Справа № 522/4238/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 522/4238/13-а
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Запорожана Д.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання дій, рішення та акту протиправними.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання дій щодо невиконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 1999 року (якою було накладено арешт на земельну ділянку), рішення від 29 лютого 2000 року № 734-XXIII (про передачу у власність земельної ділянки) та державного акту на земельну ділянку протиправними.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року провадження у вищенаведеній справі було закрито.
Вважаю зазначене рішення суду апеляційної інстанції незаконним та необґрунтованим.
Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач просить суд захистити виключно право користування земельною ділянкою.
Зазначений висновок є помилковим.
Так, з матеріалів справи вбачається, що однією з підстав оскарження спірних дій та рішення суб'єкта владних повноважень було невиконання ним рішення суду щодо накладення арешту на земельну ділянку.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 зазначив наступне.
Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).
Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Тобто, позивач, зокрема, просив захистити його право на справедливий судовий захист, обов'язковою складовою якого є виконання судових рішень, а визнання протиправними дій та рішення були лише способом захисту такого права.
Отже, суд звівши спірні правовідносини лише до захисту цивільного права користування земельною ділянкою порушив вимоги ст.ст. 11 і 159 щодо офіційного з'ясування усіх обставин справи, а також щодо законності та обґрунтованості рішення суду.
З огляду на викладене, вважаю, що у суду апеляційної інстанції не було законних підстав для закриття провадження в частині щодо оскарження спірних дій та рішення органу місцевого самоврядування. Тобто, позивачу було незаконно відмовлено у доступі до правосуддя.
27 серпня 2015 року /Д.В. Запорожан/