Справа № 2а\762\2010
Суддя: Кондус Л. А.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/762/2010 ПОСТАНОВА
08.11.2010 року cмт. Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі
суддя Кондус Л.А.
секретар судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про поновлення порушеного права та стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «дітям війни»,
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про поновлення порушеного права та зобовязання здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії дитині війни, мотивуючи наступним : позивач по справі , народився 23 серпня 1939 року і відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , як громадянин України, якому на день закінчення (2 вересня 1945 року ) Другої світової війни було менше 18-ти років , являється дитиною війни.
Вказаний вище Закон набрав чинності з 01.01.2006 року, і з цього часу він має правовий статус «дитина війни», що підтверджується копією паспорту та копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою.
У відповідності зі статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення (надбавки) до пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.
Але за період дії Закону, тобто з 1 січня 2006 року надбавку до пенсії у такому розмірі він не отримував, а тому звернувся до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі з заявою про нарахування та виплату йому неотриманої надбавки до пенсії за період часу з 1 січня 2006 року і по теперішній час.
Як вбачається з письмової відповіді управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі у нарахуванні та виплаті надбавки до пенсії як дитині війни йому відмовлено з тих підстав, що нарахування та виплата надбавки у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за минулий час законодавчо не була врегульована, а при нарахуванні надбавки до пенсії дітям війни ( починаючи з 22 травня 2008 року і по теперішній час) управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі керується п.8 постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», згідно з якою щомісячне підвищення до пенсії дітям війни проводиться в таких розмірах: з 22 травня 48.10 грн., з 1 липня 48.2 грн. та з 1 жовтня 2008 року і далі 49.8 грн.
Але вказані вище розміри надбавки до пенсії є меншими, ніж 30 % мінімальної пенсії за віком, яка в період часу з травня до грудня 2008 року становила від 482 грн. до 498 грн., а в 2009 році 498 грн., тобто місячний розмір надбавки до пенсії мав становити від 144,30 грн. до 149,30 грн., а не ту щомісячну суму надбавки, яку позивач фактично отримує.
Крім того , відповідач вважає, що за період часу до 28 травня 2008 року ( коли була прийнята постанова Кабінету Міністрів №530) позивач взагалі не має права на отримання надбавки до пенсії.
Відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком позивач вважає неправомірною і такою, що порушує його право на отримання державної соціальної підтримки у вигляді надбавки (підвищення ) до пенсії у розмірах передбачених діючим законодавством , а тому змушений звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права.
Посилання відповідача як на підставу відмови у нарахуванні позивачу надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком на статтю 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік « та на п.41 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими вносилися зміни в Закон України «Про соціальний захист дітей війни» та призупинялась дія ст.6 вказаного вище Закону, є необгрунтованими та такими , що суперечать рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Відповідно до вказаних вище рішень Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України /є не конституційними/ зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що стосувались виплат і надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.
Таким чином , за період часу, в який Конституційним Судом України були прийняті рішення щодо підтвердження права дитини війни на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком , тобто з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р.по 31 грудня 2008 року позивач має право на отримання такої надбавки.
Крім того , слід враховувати , що після прийняття Конституційним Судом відповідних рішень, ніякі зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились і дія зазначеної статті на 2009 та 2010 роки не призупинялась.
Протягом 2009 та 2010 року зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не змінювався, розмір підвищення до пенсії дітям війни не коригувався, а тому і за період часу з 1 січня 2009 року і по день винесення постанови по адміністративному позову позивач також має право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.Виходячи з викладеного позивач просить суд задовольнити його позов у повному обємі.
Позивач вважає , що не отримана нею з вини відповідача пенсія з 30 відсотковою надбавкою повинна виплачуватись за минулий час без обмеження з урахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення за №1282-Х11 від 03.07.1991 р.
Відповідач проти даного позову заперечує , мотивуючи наступним : відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , у редакції цього Закону від 28.12.07 року , дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги , що виплачується замість пенсії , виплачується підвищення в розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Однак в самому Законі не було визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунків відповідного підвищення особам , які мають статус «Діти війни». Отже , за відсутності чітко регламентованого механізму призначення пенсійних виплат , Пенсійний фонд не має права самостійно обирати методику розрахунків пенсійних виплат.
Відповідач також посилається на ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , якою передбачено , що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій , передбачених цим Законом , здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Розпорядником бюджетних коштів є Державне казначейство України. Бюджет Пенсійного Фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Отже у зобовязаннях виплатити підвищення передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» , до врегулювання цього питання на законодавчому рівні , органи Пенсійного фонду України , зокрема Управління не є належним відповідачем.
Відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» чинного з 01.01.2008 року , всім пенсіонерам , на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» проведено перерахунок пенсії, такий перерахунок з урахуванням щомісячного довічного грошового утримання , передбаченого вищевказаним Законом, у розмірі 47,00 грн. проведено й позивачу.
Суддя, розглянувши матеріали справи , вважає , що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав:
позивач має правовий статус «дитина війни», що підтверджується копією паспорту та копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення (надбавки) до пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.
За період дії Закону, надбавку до пенсії у такому розмірі він не отримував, а тому звернувся до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі з заявою про нарахування та виплату йому неотриманої надбавки до пенсії за період часу з 1 січня 2006 року і по теперішній час.
Але отримав відмову.
Суддя вважає дану відмову безпідставною , виходячи з наступного : після прийняття Конституційним Судом України рішень від 9.07.2007 р. та від 22.05.2008 року відповідач зобовязаний був самостійно, без будь якого втручання позивача , провести перерахунок пенсії та здійснити виплати у розмірах , передбачених законом , оскільки рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими.
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України , закони , інші правові акти , або їх окремі положення , що визнані неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність. Тобто , з дня визнання Конституційним судом неконституційними норм Закону «Про державний бюджет України на 2007 рік» , ці норми Закону втратили чинність , і саме з цього часу /з 9 липня 2007 року/ особам , які мають статус дитини війни , поновлено право на отримання щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.
Посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів №530 від 28 травня 2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» щодо виплати надбавки до пенсії у розмірах , вказаних в названій постанові є необгрунтованими та такими , що не відповідають нормам діючого законодавства та Конституції України.
Постанова Кабінету Міністрів є підзаконним актом і не відповідає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто видана в порушення ст.8 Конституції України,в якій зазначено принципи верховенства права. Відповідно до п.4 ст.8 ЦПК України , у разі невідповідності правового акту Закону України суд застосовує акт законодавства , який має вищу юридичну силу.

Також суддя вважає необгрунтованими посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті позивачу надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком , невизначенність на законодавчому рівні порядку та механізму виплат у вказаному вище розмірі, оскільки рішення і висновки Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Крім того , саме на органи Пенсійного фонду України покладено обовязок щодо перерахування та виплати пенсії з відповідним підвищенням.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обгрунтування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого в законіУкраїни «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду , посилаючись на те , що його права були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів, Законів України, грубе порушення її конституційних прав тривало довгий час він людина похилого віку і юридично необізнана.

Статтею 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк , який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася , або повинна була дізнатися про порушення своїх прав , свобод чи інтересів . Позивач звернувся до суду з позовом протягом місяця , після отримання письмової відмови відповідача, тобто коли з письмової відмови фактично дізнався про порушення своїх прав.

Суддя вважає , що оскільки саме з вини відповідача, позивачу своєчасно не була нарахована та невиплачена надбавка до пенсії як дитині війни , тому відповідач має виплатити позивачу таку надбавку за період після винесення Конституційним Судом відповідних рішень, тобто з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, а з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, а далі з 1 січня 2009 року і по день винесення постанови по справі зробити перерахунок вказаної вище надбавки, яка в цей період часу виплачувалась у розмірі 10% прожиткового мінімума для осіб , що втратили працездатність, та виплатити позивачу недоотримані суми надбавки.

Щодо вимог про стягнення з відповідача щомісячної державної соціальної допомоги з урахуванням індексації суддя дійшов висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню відповідно до п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення ,затвердженого Постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»№1078 від 17.07.2003 року , оскільки соціальні виплати ,які визначаються залежно від прожиткового мінімуму в т.ч. пенсії, обчислені з урахуванням абзацу 1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» не відносяться до обєктів індексації ,визначених у п.2 цього Порядку.

З огляду на положення ст.ст. 21,105,162 КАСУ адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення,дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії ,відшкодувати шкоду , заподіяну незаконними рішеннями,дією або бездіяльністю.

Оскільки відповідач порушив норми права,які регулюють спірні правовідносини ,тому суд такі дії повинен визнати незаконними і зобовязати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Що стосується вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити подальше коригування державної та додаткової пенсії йому у відповідності зі ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни, то в цій частині необхідно відмовити з огляду на наступне: відповідно до ст.2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Захист прав,свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином є неможливим прийняття судом рішення,щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє.

На підставі викладеного та керуючись рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, №19-рп від 09.09.2010 року , ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 78 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 19,20,99,107,121,160-163,183-2 КАС України , суддя

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни» задовольнити частково.

Поновити строк порушеного права ОСОБА_2, на отримання надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Визнати незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області у здійсненні виплати та перерахунку надбавки до пенсії як дитини війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі ( 53500, смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області вул.Леніна, 10 ) здійснити перерахунок надбавки до пенсії ОСОБА_2, як дитині війни за період часу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року і з 1 січня 2009 року по день винесення постанови суду та виплатити недоплату надбавки до пенсії у розмірі різниці між 30% від мінімальної пенсії за віком та фактично проведеними виплатами за вказаний вище період часу.

Копію постанови невідкладно направити сторонам у справі.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Томаківський районний суд подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАСУ , а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя : Л.А.Кондус