Справа № 826/5462/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5462/15 Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу в розмірі 5 207,34 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення, яким задоволено позовні вимоги.

Справа розглянута відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на час звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість із земельного податку.

Податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення: № від 16.04.2013 року, яким нараховано податкового зобов'язання в сумі 5605,46 грн. за платежем «земельний податок»; № від 09.04.2014 року, яким нараховано податкового зобов'язання в сумі 5605,46 грн. за платежем «земельний податок».

Податкове повідомлення-рішення № від 16.04.2013 року отримано відповідачем особисто 27.06.2013 року.

Податкове повідомлення-рішення № від 09.04.2014 року надсилалось відповідачу засобами поштового зв'язку, однак конверт з поштовим відправленням повернулося з відмуткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідачем визначені податкові зобов'язання із земельного податку добровільно сплачені не були в установленому порядку, що призвело до виникнення податкового боргу, про що свідчить облікова картка платника податків.

Приписами ст.269 ПК України, визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно п.п14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.287.3 ст.287 ПК України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем подано декларації з орендної плати за землю, відповідно до яких самостійно визначив суми податку, які повинні був сплатити в установлений законодавством строк. Проте, станом на час звернення до суду з відповідним позовом, згідно з даними обліку позивача за відповідачем рахувалася заборгованість перед бюджетом з плати за землю.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

Відтак, оскільки податкові зобов'язання є узгодженими з моменту їх подання, але не сплачені в повному обсязі у строк, визначений податковим законодавством, вони є податковим боргом.

Положеннями ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Однак, відповідно до п. 59.5. ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом надсилалась відповідачу податкова вимога форми «Ю» від 02.09.2014 року № 25435-03 на суму 2694,12 грн., яка була надіслана відповідачу засобами поштового зв'язку.

Оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення йому податкової вимоги повністю не погашалась, підстав для винесення нової податкової вимоги не виникало, однак процедура стягнення вважається дотриманою, а згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини, що і було зроблено контролюючим органом на виконання покладених функцій, з дотриманням встановленого порядку.

При розгляді даної апеляційної скарги, судова колегія критично оцінює посилання апелянта, оскільки на їх підтвердження не надано жодних доказів, які б відповідали вимогам ст.70 КАС, та доводили посилання, викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта, оскільки вони не спростовують правомірності вимог податкового органу, та не підтверджують дотримання відповідачем встановленої процедури сплати податкового боргу чи його відсутності. Відповідно, судова колегія не знаходить мотивованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на момент розгляду справи відповідачем належним чином не обґрунтовано неправомірність оскаржуваних вимог щодо стягнення боргу в межах спірних правовідносин. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Апелянт на виконання вказаних вимог ч.1 ст.71 КАС України не надав до суду належні докази правомірності своїх вимог, та належним чином не обґрунтував їх.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 22.04.2015 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 186, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.