Справа № 802/3146/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

03 вересня 2015 р. Справа № 802/3146/15-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Дончик В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_2, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

31 серпня 2015 року ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, звернулась в суд з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 19584484 від 24.02.2015 року; зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно пункту шостого частини першої статті 107 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що вона підлягає поверненню з наступних підстав.

Частиною першою статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою.

Відповідно до частини шостої статті 58 КАС України визначено, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В даному випадку адміністративний позов підписаний та поданий ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1. На підтвердження повноважень представника в додатках до позову надано Довіреність серії 86 АА № 0298722, виданої нотаріусом селища Ігрім, Березовського району, Ханти-Мансійського автономного округу-Югра, Тюменської області (Російська Федерація).

Законом України N 2933-III від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" Україна приєдналась до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (стаття 3 Конвенції).

Статтею четвертою цієї Конвенції вказано, що передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Разом з тим, додана до адміністративного позову довіреність не містить відмітки про її легалізацію в установленому законодавством порядку (відсутність апостиля компетентного органу держави, в якій документ був складений).

Одночасно суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 6.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" звернуто увагу, що Україна є учасницею окремих міжнародних договорів, якими скасовуються будь-які додаткові засвідчення офіційних документів, що подаються до установ держав-учасниць такого Договору. Такими є договори про правову допомогу між Україною та Грузією, Молдовою, Узбекистаном, Литвою, Латвією, Естонією, Чехією, Угорщиною, Польщею, Монголією, Македонією, В'єтнамом, КНР та іншими. У відносинах між Україною та країнами СНД чинною є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Згідно зі статтею 13 цієї Конвенції та міжнародними договорами про правову допомогу документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні та користуються на території інших Договірних Сторін, є доказовою силою офіційних документів.

Проте, згідно змісту Конвенції її дія не є універсальною, тоді як згідно змісту Конвенції визначено коло відносин, на які розповсюджується її дія. Зокрема, згідно ст. 2 Конвенції визначено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися у суди, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи.

Згідно змісту Конвенції чітко випливає, що в частині надання правового захисту у цивільних справах вона спрямована саме на приватноправові відносини, тоді як питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади Договірних Сторін є публічно-правовими.

Згідно ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні положення містилися у ЦК УРСР, що діяв станом на момент підписання Конвенції.

Будь-яких застережень щодо поширення дії Конвенції (або включення до складу цивільних відносин також відносин, що мають публічно-правову природу) Конвенція не містить.

Предметом звернення до суду у даній справі є відносини, що мають чітко виражену публічно-правову природу, так як є оскарженням дій суб'єктів владних повноважень Договірної Сторони - України, тому суд вважає, що в даному випадку сфера дії Конвенції не поширюється на правовідносини сторін по справі.

За таких обставин повноваження представника позивача на підписання позову та представництво інтересів у суді мають відповідати вимогам ч. 6 ст. 58 КАС України, згідно якого довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані у встановленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так як Україна і Російська Федерація приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.61 р., то довіреність має бути оформлена згідно вимог Конвенції шляхом проставлення апостилю.

Надана представником позивача довіреність не відповідає цим вимогам, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне застосувати п. 4 ч. 3 ст. 108 КАС України.

Відповідно до частини 6 статті 108 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 108, 56, 58, 105, 165, 186, 254 КАС України,

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_2, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали разом із позовною заявою та додатками до неї, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дончик Віталій Володимирович