Справа № 2а/1770/5698/2011
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/5698/2011

28 березня 2012 року 09год. 54хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пушкової О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представники ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 ОСОБА_1
до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції
про визнання дій протиправними та про скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

27.12.2011 року підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції (далі Сарненська МДПІ) про скасування (визнання нечинними) податкових повідомлень-рішень №, №, № та № від 16.06.2011 року

Провадження у справі відкрито ухвалою від 11.01.2012 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви.

В судовому засіданні 22.02.2012 року, представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої він додатково просить визнати неправомір-ними дії Сарненської МДПІ по неврученню позивачу наказу ДПА у Рівненській області №92 від 28.03.2011 року, по видачі наказом Сарненської МДПІ №366 від 11.05.2011 року направлення на перевірку ОСОБА_6 - особі, яка не входить до штатних працівників інспекції, по проведенню виїзної документальної позапланової перевірки без виїзду на місце розташування обєкта права власності підприємця, по складанню акта перевірки без надання права на відновлення та надання документів податкового та бухгалтерського обліку, по визначенню обовязку подання декларації про одержані доходи лише на підставі виручки, а не на підставі визначеного податкового зобовязання, по застосуванню нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України, які втратили свою юридичну силу та суперечать Податковому кодексу України.

Вказана заява ухвалою суду, що постановлена без виходу до нарадчої кімнати, прийнята до розгляду та приєднана до справи (а.с.174 том 3).

Позовні вимоги в повній мірі підтримані позивачем та його представником в судовому засіданні. Представником позивача в обґрунтування позову зазначено, що період господарської діяльності позивача з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року був обревізований Сарненською МДПІ в рамках планової перевірки в квітні 2010 року. Після цього, коли 09.05.2011 року позивачем було втрачено бухгалтерські документи, відповідач вручив йому наказ Сарненської МДПІ №366 від 11.05.2011 року про проведення виїзної позапланової перевірки того самого періоду. В основу такого наказу був покладений наказ ДПА в Рівненській області №92 від 28.03.2011 року, який позивачу вручено не було. Не зважаючи на те, що позивачем надано письмові пояснення про втрату документів, відповідач не надав передбаченого пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України девяностоденного строку для їх відновлення, а провів перевірку на підставі тих даних, які мав в своєму розпорядженні. При цьому, відзначив, що оскільки період господарської діяльності позивача з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року вже було перевірено, на травень 2011 року, тобто на час проведення позапланової перевірки, у позивача був відсутній обов'язок зберігати первинні документи за 2007 рік та за I квартал 2008 року понад встановленого законодавством трьохрічного строку. Також зазначив, що Сарненською МДПІ всупереч вимог власного наказу про проведення виїзної перевірки, фактично була проведена невиїзна перевірка, тобто перевірка, що проводиться в приміщенні податкового органу, без виїзду за місцем розташування обєкта права власності платника податків. Крім того, позапланова перевірка проводилась трьома ревізорами, один з яких - ОСОБА_6 взагалі не входить до штату Сарненської МДПІ. Крім порушення процедури проведення перевірки, податковим органом було порушено і норми матеріального права при нарахуванні позивачу сум податків. Так, позивач в охопленому перевіркою періоді, перебував на спрощеній системі оподаткування, а тому у нього не було обовязку реєструватися платником податку на додану вартість, а відтак і нараховувати собі зобовязання та звітуватися з даного виду податків. Аналогічним чином це стосується застосування реєстраторів розрахункових операцій та придбання торгових патентів. Що стосується перевищення гранично допустимої суми виручки, то перевести на загальну систему оподаткування Сарненська МДПІ могла позивача лише з III кварталу 2008 року, оскільки звітність платника єдиного податку за 2007 рік та за I квартал 2008 року не може бути змінена за строком давності, а обовязок перейти на загальну систему виникає з наступного за періодом, в якому допущене перевищення, кварталу. При цьому, за даний та наступні періоди оподаткуванню підлягає не виручка платника податків, а оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення суми доходу на суму витрат. Натомість Сарненська МДПІ, не надавши ОСОБА_1 можливості відновити документи, суму доходу порахувала, як суму всіх надходжень грошових коштів на розрахункові рахунки позивача, а суму витрат, не як суму видатків з таких розрахункових рахунків, а як 25% суми усіх надходжень. Такий розрахунок призвів до невірного визначення обєкту оподаткування і, як наслідок, до безпідставного нарахування позивачу суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. За сукупністю наведених обставин представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що позапланова виїзна перевірка позивача була призначена у повній відповідності до вимог підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, з огляду на те, що ДПА в Рівненській області виявлено неповноту у зясуванні обставин під час здійснення планової перевірки, яка проводилася Сарненською МДПІ. При цьому, до складу робочої групи було включено головного державного податкового ревізора-інспектора ДПА в Рівненській області ОСОБА_6, що повністю узгоджується з вимогами підпункту 1.1.2 пункту 1.1 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України №213 від 14.04.2011 року. Що стосується проведення перевірки у приміщенні податкового органу, то дана обставина представниками відповідача не заперечувалася, однак на їх переконання не потягнула за собою порушень прав платника податку. Доводи сторони позивача про позбавлення його можливості відновити втрачені документи спростовували тим, що він не подав заяву у пятиденний термін з моменту втрати таких документів, як це передбачено в пункті 44.5 статті 44 Податкового кодексу України та й, крім того, ревізори під час перевірки дійшли висновку про можливість її проведення за наявними у їх розпорядженні матеріалами. Додатково вказували, що позивач не відновив таких документів і в рамках девяностоденного терміну, що доведено актом позапланової документальної перевірки від 21.11.2011 року. З приводу спірних податкових повідомлень-рішень зазначили, що позивач в 2007 році отримав доходи в розмірі більшому, ніж ті, які можуть обкладатися єдиним податком згідно з правилами, встановленими спеціальним законодавством з питань спрощеної системи оподаткування. Відтак, податковим органом правомірно розраховано суму доходу позивача за IV квартал 2007 року, 2008-2010 роки, що підлягала оподаткуванню за загальними правилами в обсязі усієї фактично отриманої суми виручки за цей період за мінусом витрат, розмір яких з огляду на відсутність їх документального підтвердження, обраховано як 25% суми доходу. З огляду на це, позивачу правомірно донараховано суму податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності. Також вказали, що позивач, в порушення вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, чинного на час перевіряємого періоду, маючи дохід за попередні дванадцять календарних місяців більше ніж 300000,00 грн., не зареєструвався платником податку на додану вартість. Оскільки в силу вимог абзацу четвертого пункту 9.4 статті 9 цього Закону, особа, яка в порушення таких вимог, не надсилає заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування, за наслідками перевірки позивачу правомірно нараховано податкове зобовязання з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% суми податкового зобовязання, а також штрафні санкції за неподання декларацій з ПДВ за січень-грудень 2008 року та за січень-червень 2009 року. Оскільки з початку 2008 року позивач втратив право перебувати на спрощеній системі оподаткування, він при здійсненні торгівлі скрапленим газом на АЗС за готівкові кошти повинен був дотримуватись вимог Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 року та Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"№265/95-ВР від 06.07.1995 року. Оскільки ж такі вимоги ним дотримані не були, податковий орган підставно та правомірно нарахував відповідні суми штрафних санкцій. За наведеного, просили в позові відмовити повністю.

Дослідженими у справі доказами судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем з 07.07.1999 року, і з цього ж числа перебуває на обліку як платник податків у Сарненській МДПІ, місцезнаходження субєкта підприємницької діяльності відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію м.Сарни, вул.Ткача,2а/13 (а.с.65-66 том 1).

З 18 по 31 березня 2010 року та з 01 по 06 квітня 2010 року Сарненською МДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка СПД ФО ОСОБА_1 на предмет дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. Її результати оформлені актом №29/17/НОМЕР_1 від 09.04.2010 року (а.с.44-55 том 1). Акт складено та підписано ревізорами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_8 зафіксовано, що позивач з 01.01.2007 року по 30.09.2009 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до вимог Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, а з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року на загальній системі оподаткування; платником податку на додану вартість зареєструвався за добровільним рішенням з 10.06.2009 року. Видами діяльності підприємця були роздрібна торгівля непродовольчими товарами та торгівля скрапленим газом. Перевіркою підтверджено правильність визначення підприємцем валового доходу на рівні 72961,00 грн. за I квартал 2007 року, 171198,00 грн. за II квартал 2007 року, 279768,00 грн. за III квартал 2007 року, 373548,00 грн. за IV квартал 2007 року, на рівні 105470,00 грн. за I квартал 2008 року, 222170,00 грн. за II квартал 2008 року, 356570,00 грн. за III квартал 2008 року, 467770,00 грн. за IV квартал 2008 року, на рівні 83760,00 грн. за I квартал 2009 року, 255813,00 грн. за II квартал 2009 року, 500000,00 грн. за III квартал 2009 року по спрощеній системі та 219226,00 грн. по загальній, та 173497,00 грн. - за IV квартал 2009 року по загальній системі (+ розбіжність на 6336,00 грн.). Витрати перевірялись лише під час перебування на загальній системі оподаткування, тобто за III та IV квартал 2009 року, при цьому підтверджено їх суму за III квартал 2009 року на 209199,00 грн. (розбіжність 8288,00 грн.) та за IV квартал 2009 року на 171631,00 грн.

21.03.2011 року, тобто через рік після проведення планової перевірки, Відділом внутрішньої безпеки при ДПА в Рівненській області направлено Начальнику Сарненської МДПІ подання №5510/27-021 від 21.03.2011 року про призначення службового розслідування відносно ревізорів Сарненської МДПІ, які проводили перевірку СПД ФО ОСОБА_1, результати якої оформлені актом №29/17/НОМЕР_1 від 09.04.2010 року,- ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Подання мотивовано тим, що згідно наявної у підрозділі інформації СПД ФО ОСОБА_1 допущено перевищення гранично допустимого обсягу виручки, встановленого Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, а перевіряючими не забезпечено отримання у платника податків чіткого реєстру наданих до перевірки документів, не направлено запити в інші ДПС про проведення зустрічних перевірок, не зясовано причини нереєстрації реєстратора розрахункових операцій при здійснені реалізації за готівку (а.с.126 том 3).

На підставі зазначеного подання, 23.03.2011 року наказом Начальника Сарненської МДПІ №241 призначено проведення службового розслідування, для чого створено комісію. Термін проведення розслідування визначено з 23.03.2011 року по 23.05.2011 року (124-125 том 3). Дія наказу зупинялася згідно з наказом №391 від 19.05.2011 року (а.с.117 том 3). Службове розслідування завершене 16.06.2011 року,його результати оформлені актом (а.с.118-121 том 3).

Крім того, на підставі зазначеного подання, а також листа Управління по боротьбі з організованою злочинністю №20/7/-1667 від 22.03.2011 року ДПА в Рівненській області встановлено неповне зясування під час перевірки СПД ФО ОСОБА_1 питань, що повинні бути зясовані для винесення обєктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства та Головою видано наказ №92 від 28.03.2011 року, яким Начальника Сарненської МДПІ зобовязано організувати проведення документальної позапланової перевірки СПД ФО ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. Правовою підставою наказу визначено підпункт 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (а.с.123 том 3).

Даний наказ був скерований Начальнику Сарненської МДПІ до виконання разом документами, наданими листом Управління по боротьбі з організованою злочинністю №20/7/-1667 від 22.03.2011 року, а саме виписками по рахункам ОСОБА_1, що відкриті в Львівській філії АБ "Експрес-Банк" та висновком спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Рівненській області №30 від 04.02.2011 року. В супровідному листі Заступник Голови ДПА в Рівненській області зазначив про необхідність включити до складу робочої групи для проведення перевірки ГДПР - інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПА в Рівненській області ОСОБА_6 (а.с.127 том 3).

Відповідно до наказу Голови ДПА в Рівненській області №92 від 28.03.2011 року, Начальником Сарненської МДПІ 11.05.2011 року видано наказ №366 про проведення виїзної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року тривалістю на пять робочих днів з 12.05.2011 року (а.с.122 том 3). На підставі даного наказу видано направлення на проведення перевірки ревізорам ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11І (а.с.98-100 том 1)

Вказана перевірка проводилась з 12 по 18 травня 2011 року. Її результати оформлені актом №40/17/НОМЕР_1 від 25.05.2010 року (а.с.20-35 том 1).

Актом зафіксовано, що перевірка проведена з відома та в присутності СГД ОСОБА_1, якому вручено копію наказу №366 від 11.05.2011 року; перевірка проведена в Сарненській МДПІ за адресою: м.Сарни, вул.Широка,18.

Також актом зафіксовано, що позивач з 01.01.2007 року по 30.09.2009 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до вимог Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, а з 01.10.2009 року по 31.12.2009 року на загальній системі оподаткування; платником податку на додану вартість зареєструвався за добровільним рішенням з 10.06.2009 року. Видами діяльності підприємця були роздрібна торгівля непродовольчими товарами та торгівля скрапленим газом. Контрагентами-постачальниками позивача були ТОВ "СпецТрансСервіс" та ЗАТ "Укргазенерго", а контрагентами-покупцями юридичні та фізичні особи північних районів області.

ОСОБА_1 під час перевірки, а саме 17.05.2011 року, надав письмові пояснення (зафіксовано в акті перевірки - а.с.27 том 1) про те, що на момент планової перевірки у нього були оригінали бухгалтерських документів, але на момент проведення позапланової перевірки він їх надати не може в звязку з тим, що з 08 на 09 травня 2011 року був пограбований його власний автомобіль марки "Міцубісі", держномер ВК 7233 АО, де знаходились такі бухгалтерські документи та інші цінності, про що повідомлено правоохоронні органи, де ведеться розшукова справа, відповідно, документи будуть надані пізніше (а.с.18 том 1). Звернення позивача 09.05.2011 року до правоохоронних органів із письмовою заявою по факту крадіжки в ніч на 09.05.2011 року папки з бухгалтерськими документами з салону автомобіля підтверджено довідкою Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області №67/8016 від 07.06.2011 року (а.с.41 том 1).

Відповідно до цього, позапланова перевірка позивача зводилась до аналізу податкової звітності позивача та даних про рух коштів на розрахункових рахунках підприємця.

Так, під час перевірки використано виписки по рахункам ОСОБА_1, що відкриті в Львівській філії АБ "Експрес-Банк" (а.с.134-173 том 3) та в Філії Рівненському обласному управлінні ВАТ "Державний ощадний банк" (а.с.101-105 том 1). В даних виписках відображено, як находження грошових коштів на рахунок підприємця із зазначенням контрагентів, від яких надійшли кошти та із вказівкою про призначення відповідних платежів, так і видатки грошових коштів із зазначенням контрагентів, на користь яких перераховано кошти та із вказівкою про призначення відповідних платежів.

При цьому, суму виручки та валового доходу позивача за охоплений перевіркою період ревізорами було визначено на підставі даних про суми коштів, отримані СПД ОСОБА_1 на банківські рахунки, як загальну суму усіх надходжень (а.с.106-126 том 1). Суму ж видатків та валових витрат позивача за охоплений перевіркою період ревізорами було визначено не на підставі даних про суми коштів, списаних з банківських рахунків СПД ОСОБА_1, як загальну суму усіх видатків, а як 25 % суми валового доходу (а.с.27 том 1).

На підставі таких розрахунків, ревізорами податкового органу зазначено, що загальна сума виручки СПД ОСОБА_1 за 2007 рік склала 719591,86 грн., що перевищує гранично допустиму для перебування на спрощеній системі оподаткування межу в 500000,00 грн., на 219591,86 грн. Відповідно, вказана сума, як і всі подальші надходження позивача, визначені відповідачем, як такі, що підлягають оподаткуванню по загальній системі.

З врахуванням витрат на рівні 25% доходів, оподатковуваний дохід позивача за IV квартал 2007 року відповідачем визначено на рівні: 219591,86 грн. 54897,97 грн. = 164693,89 грн., а сума податку - 164693,89 грн. х 15% = 24704,08 грн. Аналогічним чином, ревізорами податкового органу зазначено, що загальна сума виручки СПД ОСОБА_1 за 2008 рік склала 2168640,78 грн. З врахуванням витрат на рівні 25% доходів, оподатковуваний дохід позивача за 2008 рік відповідачем визначено на рівні: 2168640,78 грн. 542160,20 грн. = 1626480,58 грн., а сума податку - 1626480,58 грн. х 15% = 243972,09 грн. Загальна сума виручки СПД ОСОБА_1 за період 2009 року, в який позивач перебував і на спрощеній системі і на загальній системах оподаткування склала 1089693,02 грн. З врахуванням витрат на рівні 25% доходів, оподатковуваний дохід позивача за 2009 рік відповідачем визначено на рівні: 1089693,02 грн. 272423,26 грн. = 817269,76 грн., а сума податку - 817269,76 грн. х 15% = 122590,46 грн. Разом за всі періоди сума заниженого позивачем податку визначена на рівні: 24704,08 грн. + 243972,09 грн. + 122590,46 грн. = 391266,63 грн. 2734,35 грн. (що сплачені позивачем в 2009 році по загальній системі оподаткування) = 388532,28 грн.

На підставі висновків про перевищення позивачем в 2007 році гранично допустимої для перебування на спрощеній системі оподаткування межі в 500000,00 грн., відповідачем зроблено висновки, що усі операції позивача, починаючи з січня 2008 року підлягали оподаткуванню податком на додану вартість. Оскільки ж позивач зареєструвався платником ПДВ лише з 10.06.2009 року і, відповідно, за період з січня 2008 року по червень 2009 року податкових зобовязань не визначав, то на думку податкового органу підприємець занизив суму ПДВ на 532629,00 грн. Крім цього, ревізорами встановлено відхилення між даними податкових зобовязань та податкового кредиту позивача у липні-грудні 2009 року. За сукупністю таких висновків зроблено висновки про заниження позивачем суми податкових зобовязань на 651489,00 грн. Крім цього, зроблено висновки про неподання позивачем декларацій з ПДВ за 18 податкових періодів: січень-грудень 2008 року та січень-червень 2009 року.

На підставі тих же висновків про перевищення позивачем в 2007 році гранично допустимої для перебування на спрощеній системі оподаткування межі в 500000,00 грн., відповідачем зроблено висновки, що він з 2008 року не вважається звільненим від обовязку використовувати під час готівкових розрахунків реєстратори розрахункових операцій та придбавати торгові патенти. Використовуючи дані про рух коштів на розрахункових рахунках, відповідач встановив, що в 2008 -2009 роках позивач вніс на свої розрахункові рахунки готівкову виручку в сумі 2146685,00 грн. Оскільки в цей період часу позивач не використовував у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій та не придбавав торгові патенти на торгівлю скрапленим газом за готівку, то відповідач зробив висновки про порушення вимог Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 року та Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"№265/95-ВР від 06.07.1995 року.

На підставі зазначених висновків, 16.06.2011 року Сарненською МДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:

№, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності" на 388532,28 грн., в тому числі 388532,28 грн. - за основним платежем, 0,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.39 том 1);

№, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на додану вартість" на 817421,25 грн., в тому числі на 651489,00 грн. за основним платежем та 165932,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (162872,25 грн. санкції за заниження суми зобовязання з ПДВ, визначені в розмірі 25% суми основного зобовязання + 3060,00 грн. санкції за неподачу декларацій з ПДВ за січень-грудень 2008 року та січень-червень 2009 року, визначені в розмірі по 170,00 грн. за кожен з 18 податкових періодів)(а.с.40 том 1, ас.с.128-129 том 3);

№, згідно якого до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6369,04 грн. за торгівлю без патенту (за січень 2008 року: 160,00 грн. -вартість торгового патенту на місяць : 30 днів х 28 днів х 2 = 289,04 грн., а за лютий 2008 року серпень 2009 року: 160,00 грн. - вартість торгового патенту на місяць х 19 місяців х 2 = 6080,00 грн.)(а.с.37 том 1, а.с.130 том 3);

№, згідно якого до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1,00 грн. за готівкові розрахунки без застосування реєстратора розрахункових операцій в період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року (а.с.38).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались платником податків в адміністративному порядку, однак рішеннями керівників ДПА у Рівненській області та ДПС України, скарги СПД ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с.56-64 том 1). Після закінчення процедури адміністративного узгодження СПД ОСОБА_1 в межах місячного строку звернувся з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, оцінивши докази та всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При цьому судом враховано наступне.

В силу вимог підпункту 78.1.12. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється у випадку, коли органом державної податкової служби вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Рішення про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається органом державної податкової служби вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб органу державної податкової служби нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу.

Надані відповідачем суду докази, як такі, що складають вичерпний перелік документів, на підставі яких було прийнято рішення про проведення позапланової перевірки позивача, не доводять факту існування усіх умов, одночасна наявність яких є обовязковою умовою для реалізації права податкового органу на проведення позапланової виїзної перевірки платника податків, відповідно до підпункту 78.1.12. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Як встановлено в ході судового розгляду, ДПА у Рівненській області, ні акт планової перевірки Сарненської МПІ №29/17/НОМЕР_1 від 09.04.2010 року, ні документи податкової звітності СПД ОСОБА_1 самостійно не ревізувала, а відтак і їх невідповідності вимогам законів, не встановлювала.

Фактично, матеріали про те, що СПД ФО ОСОБА_1 допущено перевищення гранично допустимого обсягу виручки, встановленого Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року зібрані Управлінням по боротьбі з організованою злочинністю та надані в розпорядження ДПА в Рівненській області листом №20/7/-1667 від 22.03.2011 року (виписки по рахункам в Львівській філії АБ "Експес-Банк" та висновок спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Рівненській області).

Саме ця інформація і слугувала підставою для внесення Відділом внутрішньої безпеки при ДПА в Рівненській області подання про призначення службового розслідування відносно ревізорів Сарненської МДПІ, які проводили планову перевірку СПД ФО ОСОБА_1, результати якої оформлені актом №29/17/НОМЕР_1 від 09.04.2010 року, а в подальшому і для призначення позапланової виїзної перевірки.

В силу вимог пункту 78.4. статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як зазначалось вище, рішення про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.12. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України приймається органом державної податкової служби вищого рівня.

Стороною позивача доведено, а вступною частиною акту позапланової перевірки №40/17/НОМЕР_1 від 25.05.2010 року підтверджено, що СПД ОСОБА_1 вручено під підпис лише копію наказу Начальника Сарненської МДПІ №366 від 11.05.2011 року. Копію ж Наказу Голови ДПА у Рівненській області №92 від 28.03.2011 року про проведення документальної позапланової перевірки вручено не було.

Відповідно до розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України №213 від 14.04.2011 року, про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки відповідним керівником органу державної податкової служби приймається рішення (із зазначенням підстав для проведення перевірки, дати її початку та тривалості), яке оформлюється наказом:

- Голови ДПС України - для проведення документальних планових та позапланових перевірок платників податків із залученням працівників органів ДПС будь-якого рівня. При цьому до проведення документальних планових та позапланових перевірок платників, що проводяться за рішенням керівників інших органів ДПС, можуть залучатися працівники органів ДПС будь-якого рівня за письмовим дозволом заступника Голови ДПС України, який згідно з розподілом обов'язків забезпечує координацію роботи підрозділів, що здійснюють документальні перевірки платників податків (підпункт 1.1.1);

- Голови ДПА в АР Крим, областях, мм. Києві та Севастополі - для проведення документальних планових та позапланових або фактичних перевірок платників податків із залученням працівників органів ДПС цього регіону. При цьому до проведення документальних планових та позапланових або фактичних перевірок платників податків, що проводяться за рішенням керівника органу ДПС, на обліку в якому перебувають такі платники податків, працівники органів ДПС цього регіону можуть залучатися за письмовим дозволом (погодженням) Голови ДПА в АР Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (підпункт 1.1.2);

- Керівника органу ДПС, на обліку в якому перебувають платники податків, для проведення документальних планових та позапланових або фактичних перевірок платників податків із залученням працівників цього органу ДПС (за умови відсутності рішень керівників органів ДПС вищого рівня щодо проведення перевірки такого платника податків із цих питань). При цьому до проведення документальних планових та позапланових або фактичних перевірок платників податків, що проводяться за рішенням керівника органу ДПС, на обліку в якому перебувають такі платники податків, працівники органів ДПС цього регіону можуть залучатися за письмовим дозволом (погодженням) Голови ДПА в АР Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (підпункт 1.1.3).

Всупереч вимог вказаних норм, Головою ДПА у Рівненській області видано наказ №92 від 28.03.2011 року про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, яким в той же час не визначено ні дати початку її проведення, ні виду (виїзна/невиїзна), ні тривалості, як і не визначено переліку працівників, які залучаються до її проведення, натомість покладено організацію проведення такої перевірки на Начальника Сарненської МДПІ. В свою чергу, Начальником Сарненської МДПІ видано наказ №366 від 11.05.2011 року про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, не зважаючи на наявність аналогічного рішення керівника органу ДПС вищого рівня та залучено до її проведення не лише працівників Сарненської МДПІ, а й працівника органу ДПС цього регіону, а саме - ГДПР - інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПА в Рівненській області ОСОБА_6

В силу вимог підпункту 75.1.2. пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Перевірка ж, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби вважається документальною невиїзною.

Позивач як субєкт підприємницької діяльності відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію має місцезнаходження: м.Сарни, вул.Ткача 2а/13. Даний обєкт належить йому на праві власності, як і магазин "Незабудка", розташований в м.Сарни, по вул.Белгородській, 27 та газозаправний пункт, розташований у м.Сарни, по вул.Авіаційній,1а (а.с.21-24 том 1).

Вступною частиною акту №40/17/НОМЕР_1 від 25.05.2010 року підтверджено, а стороною відповідача визнано, що перевірка позивача, призначена і оформлена, як документальна позапланова виїзна, фактично ж проведена за місцем знаходження Сарненської МДПІ.

Це, в свою чергу, позбавило платника податків прав, гарантованих підпунктами 17.1.6 та 17.1.8. пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, а саме права бути присутнім під час проведення перевірки та права вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Відповідно до пункту 1.10 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо порядку організації та проведення перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України №213 від 14.04.2011 року, у разі неможливості розпочати документальну перевірку у зв'язку з ненаданням документів для перевірки працівником підрозділу, який очолює або бере участь у перевірці, складається акт у довільній формі. В акті викладаються причини неможливості розпочати перевірку з дати, зазначеної у направленні та наказі, та вчиняється відповідний запис про здійснення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості проведення. А відповідно до пункту 1.15. цього розділу, - у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу ДПС за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або документи були вилучені правоохоронними та іншими органами, у зв'язку з чим подальше проведення перевірки неможливе, особами, які здійснюють перевірку, складається акт довільної форми. В акті викладаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, зазначені у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про здійснення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості проведення. На підставі цього акта керівником органу ДПС, яким було призначено перевірку, виноситься наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 (при втраті) та пункту 85.9 статті 85 (при вилучені правоохоронними та іншими органами) розділу II Податкового кодексу України, копія якого вручається платнику податків.

Судом встановлено, що позивач під час перевірки, а саме 17.05.2011 року, надав письмове повідомлення (що зафіксовано і в акті позапланової перевірки) про те, що він не може надати оригінали бухгалтерських документів, в звязку з тим, що в ніч на 09 травня 2011 року був пограбований його власний автомобіль, де вони знаходились. Звернення позивача 09.05.2011 року до правоохоронних органів із письмовою заявою по факту крадіжки підтверджено довідкою правоохоронних органів.

Всупереч цьому на вимог вищезазначених норм ревізорами, яким було видано направлення на проведення позапланової виїзної перевірки позивача, не було складено акт довільної форми про неможливість проведення перевірки і терміни проведення перевірки перенесені не були. Внаслідок цього, позивач був позбавлений можливості відновити втрачені документи, а висновки перевіряючих зроблено не на підставі первинних документів обліку, а виключно на підставі даних про рух коштів на рахунках позивача, відкритих в банківських установах.

Покликання сторони відповідача на те, що позивач не дотримався вимог підпункту 44.5 статті 44 Податкового кодексу України, позаяк письмово не повідомив податковий орган про втрату документів у п'ятиденний строк з дня такої події, суд відхиляє з огляду на наступне.

По-перше, пятиденний строк з дня втрати документів з урахуванням вихідних днів збігав 16.05.2011 року, а позивач письмово повідомив про втрату 17.05.2011 року, тобто із затримкою всього на 1 день.

По-друге, оскільки документи, пов'язані із виконанням позивачем вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року вже були перевірені Сарненською МДПІ в рамках проведення планової перевірки, яка проводилась з 18 березня по 06 квітня 2010 року (акт перевірки №29/17/НОМЕР_1 від 09.04.2010 року), то контрольна функція по них податковим органом уже була реалізована, і позивач не міг знати про те, що виникне необхідність повторної перевірки того самого періоду.

Що стосується 2007 року та I кварталу 2008 року, то з огляду на те, що пункт 44.3. статті 44 Податкового кодексу України покладає на платників податків обов'язок забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, про втрату таких документів позивач взагалі не повинен був повідомляти податковий орган.

Відсутність у платника податків обовязку по зберіганню первинних документів і додатків до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у реєстрах бухгалтерського обліку та податкових записах у термін понад трьох років за умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, передбачена і в пункті 315 Переліку типових документів, що створюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, із зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України №41 від 20.07.1998 року зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.09.1998 року за №576/3016.

З огляду на усе наведене вище, суд приходить до висновку про те, що під час призначення та проведення позапланової документальної виїзної перевірки позивача відповідачем були допущені певні порушення вимог чинного законодавства.

Разом з тим, позовні вимоги про визнання неправомірними таких дій Сарненської МДПІ до задоволення не підлягають, позаяк вказані дії самі по собі не порушують права платника податків. Права платника податків фактично порушуються рішеннями, прийнятими за результатами перевірки, в тому числі і такої, яка проведена з порушенням процедури її проведення, позаяк саме такі рішення, а не дії податкового органу, що передували прийняттю таких рішень, несуть для платника податків певні правові наслідки.

При цьому, суд зазначає, що недотримання податковим органом вимог законодавства під час проведення перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків за загальним правилом не тягне за собою недійсність рішень, прийнятих за результатами цієї перевірки, за виключенням тих випадків, коли саме такі дії спричинили прийняття неправильних рішень. В даному конкретному випадку, порушення посадовими особами відповідача порядку призначення та проведення позапланової перевірки потягнуло за собою недостовірність висновків відповідної перевірки, і як наслідок, необґрунтованість та незаконність прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Це, в першу чергу, стосується такого порушення, як не складання відповідачем акту про неможливість проведення перевірки позивача і не перенесення термінів проведення такої перевірки у звязку з втратою платником податків документів первинного обліку. Цим, податковий орган не лише відібрав у платника податків право на відновлення втрачених документів для підтвердження показників податкової звітності, а й позбавив доказової бази власні розрахунки оподатковуваного доходу платника податків. Фактично, такі дії спричинили хибність розрахунків сум грошових зобовязань позивача за спірними податковими повідомленнями-рішеннями, зокрема по податку з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності та по податку на додану вартість. В основу вказаних розрахунків покладено виключно дані про рух коштів на розрахункових рахунках позивача у банківських установах, які, в той же час, використано однобоко, тобто лише в частині надходжень, і без зясування суті господарських операцій.

Слід відзначити, що практично усі спірні податкові повідомлення-рішення базуються на висновках податкового органу про те, що позивач, в IV кварталі 2007 року та в 2008 році отримував виручку в розмірі, який перевищує 500000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, який припинив свою дію з 01.01.2012 року, тобто був чинним під час охопленого перевіркою періоду, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 гривень. Із вказаних положень Указу вбачається, що критеріями малого підприємництва для запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності були встановлені межі середньооблікової чисельності працюючих у суб'єкта підприємницької діяльності осіб та обсягу річної виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Абзацом 5 статті 1 Указу передбачалося, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприєм-ницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто, вказана норма не ставила визначення розміру виручки в залежність від того, яким чином будуть використовуватись кошти, отримані на рахунок. Інакше втрачається зміст спрощеної системи оподаткування як такої, оскільки у випадку розмежування грошових коштів, отриманих на розрахунковий рахунок в залежності від проведеної операції необхідно вести бухгалтерський та податковий облік в розрізі господарських операцій, що виключає спрощеність системи оподаткування. Окрім цього вказаним Указом не було передбачено, що грошові кошти, джерело походження яких не охоплюється поняттям "продаж продукції (товарів, робіт, послуг)", не включаються до обсягу виручки.

Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного банку України №637 від 15.12.2004 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320, готівкова виручка (виручка) - це сума фактично одержаних готівкових коштів від реалізації товарів (робіт, послуг) і позареалізаційні надходження. В свою чергу, позареалізаційні надходження - це надходження від операцій, що безпосередньо не повязані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна (включаючи основні засоби, нематеріальні активи, продукцію допоміжного та обслуговуючого виробництва), у тому числі погашення дебіторської заборгованості за позиками, безоплатно одержані кошти, відшкодування матеріальних збитків, внески до статутного капіталу, платежі за надане в лізинг (оренду) майно, роялті, дохід (проценти) від володіння корпоративними правами, повернення підзвітних сум, інші надходження.

Відповідно до цього при визначенні обсягу виручки фізичної особи - суб'єкта малого підприємництва, повинні були враховуватися всі надходження при здійсненні операцій з реалізації, в тому числі, отримані в межах договорів доручення чи договорів комісії. Це зумовлено тим, що у субєктів господарювання - фізичних осіб, які здійснювали діяльність на спрощеній системі оподаткування, отримана виручка не була обєктом оподаткування єдиним податком, оскільки вони сплачували фіксовану ставку єдиного податку, яка не залежала від суми отриманої виручки, відповідно, оподаткування єдиним податком отриманих коштів, як таке, не відбувалося.

Відтак, всі кошти, які надійшли на розрахункові рахунки СПД ОСОБА_1 в розумінні пункту 4 статті 1 Указу, вважалися виручкою, а тому вони повинні були враховуватися при визначенні граничного обсягу виручки, у випадку перевищення якого, субєкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до статей 2, 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, який припинив свою дію з 01.01.2012 року, тобто діяв під час охопленого перевіркою періоду, для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, що відповідають необхідним критеріям, оподаткування відбувається за спрощеною системою, тобто зі сплатою єдиного податку, ставка якого встановлюється місцевими радами, замість цілого ряду інших податків і зборів; сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань платника податку, а доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника. З урахуванням зазначеного вище, такі положення, не могли застосовуватись до осіб, діяльність яких не відповідала встановленим у статті 1 Указу критеріям.

Згідно абзацу 4 частини 1 статті 6 Указу, платник єдиного податку не є платником податку на доходи фізичних осіб. Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України "Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727" №507 від 16.03.2000 року було вказано, що на суб'єктів малого підприємництва-фізичних осіб, які відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 6, не є платниками податку на доходи фізичних осіб, не поширюються вимоги розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року (у частині доходів від провадження підприємницької діяльності, що здійснюється відповідно до зазначеного Указу).

Тобто, платники єдиного податку не були платниками податку на доходи фізичних осіб лише щодо частини тих доходів, які одержані від провадження підприємницької діяльності, що здійснювалася відповідно до зазначеного Указу.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва" №2063-III від 19.10.2000 року, спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності може застосовуватися поряд з діючою загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, передбаченою законодав-ством, на вибір суб'єкта малого підприємництва. Аналогічне положення містилося в статті 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року.

Діюча на час існування спірних правовідносин загальна система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб була регламентована, зокрема, статтями 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року та пунктом 7.1 статті 7, пункту 19.1 статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року.

Так, відповідно до пункту 22.10 статті 22 Прикінцевих положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, чинного до 01.01.2011 року, до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, діяв розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року, який застосовувався з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 Закону.

Відповідно до підпункту 9.12.1. пункту 9.12. статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, чинного до 01.01.2011 року, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

З зазначених приписів вбачалося, що, якщо підприємець від здійснення підприємницької діяльності, отримав інші доходи, ніж доходи, які можуть обкладатися єдиним податком згідно з правилами, встановленими спеціальним законодавством з питань спрощеної системи оподаткування, такий підприємець повинен був сплатити з цих доходів (тобто із суми перевищення 500000,00 грн.) податок з доходів фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності.

Відповідно до підпункту 4.2.8. пункту 4.2. статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, чинного до 01.01.2011 року, до складу загального місячного оподатковуваного доходу, який входить до складу річного оподаткованого доходу платника податків, включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Так як у спірному випадку, позивач в 2007 році перевищив граничний обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, що дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, то податковим органом правомірно включено суму, отриману позивачем в охопленому перевіркою періоді, до складу річного оподатковуваного доходу.

Ревізорами податкового органу зазначено, що загальна сума виручки СПД ОСОБА_1 за 2007 рік склала 719591,86 грн., що перевищує гранично допустиму для перебування на спрощеній системі оподаткування межу в 500000,00 грн., на 219591,86 грн. Відповідно, вказана сума правомірно визначена відповідачем, як така, що підлягає оподаткуванню по загальній системі.

Разом з тим, в силу вимог пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності за 2007-2009 роки винесено 16.06.2011 року, що свідчить про безпідставність нарахування СПД ОСОБА_1 грошових зобов'язань за 2007 рік, граничний строк подання декларації за який, знаходиться за межами 1095-денного строку.

При цьому, правила пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України про те, що грошове зобов'язання може бути нараховане без дотримання строку давності якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано, не підлягають застосуванню, позаяк позивач за 2007 рік звітувався, а саме 09.01.2008 року подав звіт платника єдиного податку (а.с.26 том 1).

Що стосується 2008-2009 років, то річний оподатковуваний дохід позивача відповідачем визначено на рівні 2168640,78 грн. - за 2008 рік та 1089693,02 грн. - за період 2009 року, в якому позивач перебував і на спрощеній системі і на загальній системах оподаткування.

При цьому такий дохід визначено шляхом зменшення суми усіх грошових надходжень на розрахункові рахунки позивача в ці періоди на суму витрат, яку визначено, як 25% від суми таких грошових надходжень.

Разом з тим, згідно зі статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року, оподатковуваним доходом вважався сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належали витрати, які включалися до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягали амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, що був чинним до 01.04.2011 року.

Як зазначалося вище, внаслідок того, що відповідач не надав можливості позивачу відновити втрачені документи, його витрати визначено, як такі, що документально не підтверджені. Внаслідок цього, такі витрати обраховані згідно з додатком №6 до Інструкції про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №12 від 21.04.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за №64, що втратив чинність з 01.01.2012 року, як 25% від суми валового доходу.

Разом з тим, позивач відновив втрачені документи (частина викрадених документів була знайдена, а частина відновлена шляхом складання дублікатів таких документів). Оригінали таких документів досліджені судом, їх копії долучено позивачем до матеріалів справи (а.с.144-207 том 1, а.с.1-259 том 2, а.с.1-116 том 3). Заперечення відповідача з цього приводу, мотивовані фактом ненадання податковому органу таких документів під час проведення позапланової перевірки позивача в серпні листопаді 2011 року (а.с.184-187 том 3) суд відхиляє, позаяк акт і результати такої перевірки не входять до предмету спору по даній справі.

З врахуванням наданої позивачем документації, розрахунок його оподатковуваного доходу за охоплені позаплановою перевіркою періоди має зовсім інший вигляд і показники. Фактичні витрати позивача в кілька разів перевищують визначену податковим органом суму витрат.

Оскільки неврахування таких документів під час позапланової перевірки відбулося саме через те, що відповідач не надав можливості позивачу відновити втрачені документи, то розрахунки оподатковуваного доходу позивача здійснено податковим органом протиправно.

Окрім того, слід зазначити, що навіть і без врахування вказаних обставин, розрахунок оподатковуваного доходу позивача здійснено відповідачем необґрунтовано. Так, як вже зазначалося вище, сума виручки позивача визначена відповідачем як сукупність усіх грошових надходжень на його розрахункові рахунки, відкриті в банківських установах. При цьому, банківські виписки містять відомості не лише про находження грошових коштів на рахунок, а й відомості про видатки грошових коштів із зазначенням контрагентів, на користь яких позивачем перераховано кошти та із вказівкою про призначення відповідних платежів.

З врахуванням цього, відповідач навіть і без інших первинних документів, міг на підставі банківських виписок обрахувати не лише валовий доход позивача, але і його витрати. Натомість, Сарненською МДПІ використано вказані банківські виписки однобоко, позаяк з них вичленено лише суми надходжень на розрахункові рахунки позивача, а суми видатків, які слугують доказом витрат, повністю відкинуто. При цьому вважати вказані витрати документально не підтвердженими у відповідача правових підстав не було, позаяк вони таки підтверджені банківськими документами, а звязок таких витрат з одержанням позивачем доходу підтверджено, як призначеннями відповідних платежів, так і переліком осіб, на користь яких проведено такі перерахування (сплата податків до бюджету, сплата зборів до пенсійного фонду, оплата контрагентам-постачальникам вартості скрапленого газу).

Відповідно, спірне податкове повідомлення-рішення № від 16.06.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності" на основі визначення суми податку із сум оподатковуваного доходу, який, в свою чергу, розрахований не як різниця між доходом і витратами позивача, є необґрунтованим та протиправним.

При цьому судом не знайдено підстав для часткового скасування даного податкового повідомлення-рішення, позаяк обсяг відкинутих відповідачем та додатково наданих позивачем документів, які підтверджують суми витрат платника податків, є доволі значним, а суд не наділений повноваженнями самостійно розраховувати суму витрат платника податків та на підставі цього здійснювати власне нарахування платнику податків сум грошового зобовязання.

Що стосується другого оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 16.06.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на додану вартість", судом зазначається наступне.

В силу вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Вказана норма була прямою і самодостатньою. Тобто, законодавцем чітко визначалося, що будь-яке перевищення такої межі тягне за собою обовязкову реєстрацію особи платником податку на додану вартість. Виключення становили ті особи, які у встановленому законодавством порядку були зареєстрованими платниками єдиного податку. В свою чергу пункт 1 статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, що діяв до 01.01.2012 року, надавав фізичним особам право перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 грн. Указом визначалося, що у разі перевищення граничної межі отриманої виручки, такі підприємці мають перейти на загальну систему оподаткування з подальшою реєстрацією платниками податку на додану вартість.

Загальний порядок реєстрації платниками податку на додану вартість був прямо передбачений статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, чинного на час існування відповідних правовідносин. Пунктом 9.3 цієї статті було закріплено правило, що особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобовязані зареєструватися, як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням. Абзацом 2 пункту 9.4 цієї статті передбачалося, що якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3. статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за звітним податковим періодом.

Оскільки в 2007 році позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, то будь-яке перевищення встановленої підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року межі у 300000,00 грн. щодо загальної суми від здійснення ним операцій з поставки товарів (послуг), не тягнуло за собою обовязкової реєстрації платником податку на додану вартість.

Враховуючи те, що СПД ОСОБА_1 у 2007 році перебуваючи на спрощеній системі обліку та звітності одержав виручку в сумі більше 500000,00 грн., то він з 01.01.2008 року був зобов'язаний лише перейти на загальну систему оподаткування. Відразу ж реєструватися платником ПДВ обовязку у нього не виникало.

Позивач, як особа, що з 01.01.2008 року втратила право перебувати на спрощеній системі оподаткування, підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку протягом двадцяти календарних днів, наступних за звітним податковим періодом, у якому загальна сума від операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню ПДВ, здійснених ними з 01.01.2008 року перевищила 300000,00 грн. (без урахування ПДВ) не більше ніж у два рази.

Всупереч цьому, відповідач не визначив періоду, в якому сума від здійснених позивачем операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню ПДВ, перевищила 300000,00 грн.

Натомість податковий орган безпідставно зазначив, що позивач підлягав реєстрації, як платник ПДВ саме з 01.01.2008 року та нарахував йому грошові зобовязання з ПДВ, починаючи саме з січня 2008 року.

При цьому, слід зазначити, що суми податкових зобовязань були визначені податковим органом на підставі відомостей про грошові надходження на розрахункові рахунки позивача, відкриті в банківських установах.

В силу вимог підпункту 3.1.1. пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України. В свою чергу, за правилами пункту 1.4 статті 1 цього Закону, поставка товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Враховуючи вказані вимоги та використані податковим органом відомості, суд не може визнати розрахунок податкових зобов'язань позивача обґрунтованим та підставним, позаяк він не містять відомостей про те, що грошові надходження на розрахункові рахунки позивача є сумами надходжень саме по операціям з поставки товарів, і саме по таким операціям, які не звільнені від сплати ПДВ, або які, не підлягають оподаткуванню ПДВ за нульовою ставкою. Крім того, розрахунок, який базується виключно на даних про надходження грошових коштів не узгоджується з вимогами підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, яким встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до цього, розрахунок Сарненської МДПІ суми грошового зобовязання з ПДВ для СПД ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Зокрема, податковим органом хибно визначено податкові періоди, за які позивачу необхідно збільшити суму грошового зобовязання та нараховано податкові зобовязання на всю суму грошових надходжень позивача, без перевірки сутності відповідних господарських операцій, тобто без перевірки того, чи є такі надходження доказом здійснення операцій з поставки, які підлягають оподаткуванню ПДВ. Необґрунтованість розрахунку основної суми нарахувань говорить і про безпідставність розрахунку штрафних санкцій, які обчислено як 25% суми збільшеного грошового зобовязання з ПДВ.

Стосовно висновків відповідача про необхідність застосування до позивача ще й штрафу за неподання до податкового органу декларацій з податку на додану вартість за січень-грудень 2008 року та січень-червень 2009 року (18 податкових періодів), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, чинного на час існування спірних правовідносин, особа, що не надсилає заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, несе відповідальність за ненарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи зазначене, а також те, що до дати реєстрації платником податку на додану вартість особа (у тому числі і несвоєчасної реєстрації) взагалі не має права на подання податкової декларації, штрафні санкції за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість субєктом підприємницької діяльності, який не подав до органу податкової служби заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, не застосовуються.

Що стосується двох останніх оспорюваних податкових повідомлень-рішень № та № від 16.06.2011 року, згідно яких до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за готівкові розрахунки без придбання торгового патенту та застосування реєстратора розрахункових операцій, судом зазначає наступне.

За правилами статті 3 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 року, що був чинним до 01.01.2011 року, торговельна діяльність, яка здійснювалася суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів підлягала патентуванню. При цьому, під торговельною діяльністю у цьому Законі розумілася роздрібна та оптова торгівля, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток.

За здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснювали торговельну діяльність, відповідно до вимог статті 8, сплачували штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності із зазначеним порушенням.

При цьому, за правилами статті 1, дія цього Закону не поширювалася на торговельну діяльність та діяльність з надання побутових послуг суб'єктів підприєм-ницької діяльності - фізичних осіб, які сплачували фіксований податок відповідно до законодавства про оподаткування доходів фізичних осіб.

СПД ОСОБА_1 впродовж 2007 року перебуваючи на спрощеній системі оподаткування сплачував єдиний податок, а тому не мав обовязку придбавати торговий патент на здійснення роздрібної торгівлі скрапленим газом за готівкові кошти. Втративши право перебувати на спрощеній системі в звязку з перевищенням обсягу виручки, дозволеної Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, позивач повинен був придбавати торгові патенти для здійснення торгівлі за готівкові кошти.

Оскільки такі патенти ним не придбавались Сарненська МДПІ застосувала до СПД ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6369,04 грн. за торгівлю без патенту у періоді з січня 2008 року по серпень 2009 року (з серпня по грудень 2009 року фактів торгівлі за готівку встановлено не було).

Аналогічним чином, в силу вимог статті 1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року, суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 цього Закону, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють такі операції зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

В силу вимог статті 17 цього Закону, за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), застосовуються фінансові санкції у розмірі 1,00 грн. (при вчинені вперше).

Разом з тим, відповідно до пункту 6 статті 9, - реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок.

СПД ОСОБА_1 впродовж 2007 року перебуваючи на спрощеній системі оподаткування сплачував єдиний податок, а тому не мав обовязку застосовувати при продажу товарів реєстратори розрахункових операцій. Втративши право перебувати на спрощеній системі в звязку з перевищенням обсягу виручки, дозволеної Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03.07.1998 року, позивач повинен був придбати, зареєструвати та використовувати при здійсненні торгівлі реєстратор розрахункових операцій.

Оскільки цього зроблено не було, Сарненська МДПІ застосувала до СПД ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1,00 грн. за торгівлю без застосування реєстратора розрахункових операцій у періоді з січня 2008 року по грудень 2009 року.

Статтею 239 ГК України передбачено, що однією з адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується з господарюючого субєкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Фінансові санкції, встановлені статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року та статтею 8 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 року, що був чинним до 01.01.2011 року, відносяться до категорії адміністративно-господарських санкцій, загальний порядок застосування яких встановлено главою 27 ГК України.

Відповідно до статті 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи ту обставину, що на момент винесення податковим органом податкових повідомлень-рішень № та № від 16.06.2011 року пройшло більше року з часу порушення СПД ОСОБА_1 вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року (останній день порушення 31.12.2009 року) та Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 року (останній день порушення 31.08.2009 року), відповідні фінансові санкції застосовані відповідачем з порушенням вимог статті 250 ГК України.

Відтак обидва оспорювані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються прийняті відповідачем - субєктом владних повноважень податкові повідомлення-рішення, суд відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та своєчасно.

Зібрані по справі докази свідчать, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають таким критеріям правомірності, як: законність, обґрунтованість, добросовісність та розсудливість.

Враховуючи сукупність наведених обставин наряду із правовою специфікою податкових повідомлень-рішень, як актів органів державної податкової служби України, яка полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався субєкт владних повноважень, у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення №, №, № та № від 16.06.2011 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 94 КАС України, судові витрати з Державного бюджету на користь позивача присуджуються йому відповідно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції від 16.06.2011 року: №, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6369,04 грн., №, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1,00 грн., №, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності" на 388532,28 грн. та №, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на 651489,00 грн. і застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 165932,25 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14,11 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Друзенко Н.В.