Справа № 813/3251/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року № 813/3251/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Шозда Г.В.

з участю представників:

від позивача - Кондра О.Я.,

від відповідача - Юрчак Ю.Ю., Пастушук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Фішкомпані» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Фішкомпані» звернулося в суд з позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнання протиправним наказу № 316 від 13.05.2015 року про проведення перевірки; визнання протиправним проведення перевірки і складення акта № 183/22-08/39290561; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.06.2015 року за № ; виключення даних акта перевірки з інформаційних баз даних ДФС; зобов'язання відновити інформацію у інформаційних базах даних.

Підставами позовних вимог є те, що контролюючий орган не мав права проводити перевірку, оскільки йому були надані всі запитувані документи. Також, продовжує позивач, протиправними є наслідки такої перевірки: спірне податкове повідомлення-рішення та відображення інформації в інформаційних базах даних ДФС. Крім того, позивач вважає, що реальність господарських операцій підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначає, що перевіркою не підтверджено реальності господарських операцій, а тому у задоволенні позову слід відмовити в частині яка стосується спірного податкового повідомлення-рішення. Також, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, відповідач вважає такими що не підлягають задоволенню і інші вимоги позовної заяви.

Представники відповідача дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Наказом відповідача за № 316 від 13.05.2015 року «Про проведення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Фішкомпані»» наказано провести позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту за січень 2015 року.

За результатами позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Фішкомпані» з питань правильності та повноти відображення показників в податковій декларації за січень 2015 року, ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області складено акт від 02.06.2015 року за №183/22-08/39290561.

В акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення підп.48.5.1 п.48.5, п.48.7 ст.48, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 ПК України завищено податкове зобов'язання від реалізації товарів у січні 2015 на суму 11812546 грн. 22 коп. та одночасно занижено податкові зобов'язання невстановленим особам на суму 11812546 грн. 22 коп.

Дана інформація відображена у Системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту ІС «Податковий блок», що підтверджується витягом наявним в матеріалах справи.

Також, актом перевірки встановлено порушення позивачем п.187.1 ст.187 ПК України внаслідок чого завищено від'ємне значення р.19 декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року на суму 140080 грн. 00 коп.

Як наслідок контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року за №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140080 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

З приводу обставин правомірності проведення перевірки контролюючим органом.

При прийнятті спірного наказу про проведення перевірки контролюючий орган керувався підп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України, згідно якого документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

В матеріалах справи наявний лист позивача за №25/04-1 від 25.04.2015 року з додатками документів, які вимагались контролюючим органом запитом від 27.03.2015 року за №4764/10/13-06-22-08, надісланий у строки передбачені наведеною нормою, підтвердженням чого є фіскальний чек поштового відділення.

Відтак, враховуючи те, що позивачем було надано документально підтверджені пояснення протягом встановленого законодавством терміну на обов'язковий запит контролюючого органу, у відповідача відсутні правові підстави для призначення та здійснення перевірки у відповідності до підп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України.

На особливу увагу заслуговують також і наступні обставини, які стосуються порядку проведення перевірки.

Так, у відповідності до положень п.8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Дана норма дозволяє проводити контролюючим органам перевірки протягом січня - червня 2015 року не інакше як з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, Державною фіскальною службою України та Державною фінансовою інспекцією України - без зазначених обмежень.

Абзацом першим п.41.1 ст.41 ПК України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Державна фіскальна служба України (ДФС), згідно п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Наведені норми вказують на те, що проводити перевірки дозволено не всім контролюючим органам доходів і зборів, а лише центральному - Державній фіскальній службі України без обмежень.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, така проводилась держаною податковою інспекцією, а не центральним органом виконавчої влади, згідно з підпунктами 78.1.1 пункту 78.1 ст.78 ПК України, яка не стосується дозволу Кабінету Міністрів України чи заявки суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Наявність такого дозволу чи заявки матеріалами справи не підтверджується.

При цьому, судом взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при проведенні перевірок (зокрема, наявності заборони їх проведення), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Наведені обставини дозволяють суду прийти до висновку, що перевірка проведена під час існуючої заборони на її проведення, а тому не може вважатись законною.

Відтак, така перевірка не може породжувати жодних правових наслідків.

Крім того, навіть якщо припустити, що контролюючий орган під час проведення перевірки керувався положеннями п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій,

то слід зазначити наступне.

Законодавцем прийнято дві норми, які регулюють одні і ті ж правовідносини - заборони проведення перевірки, зокрема одна п.8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», забороняє проводити перевірки протягом січня - червня 2015 року всім контролюючим органам крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, а інша - п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII - дозволяє проводити перевірки всім контролюючим органам за певних умов.

Наведені норми дозволяють суду прийти до висновку про існування конфлікту інтересів - неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків та контролюючих органів - що у відповідності до положень п.56.21 ст.56 ПК України, передбачає прийняття рішення на користь платника податків.

На такі ж обставини наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України».

При цьому, суд звертає увагу на те, що п.3 Прикінцевих положень згаданого Закону не є зміною положень Податкового кодексу України, а тому суд позбавлений можливості у спірному випадку застосувати положення п.2.1 ст.2 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправним наказу на проведення перевірки та, як наслідок, дій з її проведення.

Щодо відсутності наслідків проведення незаконної перевірки.

Висновок щодо відсутності правових наслідків незаконної перевірки, викладено у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 року за №21-425а14, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Також, суд не може залишити поза увагою і правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 09.12.2014 року за №21-511а14, згідно якого для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Враховуючи те, що судом встановлено обставини протиправності наказу на проведення перевірки та, як наслідок, дій з її проведення, задоволенню підлягають і вимоги про виключення даних акта перевірки з інформаційних баз даних та про зобов'язання відповідача відновити інформацію у цих базах даних.

Крім того, правовим наслідком згаданої перевірки є спірне податкове повідомлення-рішення, яке теж є протиправним з викладених міркувань.

Щодо суті спірного податкового повідомлення-рішення також слід зазначити і про таке.

Висновки контролюючого органу з приводу завищення від'ємного значення рядка 19 в декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року на суму 140080 грн. 00 коп. ґрунтуються на аналізі господарських операцій з реалізації позивачем товару ТзОВ «Стиль медіа» та ТзОВ «Інвест трейд груп».

Так, при проведенні перевірки контролюючий орган прийшов до висновку про не підтвердження такої реалізації, а кошти які надійшли на рахунок позивача від згаданих товариств необхідно було включити до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість (як перша подія).

У відповідності до положень ч.1 п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем від'ємного значення рядка 19 в декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року.

05.01.2015 року між позивачем (комісіонер) та ТзОВ «Стиль медіа» (комітент) укладено договір комісії за №05/01/15-2, згідно якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента і за плату вчинити правочини, зміст яких полягає в придбанні продуктів харчування, асортимент яких погоджується сторонами додатково в порядку.

У підтвердження виконання даного договору в матеріалах справи наявні акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткові накладні, реєстри виданих та отриманих податкових накладних.

01.10.2014 року між позивачем (постачальник) та ТзОВ «Інвест трейд груп» (покупець) укладено договір поставки №01/10/14, згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець прийняти його і оплатити.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні, реєстри виданих та отриманих податкових накладних.

При цьому, контролюючим органом під час проведення перевірки позивача було використано податкові інформації ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві №220/26-55-22-01 від 20.03.2015 року та ДПІ у Шевченківському районі м.Києва за №382/26-59-22-06 від 20.03.2015 року.

Зокрема, у наведених інформаціях йдеться про те, що провести зустрічну звірку цих контрагентів неможливо, оскільки такі відсутні за місцем знаходження. При цьому, по контрагенту ТзОВ «Стиль медіа» зазначено, що наявна податкова інформація свідчить про можливість порушення податкового законодавства, а по ТзОВ «Інвест трейд груп» зазначено про неможливість фактичного здійснення зазначених господарських операцій з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів.

Зміст такої інформації вказує на те, що обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності господарських операцій ґрунтуються лише на припущеннях і не можуть беззаперечно підтверджувати ці обставини.

Як наслідок, зазначена інформація не може бути покладена в основу обґрунтування позиції відповідача, оскільки отримана без аналізу первинних бухгалтерських документах (як зазначено в самій інформації перевірку не можна було провести).

Відтак, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган.

Також, суд не може залишити поза увагою і те, що з контрагентом ТзОВ «Стиль медіа» відбулося повернення товару, підтвердженням чого є розрахунок коригування №1 від 05.01.2015 року, та не здійснювалась оплата товару згаданим контрагентом у січні 2015 року (виписки банку за цей період).

Що стосується ТзОВ «Інвест трейд груп», то наявними в матеріалах справи виписками банку підтверджуються обставини здійснення оплати в сумі 579677 грн. 00 коп. за отриманий товар, а не 510000 грн. 00 коп., як зазначено в акті перевірки.

Наведені обставини не дозволяють застосовувати до спірних правовідносин наведені положення ч.1 п. 187.1 ст.187 ПК України, оскільки в одному випадку взагалі не було оплати, а в іншому випадку фактична сума оплати не відповідає сумі зазначеній в акті перевірки, як наслідок відсутня перша подія - зарахування коштів від покупця.

Крім того, в матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, витяг з реєстру платників податку на додану вартість, копії статутів згаданих контрагентів, з яких вбачається, що на час вчинення досліджуваних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований у встановленому законом порядку та являвся платником податку на додану вартість.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагента.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано протиправності формування позивачем від'ємного значення податку на додану вартість, а тому висновки про його завищення є необґрунтованими, і як наслідок протиправним є податкове повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Крім того, у відповідності до положень ст.162 КАС України, в резолютивній частині постанови також слід зазначити про скасування акта індивідуальної дії - наказу про проведення перевірки.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийнятий Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, наказ «Про проведення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Фішкомпані»» від 13.05.2015 року за №316.

3. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області щодо проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фішкомпані», за результатами якої складено акт від 02.06.2015 року за №183/22-08/39290561.

4. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Державною податковою інспекцією у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року за №.

5. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області виключити дані акта перевірки від 02.06.2015 року за №183/22-08/39290561 з інформаційних баз даних Державної фіскальної служби України та відновити інформацію у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України про задекларовані податкові зобов'язання і податковий кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Фішкомпані» за січень 2015 року, відповідно до поданої ним звітності.

6. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фішкомпані» (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Пасічна, 95, 353 грн. 25 коп. (триста п'ятдесят три гривні двадцять п'ять копійок) сплаченого судового збору.

7. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

8. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 вересня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк