Справа № 1304/9851/12
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1304/9851/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2013 Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючої: судді - Городецької Л.М.

при секретарі: Дулебку Т.І.,

з участю представників

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування протиправного розпорядження,

встановив:

позивач звернулася з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження від 19.10.2011 р. № р-494 про приведення квартири № 1 будинку № 24 на вул. Театральній до попереднього стану.

В обґрунтування позову покликається на те, що про зазначене розпорядження довідалася з матеріалів цивільної справи № 1304/7815/12, провадження № 2/1304/2021/12 Галицького районного суду м. Львова у жовтні 2012 р., оскаржуване розпорядження ГРА порушує її право власності на нерухомість та виходить за межі повноважень (компетенції) відповідача. Вона є власницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.09.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованим у реєстрі під № 2278, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11793960 від 11.09.2006 р., виданим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». На підставі наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 29.03.2007 р., № 83 їй дозволено використовувати належну їй квартиру як нежитлове приміщення. У жовтні 2008 року Державним підприємством державний науково-дослідний інститут «НДІпроект-реконструкція» надані технічні висновки про можливість реконструкції квартири під офіс (нежитлове приміщення), згідно з якими така реконструкція не погіршить технічний стан будинку та додатково забезпечить несучу здатність конструкцій. Вона до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки (ст. 53-1 КУпАП) або за самовільне будівництво (ст. 97 КУпАП) з метою прибудови приміщення до належної їй квартири чи перебудови квартири не притягалася, що підтверджується відсутністю матеріалів про накладення адміністративного стягнення. Постанова адміністративної комісії ГРА № 208 від 26.08.2010 р., з якою вона ознайомилася тільки у жовтні 2012 року, як додатком до цивільного позову ГРА у справі № 1304/7815/12, провадження № 2/1304/2021/12 Галицького районного суду м. Львова (Суддя Курилець А.Р.), не може вважатися належним і допустимим доказом в силу порушень відповідачем ст.ст. 279-281, 283, 285, 287 КУпАП під час накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення за ст. 150 КУпАП (порушення правил користування жилими приміщеннями) через відсутність доказів протиправних дій ОСОБА_3 щодо самовільного перепланування квартири і за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Не може вважатися належним та допустимим доказом перепланування квартири копія технічного паспорта квартири з виправленнями, вчиненими відповідачем та завіреними його печаткою, не є доказом перепланування квартири і акти складені ЛКП «Айсберг» без підпису ОСОБА_3, оскільки проникнення до її нерухомості можливе виключно за її згодою, яка повинна стверджуватися письмово (підписи ОСОБА_3 під актами ЛКП відсутні, а тому проникнення до квартири було незаконним, або його не було взагалі. Витяг з протоколу № 28 від 06.09.2011 р. засідання міжвідомчої комісії Галицького району також не грунтується на доказах, які свідчили б про реальність незаконної прибудови та перепланування квартири, прийнятий за межами повноважень цієї комісії, а тому також не є належним і допустимим доказом у справі. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України про місцеве самоврядування в Україні - органи місцевого самоврядування, яким є відповідач як виконавчий орган Львівської міської ради, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. В порушення прямої норми Конституції та спеціальної норми Закону України відповідач ухвалив рішення (видав розпорядження), яким порушив її право, закріплене нормою ст. 383 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 70, 71 КАСУ відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу, що свідчили б про порушення нею прав власників інших квартир або санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. З огляду на зазначене оскаржуване розпорядження в силу його неправомірності підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у фабулі позовної заяви. Просить позов задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечила, надавши пояснення про те, що оскаржуване розпорядження прийнято в межах компетенції та у відповідності до норм чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У жовтні 2012 р. ОСОБА_3 довідалася про винесення відповідачем оскаржуваного розпорядження, що підтверджується матеріалами справи.

На розпорядженні ГРА ЛМР від 19.10.2011 р. № р-494 відсутня відмітка (підпис) про ознайомлення з ним ОСОБА_3, інших доказів, які б підтверджували, що позивача повідомлено про прийняття оскаржуваного розпорядження у 2011 році відповідачем не надано, а тому адміністративний позов заявлено у межах строку на звернення до суду згідно з нормою ст. 99 КАС України.

Відповідно до ст. 316 ЦК - правом власності особи є право особи на річ (майно), яке вона здйснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні згідно зі ст. 321 ЦК.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Позивач на дату ухвалення відповідачем оскаржуваного розпорядження була власницею квартири АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.09.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованим у реєстрі під № 2278, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11793960 від 11.09.2006 р., виданим Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Ккрім того, позивачу було дозволено використовувати вказану квартиру як нежитлове приміщення на підставі наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 29.03.2007 р. № 83.

Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів проведення позивачем незаконного перепланування квартири, порушення ОСОБА_3 прав інших власників квартир та порушень санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

При цьому, суд виходить з того, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (ст. 69 КАС України).

Докази одержані з порушенням закону, судом до уваги не беруться, а обставини, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (ч. 3 та ч. 4 ст. 70 КАС України).

Відповідачем як виконавчим органом Львівської міської ради не доведено, що винесення оскаржуваного розпорядження належить до його компетенції (повноважень) згідно з Конституцією України та Законом України про місцеве самоврядування в Україні.

Таким чином, оцінивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що видане відповідачем розпорядження є за межами його повноважень (компетенції) та порушує права позивачки, закріплені у ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 383 Цивільного кодексу України, розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19.10.2011 р., № р-494 про приведення квартири № 1 будинку № 24 на вул. Театральній у м. Львові до попереднього стану,а тому його слід скасувати як протиправне.

Відповідно до ст. 59 Конституції України - кожен має право на правову допомогу. Згідно зі ст. 16 КАС України, - правова допомога може надаватися й іншими фахівцями у галузі права, крім адвокатів. Відповідно до ст.1 Закону України про безоплатну правову допомогу: правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, надання особі доступу до медіації. Вказана норма закону застосовується судом як аналогія закону (ч. 7 ст. 9 КАС України). Граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 3 ст. 90 КАС України). Відповідно до ст. 1 Закону України про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах, - розмір компенсації не повинен перевищувати сорок відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з актом про надання правової допомоги від 09.07.2013 р. загальна вартість наданої правової допомоги, що належить до судових витрат, склала 4 358 грн. 60 коп., з яких: 688 грн. 20 коп. за півтори години надання правової інформації, 917 грн. 60 коп. за дві години юридичних консультацій та розяснень, 917 грн. 60 коп. за дві години складання заяв, скарг, інших документів, 458 грн. 80 коп. за одну годину ознайомлення з матеріалами справи, 917 грн. 60 коп. за дві години представництва інтересів та 458 грн. 80 коп. за одну годину аналізу судової практики. Вартість однієї години правової допомоги згідно з договором про правову допомогу та актом про надання правової допомоги не перевищує сорока відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, що відповідає закону про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах. Отже, судові витрати позивача на правову допомогу та судовий збір підтверджені документально.

Відповідно до ст. 87 КАС України - витрати на правову допомогу належать до судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 94 КАС України - суд присуджує здійснені стороною, що не є субєктом владних повноважень, всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 316, 321, 383 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7-12, 86,87,94, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд

постановив:

позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19.10.2011 р., № р-494 про приведення квартири № 1 будинку № 24 на вул. Театральній у м. Львові до попереднього стану.

Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 (інд.ном. у ДРФО НОМЕР_1) 32 грн. 19 коп. судового збору та 4358 грн. 60 коп. витрат на правову допомогу.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М.Городецька