Справа № 813/7998/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року Справа № 813/7998/14

року Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представників:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Львівська ізоляторна компанія (далі - ТзОВ Львівська ізоляторна компанія, позивач) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Галицькому районі м.Львова, відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м.Львова від 06.11.14р. №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржуване рішення податкового органу прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню. Так, висновки ДПІ у Галицькому районі м.Львова, викладені в акті перевірки, суперечать вимогам п. 208.3 ст. 208, п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України. Позивач зазначає, що у звязку з отриманням від нерезидента Компанії VEIKI-VNL Ltd. (Угорщина) інженерних послуг з випробування ізоляторів, ТзОВ Львівська ізоляторна компанія виписало податкову накладну від 08.05.14р. № 553 на суму 203642,57 грн. Суму податку на додану вартість по такій господарській операції в розмірі 33940,43 грн. позивачем відображено у розділі Податкові зобовязання, рядку 7 «послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України» декларації по ПДВ за травень 2014 року.

Позивач вважає, що відображення суми ПДВ по вказаній податковій накладній у складі податкових зобовязань за травень 2014 року, надає йому право на відображення цієї суми у складі податкового кредиту наступного звітного періоду. Зазначає, що такий порядок відображення платником податків в податковому обліку господарських операцій з надання послуг нерезидентами передбачений положеннями п. 208.3 ст. 208, п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України. При цьому, за положеннями п.186.3 ст. 186 Податкового кодексу України місцем постачання інженерних послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як субєкт господарювання, в даному випадку м.Львів.

З цих підстав просить оскаржуване податкове повідомлення-рішення визнати протиправним та скасувати.

Ухвалою судового засідання від 12.08.15р. судом замінено відповідача на правонаступника Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні 27.08.15р. не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача надав суду письмові заперечення в яких вказав, що ТзОВ Львівська ізоляторна компанія протиправно задекларовано як послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких знаходиться на митній території України, операції з постачання послуг нерезидентом, а саме компанією VEIKI-VNL Elektric Large Laboratories LTD (HUNGARI). Зазначає, що місцем постачання послуг щодо виконання та документування випробувань ізоляторів, наданих нерезидентом відповідно до договору від 19.03.14р. №NFL-11-2014, є митна територія Угорської Республіки. У звязку з цим відповідач вважає, що позивач протиправно відніс суму ПДВ за вказаними операціями до складу податкового кредиту. Враховуючи викладене просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

На підставі наказу № 684 та направлень № 716, 717 від 29.09.14р. працівниками ДПІ у Галицькому районі м.Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ Львівська ізоляторна компанія з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення ТзОВ „Львівська ізоляторна компанія" вимог п.п.14.1.18 п. 14.1 ст. 14, пп. «б» п.185.1 ст. 185, ст. 186, п. 198.1 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.10р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме завищення податкового кредиту по ПДВ за червень 2014 року в сумі 33 940,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за липень 2014 року в сумі 33 940,00 грн.

Результати перевірки оформлено актом від 17.10.14р. №1570/13-04-15-01-09/3082 (надалі акт) та винесено податкове повідомлення-рішення від 06.1.14р. №, яким ТзОВ „Львівська ізоляторна компанія" зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого за рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість в розмірі 33 940, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі - 16 970,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За положеннями п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції чинній до 31.12.14р., право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України)..

Беручи до уваги наведені вище норми закону, необхідною умовою для віднесення платником ПДВ до податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ, включених в ціну придбання товарів (послуг) є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1.ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Операції з надання послуг нерезидентами, місце постачання яких у відповідності до ст. 186 ПК України визначене за межами митної території України, не підпадають під об`єкт оподаткування податком на додану вартість

Згідно з пп. «в» п. 186.3 ст. 186 ПК України, місцем постачання консультаційних, інжинірингових, інженерних, юридичних (у тому числі адвокатських), бухгалтерських, аудиторських, актуарних послуг, а також послуг з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем, вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Судом встановлено, що вказані в акті перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства полягають у тому, що на думку податкового органу, надані до перевірки документи є такими, що складені з порушенням вимог, які ставляться до первинних документів. Так, до перевірки позивачем представлено акт надання послуг № 1 від 08.05.14р. до договору № FL-11-2014 від 19.03.14р., згідно з яким Виконавцем (Компанією VEIKI-VNL Elektric Large Laboratories LTD) були надані послуги на загальну суму 21020 Євро, в тому числі випробування ізоляторів типу ANSI Class 52-3, 52-5. У вказаному акті вказано місце його складення місто Львів, що не було визначено як місце постачання послуг за умовами контракту.

Контрактом передбачено, що для проведення випробувань ізоляторів всі взірці скляних ізоляторів поставляються позивачем на територію Угорщини, а саме: м.Будапешт, Vasgolyo. Таким чином, податковий орган зазначає, що оскільки акт надання послуг № 1 від 08.05.14р. до договору № FL-11-2014 від 19.03.14р. охоплює певний період часу, складений після завершення господарських операцій, містить лише загальний опис таких операцій та є складеним не у місці надання послуг, такий акт не може бути підставою для відображення суми податку на додану вартість у податковій звітності платника.

Щодо вказаних порушень судом встановлено наступне:

19.03.14р. між позивачем та компанією VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. (Угорщина) було укладено контракт № FL-11-2014 від 19.03.14р. на випробування продукції позивача. Відповідно до умов зазначеного контракту компанія VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. надавала послуги щодо типових випробувань та спеціальних тестувань скляних ізоляторів типу ANSI Class 52-3, 52-5, в тому числі: випробування напругою перекриття низької частоти в сухому стані, під дощем, під напругою, критичним імпульсом, випробування на визначення рівня радіоперешкод при напругах низької частоти, випробування термомеханічним навантаженням, тепловим ударом, випробування імпульсною пробивною напругою в повітрі та інше.

За результатами проведених випробувань продукції сторонами був складений Акт про надання послуг від 08.05.14р. №1. Відповідно до зазначеного Акту, випробування ізоляторів проведені в повному обсязі та складено протоколи, в яких задокументовано інженерні послуги з випробування ізоляторів. У вказаному акті відображено перелік послуг, їх вартість та кількість випробуваних ізоляторів.

На підтвердження того, що послуги надані контрагентом, є інженерними позивачем надано лист VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd. від 10.12.14р. і така обставина не спростована відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, який заперечує позов.

Як вже зазначалось, за положеннями пп. «в» п.186.3 ст. 186 ПК України місцем постачання, зокрема, інженерних послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Таким чином, місцем постачання інженерних послуг з випробування ізоляторів, наданих ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» нерезидентом - компанією VEIKI VNL Electric Large Laboratories Ltd., є місце реєстрації позивача, тобто митна територія України, а не Угорщини.

Відповідно до п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Податкова накладна складається в одному примірнику і залишається в отримувача послуг - платника податку.

Згідно з п. 208.3 Кодексу якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов'язань декларації за відповідний звітний період.

Як передбачено п. 201.12 Податкового кодексу України для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобовязання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

З матеріалів справи слідує, що отримавши від нерезидента інженерні послуги з випробування ізоляторів, ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» виписало податкову накладну від 08.05.14р. № 553 на суму ПДВ 33940,43 грн. Ця сума ПДВ відповідно до п.208.3 ПК України позивачем включена у декларації з ПДВ за травень 2014 року у розділ І «Податкові зобовязання», рядок 7 «послуги, отримані від нерезидента, місце постачання яких визначено на митній території України».

Таким чином, включення суми податку на додану вартість по накладній від 08.05.14р. № 553 до податкових зобовязань відповідно до п. 201.12 Податкового кодексу України, надало Позивачу право відобразити цю суму в складі податкового кредиту наступного періоду, а також право на бюджетне відшкодування в межах цієї суми.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не представлено суду доказів та не надано пояснень з приводу обґрунтованості висновків викладених у акті перевірки ТзОВ Львівська ізоляторна компанія.

Надаючи оцінку доводам позивача та відповідача щодо аналізу вказаних правовідносин, суд надає перевагу поясненням представника позивача, які обґрунтовуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Так, дослідивши подані позивачем документи на предмет відповідності їх вказаним вище положенням законодавства, судом встановлено, що такі документи оформлені належним чином, в повній мірі відображають зміст господарських операцій, а тому могли враховуватись позивачем при відображенні таких операцій в бухгалтерському та податковому обліках.

Крім цього, суд бере до уваги висновки Львівського апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 03.06.15р. у справі № 876/11402/14 за позовом ТзОВ «Львівська ізоляторна компанія» до ДПІ у Галицькому районі м.Львова про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками перевірки аналогічних господарських операцій позивача за інші періоди.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта субєкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

З огляду на вищевикладене, та з врахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в акті перевірки від 17.10.14р. №1570/13-04-15-01-09/30823262 висновки податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами. А тому, адміністративний позов про визнання протиправним та скасування прийнятого на підставі таких висновків податкового повідомлення-рішення є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати суд стягує з Державного бюджету України у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № НОМЕР_1 від 06.11.14р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська ізоляторна компанія» судовий збір в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.