Справа № 2-а-2338/11/0226
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-2338/11/0226

Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

11.02.2011 року позивач звернулась до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2011 року позов задоволено частково: визнано дії управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо перерахунку та виплати недоплаченої основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 - протиправними; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 державну пенсію в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачувати її щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року з урахуванням раніше виплачених сум; зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачувати її щомісячно, починаючи з 21.07.2010 року з урахуванням раніше виплачених сум. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також, на не повне з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмово провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом II групи в зв'язку із захворюванням викликаним впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.07.2008 року, довідкою серії АВ № 000484 від 04.04.2008 року, посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2, копією експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії № 12213 від 18.06.2008 року.

Позивач зверталась з заявою до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі про перерахунок призначеної їй пенсії відповідно до ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року.

Проте, управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі в своєму листі від 21.01.2010 року відмовило їй в перерахунку призначеної пенсії і надало розрахунок назначеної і виплаченої пенсії за період з 01.01.2010 року.

Суд першої інстанції, за результатами розгляду справи дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки здійснюючи нарахування та виплату пенсії позивачу, відповідач не діяв у спосіб передбачений Законом України, тобто не здійснював нарахування та виплату у розмірі визначеному Законом, а здійснювали нарахування та виплату у розмірі визначеному підзаконним нормативним актом, що є протиправним.

Надавши правову оцінку обставинам справи, проаналізувавши законодавство, норми якого регулюють спірні правовідносини, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ. Згідно ст. 54 наведеного Закону, пенсія по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку із втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку' за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ч. 3 ст.54 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-ІУ від 17.11.2005 р.).

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, а саме інвалідам II групи призначається щомісячна пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком та відповідно до ст. 50 цього ж Закону призначається додаткова пенсія - 75% від мінімальної пенсії за віком.

Однак, до зазначеної статті, відповідно до Закону від 28.12.2007 року №107-УІ були внесені зміни, після чого передбачено виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 р. положення пункту 28 розділу II «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України» Закону України № 107-17 «Про державний бюджет України на 2008 рік», зокрема до ст. 50 і 54 Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнані неконституційними та не чинними з моменту їх ухвалення. При цьому, Конституційний Суд виходив з того, що внесення змін до Законів України, зупинка їх дії чи скасування при прийнятті Закону України «Про бюджет...» який не має вищої юридичної сили стосовно інших законів, є неприпустимим, оскільки це створює протиріччя в законодавстві і, як наслідок, призводить до обмеження прав та свобод людини і громадянина

В зв'язку з скасуванням Конституційним судом України змін до Закону України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року, ст.ст. 50, 54 даного Закону, починаючи з 22 травня 2008 року, продовжують діяти в його попередній редакції.

Таким чином, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та віднесених до 1 категорії, повинна бути призначена в розмірі не менше 75% мінімальної пенсії за віком (ст. 50), а основна пенсія не може бути нижчою 8 мінімальних пенсій за віком (ст. 54).

Згідно з ч. 3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним до 1,2,3,4 категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною радою України в законі про Державний бюджет на відповідний рік (ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. №966-14).

Разом з тим, у відповідності до п.1,п.6 ст.92 Конституції України, ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія положень зазначеного Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Абзацом 2 преамбули, частиною ч. 4 п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення і те, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 року №2017-111, у відповідності до ст.17 якого до основних державних соціальних гарантій включаються мінімальний розмір пенсії за віком. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.19 цього Закону виключно законами України визначається мінімальний розмір пенсій за віком.

Слід зазаначити, що в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», звернуто увагу, що оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого Закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Також, вирішуючи питання про задоволення вимог позивача, суд враховув положення ст. 99 КАС України, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах строку позовної давності. Оскільки позивач дізналася про порушення свого права з моменту надання відповіді управлінням Пенсійного фонду України у Тульчинському районі, яка датована 21.01.2011 року, тому перерахунок і виплата коштів має проводитись з 21.07.2010 року включно.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно вирішив спірні правовідносини, застосувавши до них відповідні норми законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підстав для скасування такого рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2011 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Біла Л.М.

Матохнюк Д.Б.