Справа № 755/10049/15-а
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2015-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Марфіної Н.В.,

за участі секретаря Стрижеуса В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

у с т а н о в и в:

20.05.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.05.2015 р. старшим лейтенантом міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 була винесена, на думку позивача, протизаконна, необґрунтована постанова у справі про адміністративне правопорушення Серія ПС1 №886108 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. на ОСОБА_1. Згідно указаної постанови позивач, керуючи транспортним засобом Шкода Фабіа, номерний знак НОМЕР_1 15.05.2015 року о 18 год. 00 хв. в м. Києві по пр. Гагаріна перехрестя з вул. Сосюри, здійснила проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушила вимоги пункту 8.7.3 ПДР та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Позивачка зазначає, що вказаного правопорушення вона не вчиняла, виїхала на перехрестя на зелений сингал світлофора і знаходилась на проспекті Гагаріна на крайній лівій смузі з якої, як встановлює дорожній знак, рух дозволено тільки наліво на вулицю Сосюри. Перед машиною позивачки був тільки один автомобіль, і в напрямку руху вулиці Сосюри затору не було, тому позивачка виїхала на перехрестя, наскільки дозволяв автомобіль, який рухався перед її машиною. Автомобіль, котрий був перед машиною позивачки не повертав наліво, а всупереч дорожнім знакам продовжив рух прямо дуже повільно, тому що в напрямку Ленінградської площі був затор. Коли автомобіль, котрий був перед позивачкою звільнив смугу руху з якої дозволено рух ліворуч, на перехрестя виїхали автомобілі з перехрещуваної дороги, серед яких був також автомобіль відповідача. Згідно п.16.8. Правил дорожнього руху України, позивачка зазначає, що вона мала виїхати у наміченому напрямку з перехрестя незалежно від сигналів світлофора. Згідно п. 16.5. ПДР України, водії на перехрещуваній дорозі, зобов'язані дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя. Таким чином, позивачка вважає, що порушила жодного пункту ПДР України. Після цього, автомобіль яким керувала позивачка був зупинений відповідачем. Після зупинки відповідач зазначив, що позивачка не мала права виїжджати на перехрестя, якщо утворився затор. При цьому, позивачка вказує, що в напрямку руху ліворуч (на вул. Сосюри) затору не було, і вона не могла передбачити, що автомобіль перед нею порушить п. 1.4. ПДР України, згідно якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила і буде рухатись всупереч дорожнім знакам та ПДР України прямо. За твердженням позивача, відповідач не врахував положення п.16.8. ПДР України згідно якого водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. На думку позивача, у самій постанові відповідач, необґрунтовано зазначив, що позивач, здійснив проїзд перехрестя на сигнал світлофора, який забороняє рух (червоний). Позивачка звертає увагу суду на те, що відповідач, метою роботи якого є забезпечення безпеки дорожнього руху, не зупинив водія автомобіля, який порушив правила дорожнього руху, а зупинив саме позивачку, постраждалу сторону, яка внаслідок порушень іншого водія мала перешкоду нормальному руху. Таким чином, на думку позивача, відповідач не тільки безпідставно та незаконно склав постанову, але й недбало поставився до виконання своїх обов'язків. Позивач вважає, що з тих підстав, що протокол та постанова складені з порушенням вимог чинного законодавства, необхідно визнати постанову незаконною та скасувати її. Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64). Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що «обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010). Позивачка зазначає, що 15.05.2015 року близько 18 год. 00 хв. вона рухалась по пр. Гагаріна м. Києва. Після повороту на вул. Сосюри при приближенні до вул. Івана Сергієнка позивачка побачила у дзеркалі заднього виду машину ДАІ. На вимогу представників ДАІ позивачка зупинилась і до неї підійшов представник ДАІ та попросив пред'явити документи. Позивачка пред'явила представнику ДАІ права на керування транспортним засобом та технічний паспорт автомобіля, і запитала у чому причина зупинки автомобіля. Інспектор сказав, що позивачка проїхала на красний сигнал світлофора, і він вилучає у неї документи. Після цього відповідач пішов в машину ДАІ без подальших роз'яснень. На прохання позивачки підійти і роз'яснити, у чому полягає порушення, колега відповідача, який у цей момент стояв біля машини ДАІ і чув прохання, в досить грубій формі відповів: «Вам треба, Ви і підходьте». Після чого повторне прохання було просто ігноровано. Через деякий час відповідач вийшов з машини ДАІ і запросив позивачку ознайомитись з протоколом. В протоколі не було зазначено про вилучення документів, і позивачка попросила відповідача роз'яснити їй, на якій підставі в неї вилучено права і технічний паспорт. За твердженням позивача, відповідач відповів, що не вилучав їх, але віддати відмовився, чим порушив ч. 3 ст. 265 КУпАп, та п.4.2. (абзац 5) Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 року №77. Ознайомившись с протоколом позивачка заявила, що з викладеним не згодна, і намагалась пояснити ситуацію зі свого боку. При цьому, за твердженням позивача, відповідач переривав її, оскаржував кожне речення, і заявив, що в нього є відео фіксація, і він докаже її порушення в будь-якому місці: в суді чи не в суді. Всю розмову з відповідачем позивачка записана на камеру мобільного пристрою. На прохання позивачки продемонструвати відеозапис її правопорушення, колега відповідача відповів: «В машину саджати вас не можна, реєстратор сюди не достає», відмовивши таким чином позивачці надати матеріали справи, що на її думку є порушенням п. 2.9. Інструкції. Пізніше працівники ДАІ показали позивачці відео, зняте з такого ракурсу, з якого не зрозуміло, в який момент вона виїхала на перехрестя, на позицію, з якої вже не видно сигналу світлофору. Пояснення стосовно того, що позивачка їхала виключно на зелений сигнал світлофора, і дії працівників ДАІ вона вважає неправомірними по відношенню до себе, остання записала у протоколі про адміністративне правопорушення. Після ознайомлення з Постановою, в якій також, як і в Протоколі не було вказано про вилучення документів, позивачка в черговий раз попросила відповідача віддати їй її речи, після чого відповідач кинув документи на машину з питанням: «Ваші?». На думку позивача, такий тон і така поведінка працівника ДАІ є недопустимими і такими, що ганьблять органи внутрішніх справ України. Позивачка впевнена, що оскаржувана Постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Так, позивачка зазначає, що серед матеріалів про адміністративне правопорушення є лише протокол про адміністративне правопорушення, зміст якого не відповідає дійсності, обставинам справи, а також описує неіснуюче адміністративне правопорушення. Ні протокол, ні Постанова не містять жодних посилань на докази, якими підтверджується факт скоєння позивачем правопорушення при зазначених в них обставинах. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, на думку позивача, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним. Всупереч положенням п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП та п. 4.1 (абзац 3) Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 26.02.2009 року №77, відповідач, за твердженням позивача, не має спеціального звання та відповідно до своїх функціональних обов'язків не має права самостійно виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення. Складений протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись достатнім та належним доказом по справі, зважаючи на те що останній складений не інспектором з адміністративної практики Державтоінспекції МВС України. При цьому, на думку позивача, у відповідача відсутні інші докази порушення позивачем ПДР: з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що за наявності неспростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підстави вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною, та такою що підлягає скасуванню. Відповідачем не надано доказів на підтвердження законності оскаржуваної постанови, відтак, вона є протиправною. При винесенні Постанови відповідач порушив вимоги статті 280 КУпАП, а з урахуванням положень ст. 251 КУпАП в разі проведення відео фіксації, необхідно, щоб технічний засіб перебував на балансі ДАІ та проходив щоквартальну технічну повірку. Ніяких даних щодо відеокамери, якою проводив відео фіксацію відповідач надано не було. З огляду на обставини, викладені вище, позивач певна, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності винесена незаконно та підлягає скасуванню, а тому просить суд визнати дії старшого лейтенанта міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 з притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними та визнати незаконною і скасувати постанову старшого лейтенанта міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 від 15.05.2015 року Серія ПС1 №886108 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

