Справа № 2-а-678/10
Суддя: Савранський О. А.
Дата ухвалення: 2010-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області
Справа № 2-а-678/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Порпленко Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області і просить стягнути з відповідача на його користь не донараховану щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2009 рік в сумі 1195грн. 20коп., посилаючись на те, що він являється дитиною війни, а тому йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна державна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Незважаючи на це, за вказаний період вона йому в повній мірі не виплачувалось.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтриманням своїх вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 у суд не з'явився, надавши письмове заперечення вимог позивача посилаючись на те, що фінансування виплат, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду України, тому відповідач не с органом, який повинен нараховувати та виплачувати таке підвищення, а значить і належним відповідачем. Крім того, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. За таких обставин, зазначений мінімальний розмір пенсії за віком для перерахунків чи підвищення пенсій не застосовується. Насамкінець, відповідач стверджує, що в 2008 році позивачці правильно нараховувалась і виплачувалась доплата до пенсії в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, так як з 01.01.2008 року такий механізм передбачений Законом України « Про Державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки в ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» були внесені відповідні зміни.

Враховуючи заявлені клопотання сторін про розгляд справи за їх відсутністю, судовий розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає залишенню без розгляду.

У суді встановлено, що спеціальним Законом який установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки є Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ (надалі «Закон № 2195-ІУ»),

Ст. 1 Закону № 2195-ІУ визначено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

З наданої суду копії паспорта громадянина України серії НЕ № 393833 виданого 08 січня 2005 року Корсунь-Шевченківськнм РВ УМВС України в Черкаській області вбачається, що ОСОБА_1 народився 15 грудня 1939 р в с. Квітки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Таким чином, позивач належить до категорії дітей війни та відповідно, має право на встановлений Законом № 2195-ІУ мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з метою надання соціальної підтримки дітям війни.

Державна соціальна підтримка зазначеної категорії осіб передбачена ст.6 Закону № 2195-ІУ, згідно якій дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України було надано право у 2009 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах, у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розміри лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

З урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 р.» від 26.12.2009 р. № 835-УІ, суд приходить до висновку, що з 01.01.2009 р. відповідач виплачував позивачу щомісячно, як дитині війни, надбавку у розмірі 10% від встановленого на 2009 рік прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірах менших за 30 % мінімальної пенсії за віком, за мінусом виплачених сум.

Насамкінець, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України (№25к/96-ВР) Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Незважаючи на це відповідач не здійснив щомісячний перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не провів виплати у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року: січень - жовтень на 498 грн., листопад - грудень на 573 грн.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» про незворотність дії у часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи, відповідно до якого - реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. До спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Згідно до ст.6 Конституції України (№25к/96-ВР) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Досліджуючи обґрунтованість заперечень відповідача суд звертає увагу, що згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХП призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Передбачене ст.6 Закону № 2195-ІУ підвищення до пенсії є її складовою частиною, суд не може погодитись з твердженням відповідача про те, що управління Пенсійного Фонду не є тим органом, який повинен здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до цього Закону.

В той же час, суд погоджується з висновком відповідача про те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом № 2І95-ГУ, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст.72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі за текстом - «Закон № 1058-ІУ») одним з джерел формування коштів Пенсійного фонду є кошти Державного бюджету. Крім того, ст. 113 цього Закону передбачено покриття дефіциту коштів Пенсійного фонду за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд зазначає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом до уваги не приймається. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії та зобов'язання держави щодо їх виконання, через відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стаж)' встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч.3 ст. 28 Закону № 1058-ІУ передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

У зв'язку з наведеним та відповідними запереченнями відповідача суд зауважує, що ст.6 Закону № 2195-ІУ не визначається розмір пенсії. Зазначена стаття посилається на мінімальний розмір пенсії за віком як на коефіцієнт для обрахування підвищення до пенсії, а тому суд не вбачає протиріччя між наведеними нормами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України передбачено для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позов пред'явлений 30.09.2010 року, тобто позивач пропустив шестимісячний строк для звернення до суду про стягнення недоплаченої щомісячної державної пенсії за 2009 рік.

Згідно ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Така заява позивача відсутня.

Враховуючи викладене, суд залишає адміністративний позов без розгляду.

Заходи забезпечення адміністративного позову судом не вживалися.

Судові витрати не повертаються.

Керуючись ст.ст. 10,11,18 ч.1 п.2, 19 ч.2,49,51,69,70,71,87,94,99,100,104,118,155,158,159,165, 186,254,256 КАС України, ст.ст.1,3,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни

Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадження або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий