Справа № 2а/0470/6244/12
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2012-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2012 р. Справа № 2а/0470/6244/12

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
без участі представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЕРС" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 375548,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Позивач) з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» (далі Відповідач) адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця у розмірі 375473,28 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 75,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення ст. ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Відповідачем самостійно не сплачені адміністративно-господарські санкції за 28 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами.

Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в суд не з'явився, про дату час та місце повідомлений. Ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі надіслана на адресу Відповідача, що вказана у Спеціальному витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, рекомендованим поштовим відправленням, але повернута на адресу суду з відміткою відділення зв'язку «організація вибула».

Відповідно до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", про зміну місцезнаходження відповідач контролюючі органи не повідомив, тому відповідних змін до Єдиного державного реєстру внесено не було.

Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи із його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, без участі представника відповідача, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги Кодексу адміністративного судочинства України щодо належного повідомлення сторін у справі про час та місце розгляду судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» відноситься до підприємств, яким, відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон) встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Статтею 18 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2011 р., копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Як свідчить Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою №10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників Відповідача у 2011 р. склала 820 осіб. Відповідно до нормативу, передбаченого ст. 19 Закону, у Відповідача мали бути працевлаштовані інваліди у кількості 33 осіб. Фактично були працевлаштовані інваліди у кількості 5 осіб.

Таким чином, матеріали справи підтверджують наявність обставин, які визначені ст. 20 Закону у якості правопорушення в сфері господарської діяльності. Однак, загальні принципи відповідальності за такі правопорушення визначені у Господарському кодексі України, відповідно до ч. 1 ст. 218 якого, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другої названої статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд може витребувати докази з власної ініціативи.

З метою з'ясування всіх обставин справи, для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд запросив у Дніпропетровського обласного центру зайнятості інформацію щодо подання Відповідачем звітів про наявність вакансій Форми №3-ПН за 2011 рік.

03.08.2012р. Дніпропетровським обласним центром зайнятості надано копії звітів за Формою №3-ПН Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС».

Як вбачається із вищезазначених звітів Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» впродовж 2011 року щомісяця подавало до Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська звіти про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів (звітність Форми №3-ПН). Копії звітів містяться у справі.

Отже, Відповідачем у 2011 році було виконано обов'язок щодо надання інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів. Однак, у необхідній кількості відповідними органами до Відповідача інваліди не направлялись.

Доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Відповідач довів факт відсутності вини та неможливість уникнення правопорушення з незалежних від нього причин, що виключає підстави для притягнення його до відповідальності. Застосування відповідальності без наявності вини можливо лише у випадках, прямо передбачених законодавством, що регулює конкретні суспільні правовідносини. Якщо законом не передбачено застосування відповідальності без наявності вини, то суд при вирішенні справи виходить із загального принципу застосування відповідальності лише за наявності вини.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам наведеної норми Позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, Відповідачем не було порушено вимог чинного законодавства та стягнення з нього господарських санкцій і пені є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та виходячи з того, що Відповідачем здійснено всі залежні від нього заходи з виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, повідомлено компетентні органи про наявність вільних робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких не відбулось незалежно від волевиявлення Відповідача, дотримався усіх безумовних своїх обов'язків, передбачених законодавством, та вчинив усі залежні від нього дії для виконання умовних обов'язків, які залежать від наявності конкретних інвалідів, що мають бажання та змогу працювати, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 375548,37 грн. слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЕРС» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 375548,37 грн. відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1