Справа № 825/2680/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2015 року Чернігів Справа № 825/2680/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді - Дякова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - Державна прикордонна служба України про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - Державна прикордонна служба України, в якому просить суд зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області винести постанову про зняття встановленого позивачу обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа та направити таку постанову Державній прикордонній службі України для виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2013 року позивачу, як керівнику Державного підприємства «Чернігівторф», встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках по стягненню заборгованості вказаного підприємства за рішеннями суду.

17.08.2015 позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із вимогою щодо винесення постанови про зняття встановленого обмеження у праві виїзду за межі України посилаючись на те, що з 24.10.2014 його звільнено з посади директора Державного підприємства «Чернігівторф». Отримавши відмову, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що відповідачем неправомірно обмежується його право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, гарантований ст. 33 Конституції України.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та заперечень на позов не подав.

Представник третьої особи - Державної прикордонної служби України в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Як встановлено судом, в ході виконання зведеного виконавчого провадження №31021237, яке було обєднано 02.08.2002, ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова по справі №750/7664/13-ц від 29 серпня 2013 року ОСОБА_1, як керівнику Державного підприємства «Чернігівторф», встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках по стягненню заборгованості вказаного підприємства за рішеннями суду (а.с.9-10).

17.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із вимогою щодо винесення постанови про зняття встановленого обмеження у праві виїзду за межі України посилаючись на те, що з 24.10.2014 його звільнено з посади директора Державного підприємства «Чернігівторф».

До скарги позивач долучив копію наказу від 24.10.2014 про призначення виконуючого обовязки директора ДП «Чернігівторф» та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 5).

Листом від 17.08.2015 за №02.01-25/3 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для задоволення його вимог (а.с. 6).

Не погоджуючись із такою відповіддю ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту першого та другого статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до частин першої та третьої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Так, відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2013 року по справі №750/7664/13-ц обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа було повязане з тим, що він був керівником Державного підприємства «Чернігівторф», яке є боржником у зведеному виконавчому провадженні №31021237.

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02 вересня 2015 року керівником вказаного підприємства є ОСОБА_2 (а.с. 29-30).

Вказані обставини також підтверджуються копією наказу про звільнення ОСОБА_1 від 22.06.2015 №49-к, відповідно до якого позивача звільнено з посади першого заступника директора за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.26), копією трудової крижки ОСОБА_1 серії БТ-ІІ №5689273 (а.с. 23-24) та копією наказу про призначення виконуючого обовязки директора ДП «Чернігівторф» від 24.10.2015 №158-к (а.с.26).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Таким чином, оскільки позивач на сьогоднішній день не є керівником боржника - Державного підприємства «Чернігівторф», інших невиконаних зобовязань ОСОБА_1 не має, а тому суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави обмежувати ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних обґрунтувань та доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - Державна прикордонна служба України про зобов'язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобовязати Головне управління юстиції у Чернігівській області винести постанову про зняття встановленого обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа та направити таку постанову Державній прикордонній службі України для виконання.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя пілпис ОСОБА_4

З оригіналом згідно.

Суддя В.І. Дяков