Справа № 815/2302/15
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2302/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.04.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.04.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 17.03.2015 року по 25.03.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 01.04.2015 року відповідач склав акт № 2265/15-53-22-03/37680407, яким встановлені порушення позивачем:

- п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 782573,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 16.04.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 978216,00 грн., у тому числі за основним платежем 782573,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 195643,00 грн.;

- від 16.04.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3388544,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 16.04.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

В судове засідання, призначене на 03 вересня 2015 року, сторони не зявилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно. 03.09.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадженні за наявними в матеріалах справи доказами (т.3 а.с.175).

Суд, з урахуванням ч.6 ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 31.05.2011 року за № 130804.

На підставі направлень від 13.03.2015 року № 000140/264 та від 16.03.2015 року № 000175/289, наказів від 13.03.2015 року № 312 та від 20.03.2015 року № 358, на виконання постанови старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 27.02.2015 року, в період з 17.03.2015 року по 25.03.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року (т.1 а.с.84-88).

За результатами цієї перевірки 01.04.2015 року відповідач склав акт № 2265/15-53-22-03/37680407 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року» (т.1 а.с.31-56).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 782573,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що позивач до перевірки не надав документів підтверджуючих здавання обєкту будівництва в експлуатацію, актів приймання-передачі паю, а також використовував кредитні кошти не за цільовим призначенням.

За наслідками перевірки позивача податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- від 16.04.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 978216,00 грн., у тому числі за основним платежем 782573,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 195643,00 грн. (т.1 а.с.10);

- від 16.04.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачеві за порушення п.137.1 ст.137, п.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.141.1 ст.141, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3388544,00 грн. (т.1 а.с.11).

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення від 16.04.2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 не належать до скасування.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Так, впродовж судового розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» мало фінансово-господарські відносини, крім іншого, з ДП «Маккенлі», ТОВ «Грані».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» уклало з ДП «Маккенлі» та ТОВ «Грані» договори купівлі-продажу майнових прав (житлових та нежитлових приміщень) (т.1 а.с.116-т.3 а.с.93).

Відповідно до умов зазначених договорів підприємство зобовязується передати у власність ТОВ «Нотлексінвест» (інвестора) новозбудоване майно, а інвестор зобовязується прийняти новозбудоване майно і сплатити інвестиційні внески підприємству.

Вищезазначені майнові права згідно договорів про відступлення права вимоги були передані іншим підприємствам, фізичним особам.

Однак, під час розгляду справи представник позивача не надав до суду документів, що підтверджують виконання зазначених договорів, а саме: актів виконаних робіт та послуг, накладних, платіжних документів, банківських виписок, що дає підстави суду робити висновок про наявність ознак фіктивності та відсутності фактів реального здійснення господарських операцій. Крім того, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав додаткових документів, що підтверджують здавання обєкту будівництва в експлуатацію, актів приймання-передачі паю.

Суд наголошує, що ведення бухгалтерського обліку є підставою для податкового обліку та регламентується Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Згідно з п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.6 цієї статті собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), повязані з його господарською діяльністю.

Однак, з огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до наданих позивачем первинних документів суд не може встановити підтвердження здійснення вказаних господарський операцій.

Крім того, суд встановив, що в періоді, який перевірявся, ТОВ «Нотлексінвест» (позичальник) заключало кредитні договори з ПАТ АБ «Порто-Франко» (т.3 а.с.107-174).

Відповідно до умов зазначених договорів позичальник не має права використовувати кредит для: придбання особистих цінних паперів банку, виконання зобовязань по кредитним договорам перед іншими банками, оплати інвестицій та довгострокових інвестиційних проектів.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що зазначені кредитні кошти використовувалися для придбання майнових прав та цінних паперів. ТОВ «Нотлексінвест» нараховувала та сплачувало проценти за використання кредитних коштів та відносило їх до складу валових витрат. При цьому на підтвердження вказаних операцій позивач доказів не надав, окрім самих договорів.

Згідно з ст.1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності. Інвестиції у відтворення основних фондів і на приріст матеріально-виробничих запасів здійснюються у формі капітальних вкладень.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача, що кредитні кошти були використані не за цільовим призначенням відповідно до умов кредитних договорів, стосується лише взаємовідносин сторін договорів та не може впливати на податковий облік підприємства.

Так, відповідно до ч.3 ст.1056 Цивільного кодексу України у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором.

Таким чином, банк може відмовитися від подальшого кредитування позичальника за кредитним договором, якщо він використовує кредитні кошти не за цільовим призначенням, що може вплинути на податковий облік підприємства.

Згідно з п.141.1 ст.141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

При цьому, доказів виконання зазначених договорів та відсутності претензій з боку банку щодо використання кредитних коштів не за цільовим призначенням позивач не надав до суду.

Відповідно до п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, на думку суду, позивач не мав права відносити витрати по операціях з зазначеними контрагентами до складу своїх валових витрат у звязку з тим, що не можливо встановити зв'язок понесених ним витрат у власній господарській діяльності без підтвердження їх фактичного отримання та використання, що призвело до заниження податкових зобовязань з податку на прибуток та завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибутком.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач обґрунтовано та правомірно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 чт.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

При цьому, з огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до квитанції № 112010001 від 20.04.2015 року позивач сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн., що є 10 % від розміру відповідної ставки судового збору.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з позивача решту 90 % розміру відповідної ставки судового збору у сумі 4384,80 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» () на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко