортна накладна).

Пред'явлення товарно-транспортної накладної покупцю засвідчується підписом останнього у відповідній графі накладної, а також штампом української митниці про взяття товару під митний контроль, оскільки вказаний штамп відповідно до ст. 72 Митного кодексу України підтверджує прийняття товару до митного контролю та митного оформлення, тобто до здійснення імпортних митних процедур, здійснення яких відповідно до статті Б.2 терміну DDU Інкотермс є обов'язком Покупця.

Згідно умов зовнішньоекономічного контракту № 09-06 від 09.06.2006 року, укладеного між ВАТ «СЗФ»та фірмою «Воbst SA»(Швейцарія), товар, що поставлявся був доставлений автомобільним транспортом у м. Ізмаїл Одеської області 16.09.2006 року, проте штамп «під митним контролем»був проставлений 18.09.2006 року.

Також судом встановлено, що 07 червня 2006 року між ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»було укладено договір № 07-06/06 відповідального зберігання (аркуші справи 21-23, том І). Умовами зазначеного договору (п.1.1) передбачено, що поклажодавець ВАТ «СЗФ»передає, а зберігач ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»приймає на відповідальне зберігання обладнання для виробництва упаковки з гофрокартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, тобто товар, який має бути поставленим фірмою «Воbst SA»(Швейцарія).

Також 09.06.2006 року між позивачем та ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»було укладено договір № 3925/09-06 (аркуші справи 18-20, том І), згідно умов якого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»продає, а ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»придбаває на умовах DDU, Ізмаїл, Україна ( Інкотермс 2000) обладнання для виробництва упаковки з гофрокартону Flexo 160/SPO Vision/In-line (вироблене фірмою «Воbst SA»(Швейцарія).

Тобто, на виконання умов договору, ВАТ «Стахановський завод феросплавів», як продавець виконає свої зобов'язання в момент, коли надасть ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»не розвантажений товар у м. Ізмаїл. Проте, до цього часу, ВАТ «Стахановський завод феросплавів», будучи покупцем за зовнішньоекономічним контрактом № 09-06, має виконати всі імпортні митні процедури згідно статті Б2 терміну DDU.

Що стосується дії договору №3925/09-06 - з моменту підписання, з 09.06.2006 року по 31.01.2008 року, то згідно ч. І ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Тобто, якщо буквально, в період з 09.06.2006 року по 31.01.2008 року ВАТ «Стахановський завод феросплавів» зобов'язане було передати ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»обладнання, а останнє мало його оплатити.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 зазначеного договору, датою поставки вважається дата підписання сторонами акту прийому передачі обладнання. В даному випадку, митне оформлення обладнання було здійснено Ізмаїльською митницею 30.05.2007 року, і лише після цієї події, позивач міг виконати свій обов'язок по передачі права власності на товар, що і відбулося 31.05.2007 року та підтверджується відповідним актом (аркуш справи 162, том ІІІ).

Таким чином, термін дії угоди не слід ототожнювати з моментом переходу права власності на товар. Зазначене підтверджується приписом ч. І ст. 656 Цивільного кодексу України, згідно якої предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Судом також встановлено, що у зв'язку з тим, що умовами поставки нерезидентом обладнання є DDU, Ізмаїл, Україна, ВАТ «Стахановський завод феросплавів»отримано письмове погодження Луганської митниці від 22.08.2006р. про здійснення митного оформлення цього обладнання в Ізмаїльській митниці (аркуш справи 29, том І).

З метою здійснення усіх необхідних юридичних дій за місцем поставки товару, 08.08.2006 року між ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»укладено договір поруки № 2925/08-18 (аркуші справи 24-26, том І), згідно умов якого останній приймає на себе обов'язки від імені та за дорученням позивача здійснювати всі необхідні юридичні дії, спрямовані на декларування вантажу довірителя, пред'явлення митним органам товарів, транспортних засобів, інших предметів та документів до них для митного оформлення.

На виконання умов контракту № 09-06 від 09.06.2006р., обладнання було доставлено фірмою «Воbst SA», Швейцарія автомобільним транспортом до м. Ізмаїл 16.09.2006 року.

21.09.2006 року обладнання у присутності посадових осіб Ізмаїльської митниці та з дозволу на той час виконуючого обов'язки начальника Ізмаїльської митниці ОСОБА_2 було розміщено на території цеху гофротари ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат».

22.09.2006 року митним брокером МБПП «Босфор плюс»було подано до Ізмаїльської митниці вантажні митні декларації № /6/200396 та № /6/200397, інші документи, необхідні для здійснення митного оформлення обладнання та податкові векселі серії АА № 0089255 на суму 1120721,35грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86грн., видані позивачем 22.09.2006р. на сплату податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно ст. 85 Митного кодексу України митна декларація подається митному органу, який здійснює митне оформлення, протягом 10 днів з дати доставляння товарів і транспортних засобів у митний орган призначення.

Митна декларація, відповідно до ст. 86 Митного кодексу України, приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи. Дата і час прийняття митної декларації фіксуються посадовою особою митного органу, що її прийняла, проставленням відміток на бланку митної декларації та відповідним записом у документах митного органу.

З моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

Митний орган не має права відмовити в прийнятті митної декларації, якщо декларантом виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу в прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанту.

Судом встановлено, що ВМД № /6/200396 та № /6/200397 були прийняті Ізмаїльською митницею 22.09.2006р. Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України Ізмаїльською митницею у передбаченому митним законодавством України порядку ВАТ «Стахановський завод феросплавів»не видавалась, тобто у позивача були відсутні правові підстави для видачі нових податкових векселів і як наслідок подання нових ВМД.

Не здійснення митного оформлення Ізмаїльська митниця в письмових запереченнях поданих до господарського суду Одеської області обґрунтовувала тим, що 04.10.2006р. нею було складено протокол про порушення митних правил, передбачених ст. 336 Митного кодексу України, за № 0389/50600/2006 відносно голови правління ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»ОСОБА_3 і додаток № 1 до цього протоколу про вилучення обладнання.

Проте, судом встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2006р. визнано ОСОБА_4 винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 337 Митного кодексу України, а не ст. 336 Митного кодексу України як кваліфіковано Ізмаїльською митницею, та накладено штраф у сумі 340,00грн., також було зобов'язано Ізмаїльську митницю закінчити митне оформлення обладнання (аркуш справи 38, том І).

Проте відповідач не виконав рішення суду і не здійснив митне оформлення обладнання. Більш того, 15.11.2006р. Ізмаїльською митницею знову було складено протокол про порушення митних правил, передбачених ст. 352 Митного кодексу України, за № 469/50600/2006 відносно голови правління ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат»ОСОБА_4 та додаток № 1 до цього протоколу про вилучення обладнання. Відповідач надав до суду лист від 19.12.2006р. за № 6/18-01/9625 (аркуш справи 116, том І), відповідно до якого Ізмаїльська митниця передала справу про порушення митних правил № 469/50600/2006 в прокуратуру Одеської області.

Водночас в матеріалах справи є в наявності лист прокуратури Одеської області від 15.05.2007 року за № 4/3-5029-07, з якого вбачається, що дані матеріали справи про порушення митних правил були направлені 28.12.2006 року для перевірки до УСБУ в Одеській області. 30.04.2007 року головним відділом УСБУ в Одеській області за вказаними матеріалами відносно посадових осіб МБПП «Босфор плюс»та ВАТ «Ізмаїльський целюлозно картонний комбінат» прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину, у звязку з чим суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що проведення митного оформлення обладнання було б неправомірним до розгляду Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області справи про порушення митних правил № 469/50600/2006.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що отримувачем вантажу, згідно поданих до митного оформлення ВМД, і векселедавцем у векселях зазначений позивач - ВАТ «Стахановський завод феросплавів», а тому не проведення митного оформлення через складення протоколів про порушення митних правил відносно голови правління ВАТ «Ізмаїльський целюлозно-паперовий комбінат»є неправомірним, так як із матеріалів справи, судом не встановлено безпосереднього зв'язку між митним оформленням вантажу позивача і порушенням митних правил іншим суб'єктом господарської діяльності. Посилання митниці на додаткові відомості до графи № 8 на зворотній стороні аркушу 5 ВМД, де зазначений лише код і назва комбінату, не заслуговує на увагу, так як в графі 8 ВМД одержувачем зазначений ВАТ «Стахановський завод феросплавів»і в графі 9 ВМД він же вказаний, як особа, відповідальна за фінансове врегулювання, а тому всі питання при митному оформленні вантажу Ізмаїльська митниця повинна була вирішувати з одержувачем вантажу, тобто з ВАТ «Стахановський завод феросплавів».

Також, суд вважає, що посилання відповідача у запереченнях наданих під час розгляду справи господарським судом Одеської області на те, що проведення митного оформлення з використанням податкових векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86грн., виданих 22.09.2006р., є неможливим з огляду на набуття чинності з 18.11.2006р. Порядку справляння податку на додану вартість під час митного оформлення товарів, імпортованих на митну територію України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.09.2006р. № 821, п. 4.5 якого визначено, що митне оформлення товарів з наданням платниками ПДВ податкових векселів на суму податкового зобов'язання з ПДВ здійснюється в митниці, у зоні діяльності якої розташований цей платник, а тому, на думку Ізмаїльської митниці, митне оформлення товарів із наданням ВАТ «Стахановський завод феросплавів»податкових векселів на суму податкового зобов'язання з ПДВ можливо лише у Луганський митниці, не заслуговує на увагу, оскільки на момент подання ВАТ «Стахановський завод феросплавів»вказаних податкових векселів на суму податкового зобов'язання з ПДВ, наказ Державної митної служби України від 27.09.2006р. № 821 не набув чинності, а тому будь-яких обмежень застосування податкових векселів при митному оформленні товарів на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не містило.

Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Заперечення Ізмаїльської митниці стосовно неможливості здійснення митного оформлення з використанням податкових векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86грн., виданих 22.09.2006р. та ВМД № /6/200396 та № /6/200397, в яких наявне посилання на ці векселі, так як строк дії їх закінчився 22.10.2006р., суд відхиляє, виходячи із наступного.

При митному оформленні товарів зі сплатою податку на додану вартість шляхом надання митним органам податкових векселів на суму податкового зобов'язання необхідно керуватись п. 11.5 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р., з наступними змінами та доповненнями, та положеннями Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997р. № 1104.

Відповідно до п. 11.5 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку.

Видача податкового векселя здійснюється під час проведення митного оформлення імпортованих на митну територію України товарів у строк, встановлений для сплати податку на додану вартість (п. 9 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997р. № 1104).

Підпунктом 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Враховуючи те, що оскільки датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації, суд вважає що подання органу митного контролю податкового векселя на сплату таких податкових зобов'язань також повинно здійснюватися за цією датою. Так як подання митних декларацій до Ізмаїльської митниці було 22.09.2006р., то позивач правомірно видав податкові векселі саме 22.09.2006 року.

Крім того, судом встановлено, що розрахунки між сторонами по контракту №09-06 від 09.09.2006 року здійснювалися шляхом сплати 14% авансового платежу, кінцевий розрахунок здійснено шляхом безвідкличного документарного акредитиву. Жодних розрахунків між сторонами зовнішньоекономічного договору за допомогою векселів не проводилось.

Відносно взагалі можливості застосування положень Закону України «Про обіг векселів в Україні»до даних правовідносин, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему оподаткування»від 25.06.1991 року № 1251-XII встановлено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

В даному випадку, право платників податків за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання встановлено спеціальним законом про оподаткування.

Натомість преамбулою Закону України «Про обіг векселів в Україні»від 05.04.2001 року №2374-111 передбачено, що ним визначаються особливості обігу векселів в Україні, який полягає у видачі переказних та простих векселів, здійсненні операцій з векселями та виконанні вексельних зобов'язань у господарській діяльності, відповідно до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та відповідно до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів.

Отже, Закон України «Про обіг векселів в Україні»від 05.04.2001 року №2374-111 не може застосовуватись до правовідносин з видачі та погашення податкових векселів.

Відповідно до ст.78 Митного кодексу України митне оформлення здійснюється митним органом, як правило, протягом однієї доби з часу пред'явлення товарів і транспортних засобів, що підлягають митному оформленню, подання митної декларації та всіх необхідних документів та відомостей.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Ізмаїльська митниця не довела правомірність своїх дій щодо не проведення у строки встановлені діючим законодавством митного оформлення вантажу за ВМД № /6/200396 та ВМД № /6/200397 прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року із використанням податкових векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Проте, судом встановлено, що на виконання постанови суду, що набрала законної сили та виконавчого листа, виданого 08.05.2007 року господарським судом Одеської області та відкритого виконавчого провадження, Ізмаїльська митниця лише 30.05.2007 року у передбаченому чинним законодавством порядку здійснила митне оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397 та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість, що підтверджується відміткою митниці на ВМД та на простих векселях.

Крім того, судом встановлено, що вищезазначені податкові векселі було погашено 19.06.07 за рахунок бюджетного відшкодування згідно заяви ВАТ «Стахановський завод феросплавів»від 19.06.07 за № 05/3812, що підтверджується листом Стахановської об'єднаної податкової інспекції від 22.08.07 № 13750/16 (аркуш справи 19, том ІІІ).

Суд також вважає необхідним зазначити, що в даному випадку, митне оформлення обладнання було здійснено Ізмаїльською митницею 30.05.2007 року і лише після цієї події, позивач міг виконати свій обов'язок по передачі права власності на товар, що і відбулося 31.05.2007 року та підтверджується відповідним актом (аркуш справи 162, том ІІІ). З моменту виконання нерезидентом умов поставки товару за зовнішньоекономічним контрактом та до його реалізації ВАТ «Ізмаїльський целюлозно картонний комбінат», даний товар обліковувався на балансі ВАТ «Стахановський завод феросплавів», що підтверджується довідкою № 05/5203 від 289.09.2010 року.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, у звязку з чим вважає можливим їх задовольнити.

Разом з тим, суд вважає, необхідним відмовити позивачу у задоволенні позову в частині вимог щодо визнання правомірним проведення відповідачем митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів»22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість, оскільки

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобовязання відповідача - субєкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших обєктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобовязання відповідача вчинити певні дії; зобовязання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що такий спосіб захисту прав, як визнання правомірними дій субєкта владних повноважень не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України.

Також суд не вбачає підстав для задоволення зазначених вимог, оскільки судом встановлено що Ізмаїльською митницею лише 30.05.2007 року, тобто з порушенням строків, встановлених приписами Митного кодексу України, було здійснено митне оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів», з використанням вантажних митних декларацій № /6/200396 та № /6/200397 та двох простих векселів серії АА № 0089255 на суму 1120721,35 грн. та серії АА № 0089256 на суму 938730,86 грн., виданих ВАТ «Стахановський завод феросплавів» 22.09.2006 року на суму податкових зобовязань зі сплати податку на додану вартість.

Разом з тим, суд вважає, що відповідачем не надано доказів правомірності дій по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року, в той час як положеннями ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасну розумного строку.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів»підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про податок на додану вартість», Митним кодексом України, ст. ст. 2, 6,7, 8, 9, 11,49, 51, 86, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов відкритого акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів»до Ізмаїльської митниці частково.

Визнати протиправними дії Ізмаїльської митниці по зволіканню в проведенні митного оформлення обладнання для виробництва упаковки з гофракартону Flexo 160/SPO Vision/In-line, імпортованого ВАТ «Стахановський завод феросплавів»та предявленого до митного оформлення за вантажними митними деклараціями № /6/200396 та № /6/200397, прийнятих до оформлення Ізмаїльською митницею 22.09.2006 року.

в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції в десятиденний строк з дня отримання постанови в повному обсязі у відповідності до вимог передбачених ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 07 жовтня 2010 року.

Суддя Ю.М. Хлюстін