Справа № 2-а-1214/10
Суддя: Савранський О. А.
Дата ухвалення: 2010-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області
Справа №2-а-1214/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Савранського O.A.

за участю - секретаря Порпленко Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Корсуні-Шевченківському адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про визнання протиправно бездіяльності і зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про визнання протиправно бездіяльності і зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни і просить визнати протиправною бездіяльність відповідача по не нарахуванню та невиплаті щомісячної державної соціальної допомоги; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни з підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по дату подачі позовної заяви до суду, посилаючись на те, що він являється дитиною війни, а тому йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Незважаючи на це, за вказаний період вона йому в повній мірі не виплачувалась.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю та підтриманням своїх вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 у суд не зявився, надавши письмове заперечення вимог позивача посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області діяло в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно - правовими актами. Зокрема, відповідно до п.п.2.2 п.5 розділу 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене постановою правління ПФУ від 27.06.2002 № 11-2 (у редакції постанови правління ПФУ від 25.02.2008р. №5-5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.03.2008р. № 208/14899, зазначив, що відповідач відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тому позивачем невірно визначено відповідача по справі. Крім того, відповідач зазначив, що Законом України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться з державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України. Крім того, відповідач вказав, що ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.І цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. З цього відповідач робить висновок, що зазначений мінімальний розмір пенсії за віком для перерахунків чи підвищення пенсій не застосовується. Таким чином відсутні й підстави щодо зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії і забезпечити її виплату територіальним органом Пенсійного фонду України та Пенсійним фондом України. Вважає позовні вимоги позивача не законними, у задоволенні яких просить відмовити повністю.

Ухвалою суду від 13 грудня 2010 року даний позов в частині вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату як дитині війни щомісячну соціальну допомогу, за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007, з 22.05.2008р. по 17.04.2010р. включно, залишено без розгляду, як поданий після закінчення встановленого законом шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення в силу наступного.

У суді встановлено, що спеціальним Законом який установлює правовий статус дітей війни і визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки є Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ (надалі «Закон № 2195-ІV»).

Ст. 1 Закону № 2195-ІV визначено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

З наданої суду копії паспорта громадянина України серії НС № 727661 виданого 27 грудня 1999 р. Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області вбачається, що ОСОБА_2 народився 03 серпня 1936 р. в с. Лідефольд Гулькевичського району Азов-Чорноморської області, та пенсійним посвідченням, з відміткою «дитина війни».

Таким чином, позивач належить до категорії дітей війни та, відповідно, має право на встановлений Законом № 2195-ІV мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з метою надання соціальної підтримки дітям війни.

Державна соціальна підтримка зазначеної категорії осіб передбачена ст.6 Закону № 2195-ІV, згідно якій дітям війни пенсії або щомісячне довічне Грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно зріс і розмір мінімальної пенсії. Перерахунок пенсій з урахуванням нових розмірів прожиткового мінімуму здійснюється за матеріалами пенсійних справ. Пенсіонерам не потрібно подавати для цього заяви чи будь-які додаткові документи. Мінімальна пенсія у 2010 році становила: з 1 січня - 695 грн., з 1 квітня -706 грн., з 1 липня -709 грн.

Незважаючи на це відповідач не здійснив щомісячний перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не провів виплати у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» про незворотність дії у часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи, відповідно до якого - реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно - правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше. До спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Згідно до ст.6 Конституції України (№25к/96-ВР) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приймаючи до уваги, що позивачу не було нараховане підвищення до пенсії, суд не може підміняти інші органи влади та самостійно здійснити таке нарахування. Разом з тим, суд вважає за можливе зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії.

Досліджуючи обгрунтованість заперечень відповідача суд звертає увагу, що згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХII призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Передбачене ст.6 Закону № 2195-ІV підвищення до пенсії є її складовою частиною, суд не може погодитись з твердженням відповідача про те, що управління Пенсійного Фонду не є тим органом, який повинен здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до цього Закону.

В той же час, суд погоджується з висновком відповідача про те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом № 2195-ГУ, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі за текстом - «Закон № 1058-ІУ») одним з джерел формування коштів Пенсійного фонду є кошти Державного бюджету. Крім того, ст. 113 цього Закону передбачено покриття дефіциту коштів Пенсійного фонду за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд зазначає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання субєктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом до уваги не приймається. Так, у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання законів, якими передбачено певні соціальні гарантії та зобов'язання держави щодо їх виконання, через відсутність коштів для їх виплати не є підставою для виправдання бездіяльності субєкта владних повноважень.

Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч.3 ст.28

У зв'язку з наведеним та відповідними запереченнями відповідача суд зауважує, що ст.6 Закону № 2195-ІУ не визначається розмір пенсії. Зазначена стаття посилається на мінімальний розмір пенсії за віком як на коефіцієнт для обрахування підвищення до пенсії, а тому суд не вбачає протиріччя між наведеними нормами.

Суд, вирішуючи даний спір, виходить з того, що головним обов'язком держави, згідно зі ст. З Конституції України (254к/96-ВР), є утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Враховуючи, що відповідач не виконав покладені на нього обов'язки суд вважає, що мало місце порушення принципу законності встановленого ст. 19 Конституції України (254к/96-ВР), відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

29.09.2010 р. позивач, одержавши довідку відповідача про часткову виплату даної допомоги, а 18.10.2010 р. звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином суд встановив, що мали місце обставини, якими позивач обґрунтував вимоги, підтвердив їх доказами, а тому суд знаходить вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню за період з 18.04.2010 р. по 18.10.2010р.

При цьому суд бере до уваги, що протягом спірного періоду позивачу частково здійснювались виплати у вигляді підвищення до пенсії, а тому ці виплати мають бути враховані при прийнятті рішення.

Протягом всього часу судового розгляду позивач не змінив підставу або предмет адміністративного позову, не збільшив або зменшив розмір позовних вимог та не відмовився від адміністративного позову.

Підстав для звернення постанови до негайного виконання не має.

Заходи забезпечення адміністративного позову судом не вживалися.

Судові витрати у справі підлягають розподілу у відповідності до ч. З ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.10, 11,18 ч.1 п.2, 19 ч.2,49,51,69,70,71,87,94,99,104,118,158 4.1,159,160,161,162,163,186,254,256 і ч.3 Прикінцевих та Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.1,3,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про визнання протиправно бездіяльності і зобовязання здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь- Шевченківському районі Черкаської області.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, з підвищенням їй на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести виплати у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 18.04.2010 р. по 18.10.2010р.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десять днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий