Справа № 2а-4478/10/1770
Суддя: Юрчук М.І.
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-4478/10/1770

17 січня 2011 року 16год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Юрчука М.І. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс"
до Державної податкової інспекції у м.Рівне
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" - звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду, залучивши відповідачем у справі державну податкову інспекцію у м. Рівне, з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р. (№000352344/1/23-318 від 05.07.2010р., №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р.).

На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що не погоджується із висновками податкового органу викладеними в акті про результати позапланової виїзної перевірки ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" (надалі по тексту судової постанови - ТОВ "Рівнетранссервіс") з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (надалі по тексту судової постанови - ПДВ) задекларованого на розрахунковий рахунок за лютий та березень 2010р., яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалося в період з 01.01.2010р. по 31.03.2010р. (надалі по тексту судової постанови - акт перевірки). Зокрема, позивач вказує, що податковим органом зазначається про порушення ТОВ "Рівнетранссервіс" п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на час проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень, надалі по тексту судової постанови - Закон №168-97-ВР), внаслідок чого позивачем, на думку податкового органу завищено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий та березень 2010р., що повязано з відсутністю відповідей від інших ДПІ на направлені запити про проведення зустрічних перевірок по основних постачальниках.

Проте, як зазначає позивач, відповідно до чинного на момент виникнення вказаних правовідносин законодавства України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не залежить від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Позивач вказує, що по всіх господарських операціях, відображених в акті перевірки відповідачу було надано податкові накладні оформлені відповідно до вимог Наказу Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997р. №166, всі контрагенти позивача є зареєстрованими платниками ПДВ, що вказано в акті перевірки.

У звязку з цим, позивач вважає, що ним правомірно віднесено до складу податкового кредиту з ПДВ за лютий та березень 2010р. оспорювану суму.

Окрім того, позивач зазначає, що висновки податкового органу про несплату оспорюваних сум ПДВ до бюджету не підтверджений жодними документами, акт перевірки не містить покликань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів, в акті не зазначено первинних документів, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту викладених порушень.

На думку позивача вказані дії податкового органу суперечать вимогам пп. 7.7.10 п. 7. 10 ст. 7 Закону №168-97-ВР та п. 1.7 , п. 2.3.2, п. 2.3.4. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. №327.

Таким чином позивач вважає незаконними рішення відповідача про завищення заявлених сум бюджетного відшкодування ПДВ за лютий та березень 2010р. та відповідно незаконними податкові повідомлення-рішення №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р. (№000352344/1/23-318 від 05.07.2010р., №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р.), якими відповідач зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 156336,00 грн.

З огляду на це, позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р. (№000352344/1/23-318 від 05.07.2010р., №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р.).

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі.

До початку судового засідання представником відповідача було подано письмові заперечення. На обґрунтування своїх письмових заперечень представник відповідача пояснила суду, що за результатами проведеної податковим органом перевірки позивача, при опрацюванні автоматизованого співставлення податкових зобовязань в розрізі контрагентів на рівні ДПА України було виявлено, що за період в якому сформовано податковий кредит неможливо підтвердити правомірність нарахування та сплати ПДВ по ланцюгу постачання з основними постачальниками.

З огляду на це, представник відповідача зазначає, що перевіркою показників Довідки щодо залишку суми відємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (додатку 2 до податкової декларації позивача за лютий 2010р.) встановлено порушення ТОВ "Рівнетранссервіс" п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону №168-97-ВР.

Як зазначає представник відповідача, з системного аналізу норм п. 1.3 ст. 1, пп. 7.7.10 п.7.7 ст. 7 Закону №168-97-ВР та п. 19 ст. 1, ст. 9 Бюджетного кодексу України вбачається, що між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку встановлений прямий взаємозвязок.

Представник відповідача вважає, що право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, а не з самого факту існування зобовязання з ПДВ в ціні товару. Таким чином, представник відповідача зазначає, що у звязку із неможливістю підтвердження по ряду підприємств - постачальників включення до податкових зобовязань сум ПДВ по взаємовідносинах по ланцюгу постачання з позивачем, суми ПДВ відповідно не були сплачені до бюджету, а отже у позивача відсутні підстави для отримання бюджетного відшкодування в сумі 79320,00 грн. за лютий 2010р.

Представник відповідача також зазначає, що перевіркою показників Довідки щодо залишку суми відємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (додатку 2 до податкової декларації позивача за березень 2010р.) встановлено аналогічні порушення позивачем податкового законодавства.

Таким чином, ПДВ у сумі 77016,00 грн. за березень 2010р. не підлягає поверненню з бюджету, так як не була попередньо сплачена постачальником до бюджету у лютому 2010р.

З огляду на зазначене, представник відповідача у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 13.05.2010р. по 19.05.2010р. посадовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну перевірку ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" код за з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (надалі по тексту судової постанови - ПДВ) задекларованого на розрахунковий рахунок за лютий та березень 2010р., яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалося в період з 01.01.2010р. по 31.03.2010р.

За результатами вказаної перевірки оформлено акт №689/557/23-300/33276798 від 26.05.2010р. (а.с. 7-33, надалі по тексту судової постанови - акт перевірки).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії вказаного акту, перевіркою виявлено, що ТОВ "Рівнетранссервіс" в порушення п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону №168-97-ВР, завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в сумі 79320,00 грн. за лютий 2010р. та заявлену суму бюджетного відшкодування в сумі 77016,00 грн. за березень 2010р.

Платник податку з висновками викладеними в акті перевірки не погодився, 28.05.2010р. подав до податкового органу свої заперечення за вихідним №255 (а.с. 34-36).

Податковим органом заперечення ТОВ "Рівнетранссервіс" відхилено повністю, про що повідомлено листом за вихідним №23838/23-329 від 02.06.2010р. (а.с. 37-40).

На цих підставах, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р. (а.с. 41), згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 79320,00 грн., заявленого у податковій декларації за лютий 2010р. та у розмірі 77016,00 грн., заявленого у податковій декларації за березень 2010р., всього - 156336,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося платником податків в порядку адміністративного оскарження, шляхом подання первинної та повторної скарг до Державної податкової інспекції у м.Рівне, Державної податкової адміністрації в Рівненській області (а.с. 42-44, а.с. 49-51).

Рішеннями Державної податкової інспекції у м.Рівне та Державної податкової адміністрації в Рівненській області первинну та повторну скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 45-47, а.с. 52-57), внаслідок чого податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №000352344/1/23-318 від 05.07.2010р. (а.с. 48), №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р. (а.с. 58).

Досліджуючи обставини прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.05.2010 року посадовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну перевірку платника податку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, задекларованого на розрахунковий рахунок за лютий та березень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося в період з 01.01.10р. по 31.03.10р.

У процесі перевірки податковим органом проведено відпрацювання ланцюгів постачання сировини, матеріалів та послуг та встановлено ряд підприємств-постачальників, по яких неможливо підтвердити включення до податкових зобов'язань сум податку на додану вартість по взаємовідносинах по ланцюгу постачання з ТОВ "Рівнетранссервіс"

Як наслідок податковий орган приходить до висновку про порушення позивачем п. 1.8. ст. 1, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168-97-ВР, в результаті чого позивачем було завищено заявлену суму бюджетного відшкодування в сумі 79320,00грн. за лютий 2010р. та в сумі 77016,00грн. за березень 2010 року.

На цих підставах, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р. (а.с. 41), №000352344/1/23-318 від 05.07.2010р. (а.с. 48), №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р. (а.с. 58) згідно яких позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 156336,00 грн.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 №168-97-ВР, бюджетне відшкодування визначається як сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону №168-97-ВР, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З огляду на те, що бюджетне відшкодування залежить від правомірності формування платником податків податкового кредиту, при перевірці правильності його визначення слід враховувати вимоги пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168-97-ВР, відповідно до яких податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168-97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як зазначено позивачем у позові та підтверджено додатково представниками позивача у судовому засіданні по всіх господарських операціях, відображених у акті перевірки, до ДПІ у м. Рівне було надано податкові накладні, оформлені відповідно до Наказу Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року N 166, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 9 липня 1997 р. за N 250/2054. Всі контрагенти позивача є зареєстрованими платниками ПДВ, що не заперечується вказано у Акті перевірки.

Таким чином позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту ПДВ за лютий, березень 2010 року оспорювану суму.

Відсутність відповідей від податкових органів за місцем реєстрації контрагентів, порушення податкового законодавства контрагентом платника податку не може бути підставою для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, оскільки не ґрунтується на законі.

Вчинення господарських операцій із вищезазначеними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкових накладних та інших первинних документів наявних у матеріалах справи та не заперечувалося відповідачем (а.с. 81-252, том 1, а.с.1-22, 45-83, том 2).

Таким чином, господарські операції позивача не викликають сумніву в їх реальності.

Та обставина, що контрагенти позивача не виконали свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження суми свого податкового кредиту.

Позивачем було дотримано вимоги Закону №168-97-ВР необхідні для отримання бюджетного відшкодування за лютий та березень 2010р., а зменшення останньому бюджетного відшкодування у звязку з неможливістю підтвердити фактичне надходження податку на додану вартість до бюджету по ланцюгу постачальників є нормативно необґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов позивача підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000352344/0/23-318 від 03.06.2010р., №000352344/1/23-318 від 05.07.2010р., №000352344/2/23-318 від 13.09.2010р.

Присудити на користь позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Рівнетранссервіс" із Державного бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Юрчук М.І.