Справа № 2030/2-а-1802/11
Суддя: Босняк М. М.
Дата ухвалення: 2011-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 2030/2-а-1802/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011 року . м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді - Босняка М.М., розглянувши в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, у відкритому судовому засіданні у місті Первомайський справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до УПФУ в Первомайському районі Харківській області про визнання дій відповідача щодо відмови перерахунку йому державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними, зобов'язання відповідача перерахувати йому державну та додаткову пенсію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом 2 групи інвалідності, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АБС і віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Одержує пенсію по інвалідності на підставі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 цього ж закону. Оскільки розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам, передбаченим цим Законом, позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок державної та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю на підставі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року.

Відповідач у своєму листі від 19.08.2010 року відмовив йому в перерахунку та послався на те, що пенсійне забезпечення осіб, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 від 28.02.1991 р., ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 року та на підставі постанов КМУ, якими і керується ПФУ при нарахуванні і виплаті пенсій. На підставі цієї норми Пенсійний фонд при нарахуванні основної та додаткової пенсії позивачу застосував норми постанови КМУ від 28.05.2008 року №530 «Деякі питанім соціального захисту окремих категорій громадян» та постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», пункт б частини І якої встановлює, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок: основної та додаткової пенсії, передбаченої ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Крім того, з 01.01.2008 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107 були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В новій редакції Закону ст.50 встановлює, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам 2 групи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківській області та є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

01.01.2001 року позивачу було встановлено II групу інвалідності по захворюванню, що пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР № 021767 (а.с. 9).

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам II групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника.

Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1. Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 2 групі - 8 мінімальних пенсій за віком.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною третьою доповнена Законом України №2505 від 25 березня 2005 року (набрав чинності 31 березня 2005 року), тоді як частина третя ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінена Законом України від 17 листопада 2005 року №3108-15 (набрав чинності 13 грудня 2005 року).

Згідно ч.З ст.67 спеціального Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-111, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року N 835-VI затверджений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2009 року в розмірі 498 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони

України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Ухвалюючи судове рішення у даній справі суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи відмову в перерахунку позивачеві основної і додаткової пенсії відповідач виходив з положень Закону України від 28.12.2007, № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" згідно якого тексти статей 50

154 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції, а саме: особам, віднесеним до категорії 1, мінімальний розмір пенсії встановлено в розмірі 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю: інвалідам

2групи у розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Проте рішенням Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 року положення ст.67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18 підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34 підпунктів 1-6, 8- 12, пункту 35 пунктів 36-100 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України, тобто є неконституційними.

Відповідно до 4.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А отже, положення п.28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» втратило чинність 22 травня 2008 року.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає безпідставними посилання відповідача на необхідність застосування у спірних відносинах постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", оскільки, виходячи із приписів пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень наведеного Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.З ст.67 спеціального Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача, що позивачу пенсія нараховується у відповідності до ст.59 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з його грошового забезпечення, оскільки цією статтею визначається лише порядок нарахування пенсії, а не її граничний розмір, який, згідно із ст.54 цього ж Закону, за жодної умови не може бути нижчим для інвалідів 2 групи за 8 мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи зазначене суд вважає необхідним визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати перерахувати позивачу основну та додаткову пенсію відповідно до вимог ст.ст.49, 50, 4.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи із того, що розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб.

Що стосується посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення з адміністративним позовом, то суд вважає, що позивач такого строку не пропускав, оскільки

порушення у обчисленні пенсій позивачеві з боку відповідача має систематичний та триваючий характер з прихованими методами нарахувань. Необхідно зауважити, перед усім, що відповідно до 4.2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Ушкодження здоров'я, яке привело до втрати працездатності, позивач отримав під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на протязі 1986 року, яка є ядерним інцидентом в тлумаченні п.п. к п. 1 ст. І Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року, до якої Україна приєдналася 12 липня 1996 року (Закон України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 року). Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який з 06 червня 1996 року містить повне визнання державою відповідальності за шкоду здоров'ю, втрату працездатності, завдану особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов'язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі (стаття 13). Згідно п. 1 статті IV Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною.

Стаття V (В) Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду зобов'язує кожну країну, яка підписала конвенцію, забезпечити можливість особам, яким завдана ядерна шкода, реалізувати свої права на відшкодування ядерної шкоди. Стаття VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну передбачає строк позовної давності за вимогами про відшкодування ядерної шкоди завданої здоров'ю в тридцять років. П. Ь) ч. 1 ст. VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду надає право країнам, які підписали Конвенцію, збільшувати строк позовної давності в цьому випадку.

Всі питання пов'язані з застосуванням Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду передбачено вирішувати на підставі закону країни, яка цю Конвенцію ратифікувала.

Таким законом є прийнятий 3 грудня 1997 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з приєднанням України до Віденської конвенції» № 684/97- ВР, який вніс зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» № 39/95-ВР від 08.02.195 року.

Так згідно ст. 72 цього Закону відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною - настає незалежно від встановлення вини оператора (установи, що експлуатує ядерну установку). Стаття 76 визначає, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на нараховані суми пенсії, що не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд встановив, що предметом оскарження є неправомірність дій УПФУ щодо нездійснення нарахування до доплати до пенсії та її виплаті не в повному обсязі, тобто ці позовні вимоги нерозривно пов'язані між собою.

Таким чином, вимоги позивача повинні розглядатися без обмеження строку, за який вони заявлені. Тому суд відхиляє заяву відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача відповідають вимогам передбачени статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, яі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і він має право на перерахунок та виплат державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяв здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2007 року по 21.05.2008 року, тобто л час ухвалення Постанови Харківським апеляційним адміністративним судом від 08.12.2009 рок виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.54 Закону України ві, 26.12.2008 року №835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік», ч.4 ст.45 Закону України „Пр загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", керуючись ст.ст.71, 72, 86, 94, 98, 160-163, 167, 25' Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірах, менших, ніж передбачено статтею 50, частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату державної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2007 року по 21.05.2008 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення через Первомайський міськрайонний суд Харківської області. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Суддя ОСОБА_2