Справа № 2а-9154/12/1470
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/32623/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Сіроша М.В.

секретар судового засідання Бовкун В.В.

за участю представників згідно журналу судового засіданні від 20.08.2015 (в матеріалах справи)

розглянувши касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013

у справі № 2а-9154/11/1470

за позовом Державного підприємства „Миколаївський морський

торгівельний порт"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з

великими платниками податків у м. Миколаєві Державної

податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -

рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Миколаївський морський торгівельний порт" звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві Державної податкової служби (правонаступник - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.11.2011.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2012 позовні вимоги задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення № від 25.11.2011.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в який просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, Вищий адміністративний суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2009 по 30.06.2011 та складено акт від 09.11.2011.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 25.11.2011, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток основний платіж 1973173 грн., штрафні ( фінансові) санкції 213715 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 8.7.2 п. 8.7 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", п. 146.12 ст. 146 ПК України, занижено суму податку на прибуток за період з 01.10.2009 по 30.06.2011 на суму 1973173 грн., віднесено до складу валових витрат суми вартості товарів (робіт, послуг), придбаних у контрагентів, угоди з якими визнані податковими органами нікчемними та внаслідок встановлених порушень позивачем завищено валові витрати на суму 759278, 55 грн.

Пунктами 5.1, 5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є визначений перелік обов'язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів: назва документу; дата та місце складання документу; назва підприємства, від імені якого складений документ; зміст та об'єм господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посада осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, які дозволяють ідентифікувати особу, яка бере участь у здійсненні господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Виконання договорів, тобто фактичне здійснення господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами, обов'язковість складання яких передбачена законодавством. Придбання товарів пов'язано з господарською діяльністю позивача. Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вірно зазначила, що відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Як встановлено ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України визнання судом нікчемних правочинів недійсними не вимагається. Отже, згідно ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суперечність правочину моральним засадам суспільства або спрямованість його на незаконне заволодіння майном держави, за даних обставин, може мати місце у разі наявності наміру сторін, який спрямований на неправомірне отримання податкової вигоди, шляхом штучного формування податкового кредиту і валових витрат.

Будь-яких доказів стосовно нікчемності угод, укладених позивачем з ТОВ „Южная техническая компанія", ПП „Светолюкс-Николаев", ТОВ „Карго-Імпекс", ТОВ „Колібрі Плюс" відповідач суду не надав.

Відповідно до пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Згідно пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Облік балансової вартості основних фондів, які підпадають під визначення груп 2,3,4 ( обладнання котельної), ведеться за сукупною балансовою вартістю відповідною групи основних фондів незалежно від часу введення в експлуатацію таких основних фондів.

Таким чином, позивач правомірно визначив в складі валових витрат витрати на електроенергію, газ для фактичної роботи обладнання котельної.

Позивачем до складу валових витрат віднесено витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів на загальну суму 1116234 грн. на підставі актів здачі-прийомки робіт (надання послуг), які не містять повного переліку обов'язкових реквізитів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

В додатку № 7 відповідач зазначив, що в первинних документах не наведено юридичної адреси виконавця, підпис замовника не відповідає підпису на затверджені вказаного акта.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції стосовно того, що Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств" не містить будь-яких застережень стосовно реквізитів первинних документів.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, в силу пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що акт здачі-приймання від 09.06.2011, як первинний документ, був отриманий позивачем у ІІ кварталі 2011 року, тому позивач правомірно сформував загальновиробничі витрати на суму відшкодованих витрат по поліпшенню основних засобів у ІІ кварталі 2011 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі № 2а-9154/11/1470 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі № 2а-9154/11/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
М.В. Сірош