До початку судового розгляду позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 128 КАС України не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.05.2015 року старшим лейтенантом міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача згідно якого, ОСОБА_1 15.05.2015 року о 18 год. 00 хв. в м. Києві керувала автомобілем шкода д.н.з. НОМЕР_1 по пр-т. Гагаріна на перехресті з вул. Сосюри здійснила проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушила вимоги п. 8.73 ПДР та має нести відповідальність згідно положень ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 8).

Постановою серії ПС1 №886108 від 15.05.2015 року у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, суд своєю ухвалою про відкриття провадження у справі зобовязав відповідача до початку розгляду справи по суті надати суду всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення з приводу якого подано позов.

Не дивлячись на вимогу суду, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився та жодних доказів і матеріалів суду не надав.

Згідно ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За наведених обставин суд приймає як належний доказ пояснення позивача про те, що на перехрестя пр-т. Гагаріна та вул. Сосюри вона виїхала на зелений сигнал світлофору в лівій крайній смузі, рух по якій дозволений лише ліворуч. Перед автомобілем позивачки знаходився транспортний засіб, який рухався прямо і оскільки попереду нього був затор, автомобіль стояв, чим не дозволяв позивачці здійснити лівий поворот на вул. Сосюри і коли передній автомобіль зміг проїхати вперед та звільнити позивачці місце для повороту, вона здійснила поворот, при цьому, знаходячись в положення з якого вже не видно сигналу світлофора.

Відповідно до п. 1.4. ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно п. 16.8. ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

За змістом п. 16.5. ПДР України, у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В даному випадку суд не може прийняти як належний доказ вчинення адміністративного правопорушення, вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він є єдиними та оспорюваними доказом і не містить посилань хоча б на свідків події, які б могли бути викликані та допитані в судовому засіданні на підтвердження його змісту та самої події правопорушення.

Згідно положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Навіть вважаючи за власним переконанням позивачку винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідач не звернув уваги на положення ст.ст. 33, 280 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в порушення ст.ст. 33, 280 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення відповідач жодним чином не враховував характер правопорушення, особу позивача, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують чи обтяжуючих відповідальність і за таких умов безпідставно наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Якими доказами вчинення адміністративного правопорушення керувався відповідач, окрім власного бачення ситуації, а ні в протоколі, а ні в постанові про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, відповідачем не зазначено. Чим спростовуються твердження позивачки не вказано.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, суд вважає, що відповідачем не дотримано правил всебічності, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом, зокрема, жодним чином не вмотивовано у звязку із чим відкинуті заперечення позивачки та чим її пояснення спростовуються.

За наведених умов дії відповідача по притягненню позивача до адміністративної відповідальності є протиправними, а винесена постанова незаконною у звязку із чим остання підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 71, 128, 159-163, 171-2 КАС України, ст.ст. 9, 122, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати дії старшого лейтенанта міліції ДПС групи ДМ ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП протиправними.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №886108 від 15.05.2015 року постановлену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя