Справа № 826/9463/15
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року № 826/9463/15

Окружний адміністративний суд міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81-а, у складі головуючого судді Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Логімекс"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Логімекс" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.11.2014 р. № та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв'язку з чим вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки висновки акту перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У період з 22.10.2014 р. по 23.10.2014 р. ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах із з ТОВ "Декос Альянс" за період з 01.07.2011 р. по 31.12.2011 р., ТОВ "Ставр Груп" за період з 01.01.2013 р. по 30.01.2013 р., ТОВ "Альфа-Інвестмент" за період 01.09.2012 р. по 31.12.2012 р., ТОВ "Цезій" за період з 01.05.2012 р. по 31.08.2012 р., за результатами якої відповідачем складено акт №532/1/22-01-32846611 від 30.10.2014 р. (надалі - акт перевірки №532).

Згідно висновків, викладених в акті перевірки №532, позивачем, зокрема, порушено вимоги:

- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 188 971,00 грн., у т.ч. за 4 кв. 2011 р. на суму 36 471,00 грн., за 2012 р. на суму 131 416,00 грн., за 2013 р. на суму 21 138,00 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 179 075,00 грн., в т.ч. за жовтень 2011 р. на суму 20 000,00 грн., за грудень 2011 р. на суму 11 667,00 грн., за травень 2012 р. на суму 16 833,00 грн., за червень 2012 р. на суму 17 500,00 грн., за серпень 2012 р. на суму 19 000,00 грн., за вересень 2012 р. на суму 12 925,00 грн., за жовтень 2012 р. на суму 18 900,00 грн., за листопад 2012 р. на суму 21 667,00 грн., за грудень 2012 р. на суму 18 333,00 грн., за січень 2013 р. на суму 22 250,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №532 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 19.11.2014 р. (надалі - ППР №), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 268 612,50 грн., з яких 179 075,00 грн. - за основним платежем, а 89 537,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №від 19.11.2014 р. (надалі - ППР №), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 227 163,50 грн., з яких 189 025,00 грн. - за основним платежем, а 38 138,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного оскарження рішеннями ГУ ДФС у м. Києві №1189/10/26-15-10-05 від 26.01.2015 р. "Про результати розгляду первинної скарги" та ДФС України №6339/6/99-99-10-01-04-25 від 26.03.2015 р. "Про результати розгляду скарги" були залишені без змін прийняті відповідачем ППР № та ППР №, а скарги позивача - без задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ "Логімекс" зареєстровано як юридична особа 20.02.2004 р., з 02.03.2004 р. взято на податковий облік та станом на дату проведення перевірки перебувало на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, зареєстровано як платник податку на додану вартість 18.03.2004 р.

При наданні оцінки спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Декос Альянс", як експедитором, був укладений Договір транспортної експедиції №Т1911 від 05.09.2011 р. (надалі - Договір №Т1911), відповідно до умов якого експедитор від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні, а також в інтересах замовника виконує пов'язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції: розроблення маршруту перевезення; пошук перевізника; організація забезпечення відправлення та одержання вантажу; інші операції, пов'язані з перевезенням.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №Т1911 ТОВ "Декос Альянс" надало позивачу відповідні транспортно-експедиційні послуги загальною вартістю 120 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 19 999,99 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та товарно-транспортними накладними, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Декос Альянс" оформлені на користь позивача податкові накладні №351 від 03.10.2011 р., №352 від 14.10.2011 р., №354 від 15.10.2011 р., №355 від 20.10.2011 р., №356 від 28.10.2011 р. та №357 від 31.10.2011 р. на загальну суму 120 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 19 999,99 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Декос Альянс", як виконавцем, був укладений Договір про надання консультаційних послуг №0811 від 01.08.2011 р. (надалі - Договір №0811), відповідно до умов якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а виконавець зобов'язується відповідно до завдання замовника, за відповідну плату, надавати послуги консультаційного характеру працівникам підприємства з питань, що пов'язані зі специфікою роботи транспортно-експедиційної компанії, в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №0811 ТОВ "Декос Альянс" надало позивачу відповідні консультаційні послуги загальною вартістю 70 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 11 666,67 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), що містять всі обов'язкові реквізити та звітами про надання консультаційних послуг.

Судом встановлено, що ТОВ "Декос Альянс" оформлена на користь позивача податкова накладна №397 від 14.12.2011 р. на загальну суму 70 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 11 666,67 грн., що оформлена у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містить всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Цезій", як виконавцем, був укладений Договір про надання маркетингових послуг №56-М від 01.08.2012 р. (надалі - Договір №56-М), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника (предмет - аналіз ринку споживачів транспортних послуг та перспективи розвитку співпраці зі споживачами даних послуг в умовах існуючого ринку; напрямки: можливості та перспективи ведення переговорів з потенційними клієнтами; визначення діючих та потенційних конкурентів; загальна характеристика умов роботи конкурентів; попит на транспортні послуги; відомості про потенційних замовників; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних кампаній; прогноз стану кон'юнктури ринку на наступний рік), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №56-М ТОВ "Цезій" надало позивачу відповідні маркетингові послуги загальною вартістю 48 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітами про результати маркетингових досліджень, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Цезій" оформлена на користь позивача податкова накладна №314 від 23.08.2012 р. на загальну суму 48 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 000,00 грн., що оформлена у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містить всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Цезій", як виконавцем, був укладений Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №03-05/12 від 03.05.2012 р. (надалі - Договір №03-05/12), відповідно до умов якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання, а виконавець зобов'язується відповідно до завдання замовника, за відповідну плату, надавати послуги інформаційно-консультаційного характеру з питань чинного законодавства у сфері управлінського, бухгалтерського та податкового обліку, з питань ведення комерційної діяльності та управління, а також здійснювати пошук та надавати інформацію щодо обсягів перевезень вантажів у міжнародному та внутрішньому сполученні, попиту на послуги у сфері транспортно-експедиторської діяльності тощо, в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №03-05/12 ТОВ "Цезій" надало позивачу відповідні інформаційно-консультаційні послуги загальною вартістю 272 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 45 333,34 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітами про надання консультаційних послуг, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Цезій" оформлені на користь позивача податкові накладні №141 від 18.05.2012 р., №325 від 30.05.2012 р., №105 від 13.06.2012 р., №234 від 25.06.2012 р., №206 від 27.08.2012 р. та №254 від 30.08.2012 р. на загальну суму 272 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 45 333,34 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Альфа-Інвестмент", як виконавцем, був укладений Договір про надання інформаційних послуг №І-5014 від 05.10.2012 р. (надалі - Договір №І-5014), відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання надати інформаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №І-5014 ТОВ "Альфа-Інвестмент" надало позивачу відповідні інформаційні послуги загальною вартістю 223 400,00 грн., в т.ч. ПДВ 37 233,33 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітами про надання інформаційних послуг, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Альфа-Інвестмент" оформлені на користь позивача податкові накладні №136 від 16.10.2012 р., №165 від 19.10.2012 р., №177 від 14.12.2012 р., №259 від 19.12.2012 р. та №392 від 27.12.2012 р. на загальну суму 223 400,00 грн., в т.ч. ПДВ 37 233,33 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Альфа-Інвестмент", як виконавцем, був укладений Договір про надання маркетингових послуг №М-6420 від 02.11.2012 р. (надалі - Договір №М-6420), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника (предмет - аналіз ринку споживачів транспортних послуг та перспективи розвитку співпраці зі споживачами даних послуг в умовах існуючого ринку; напрямки: можливості та перспективи ведення переговорів з потенційними клієнтами; визначення діючих та потенційних конкурентів; загальна характеристика умов роботи конкурентів; попит на транспортні послуги; відомості про потенційних замовників; можливість, доцільність та ефективність проведення рекламних кампаній; прогноз стану кон'юнктури ринку на наступний рік), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №М-6420 ТОВ "Альфа-Інвестмент" надало позивачу відповідні маркетингові послуги загальною вартістю 130 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 21 666,66 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітами про результати маркетингових послуг (досліджень), що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Альфа-Інвестмент" оформлені на користь позивача податкові накладні №103 від 08.11.2012 р., №184 від 16.11.2012 р. та №339 від 27.11.2012 р. на загальну суму 130 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 21 666,66 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Альфа-Інвестмент", як виконавцем, був укладений Договір про надання юридичних послуг №Ю-3712 від 04.09.2012 р. (надалі - Договір №Ю-3712), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо надання юридичних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №Ю-3712 ТОВ "Альфа-Інвестмент" надало позивачу відповідні юридичні послуги загальною вартістю 77 550,00 грн., в т.ч. ПДВ 12 925,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Альфа-Інвестмент" оформлені на користь позивача податкові накладні №134 від 12.09.2012 р. та №341 від 27.09.2012 р. на загальну суму 77 550,00 грн., в т.ч. ПДВ 12 925,00 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ "Логімекс", як замовником, та ТОВ "Ставр Груп", як виконавцем, був укладений Договір про надання інформаційних послуг №401/13 від 04.01.2013 р. (надалі - Договір №401/13), відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов'язання надати інформаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх, в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємому періоді на виконання умов зазначеного вище Договору №401/13 ТОВ "Ставр Груп" надало позивачу відповідні інформаційні послуги загальною вартістю 133 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 22 250,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та звітами про надання інформаційних послуг, що містять всі обов'язкові реквізити.

Судом встановлено, що ТОВ "Ставр Груп" оформлені на користь позивача податкові накладні №34 від 10.01.2013 р., №69 від 17.01.2013 р., №96 від 22.01.2013 р. та №127 від 28.01.2013 р. на загальну суму 133 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 22 250,00 грн., що оформлені у відповідності до вимог ст.201 ПК України та містять всі реквізити, передбачені чинним законодавством для первинних документів.

Факт оплати позивачем послуг, наданих ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп" згідно зазначених вище договорів підтверджується, наявними в матеріалах справи, банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Судом встановлено, що на час існування спірних правовідносин, контрагенти позивача - ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп" були належним чином зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак мали належний обсяг правосуб'єктності для здійснення господарських операцій.

Суд зазначає, що згідно вимог чинного законодавства України, обов'язок контролювати звітність контрагентів на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено, також, суб'єкт підприємницької діяльності не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами. Якщо віднесення сум до складу податкового кредиту відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Суд критично відноситься до посилань відповідача на акт ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 27.02.2013 р. №729/22.8/38149531 "Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа - Інвестмент" (код за ) по фінансово - господарським відносинам з ТОВ "НСС - Трейд" (код за ) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року", акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 26.01.2012 р. №28/23-10/37505731 "Про результати документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Декос Альянс" () з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 08.02.2011 року по 31.12.2011 року", акт ДПІ у м. Чернігові ДПС від 12.06.2013 р. №143/22/35779742 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Ставр Груп" (код за ) щодо правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за січень-березень 2013 р.", акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 30.04.2013 р. №1589/22.5/32381023 "Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Цезій" (код за ) з питань правильності обчислення податкових зобов'язань та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ "Корева Лімітед" (код за ) за лютий - травень 2012 року та ТОВ "Комершел Альянс" (код за ) за період липень-серпень 2012 року", Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2013 р. у спарві №757/20619/13-к, як на докази недійсності зазначених вище правочинів, оскільки відповідно до ч.4 ст.70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Так, суд звертає увагу, що відповідач не звертався до суду з позовом про визнання зазначених вище договорів, укладених позивачем з ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп", недійсними.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Вирішуючи питання реальності виконання договору з метою використання отриманих послуг за вказаними договорами у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ "Логімекс" здійснює такі види діяльності: вантажний автомобільний транспорт (основний); надання послуг таксі; пасажирський морський транспорт; вантажний морський транспорт; пасажирський авіаційний транспорт; вантажний авіаційний транспорт. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що послуги, отримані за вказаними вище договорами, укладеними позивачем з ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп", придбавалась ТОВ "Логімекс" з метою використання їх результатів у власній господарській діяльності.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, суд зазначає, що отримання послуг від ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп" відповідає меті та видам господарської діяльності позивача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про нікчемність зазначених вище договорів, укладених між позивачем та ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент", ТОВ "Ставр Груп", оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими представником позивача.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст.228 ЦК України, необхідними є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентом до бюджету.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку про нікчемність чи недійсність вище вказаних правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент", ТОВ "Ставр Груп", а також не надано доказів, які б свідчили, що правочини в межах спірних правовідносин, є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Суд також звертає увагу, що в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, в редакції станом на момент існування спірних правовідносин, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, пп.138.10.6 п.138.10, п.138.11, п.138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.201.8., п.201.9 та п.201.10. ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України, реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати анулювання реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень законодавства України вбачається, що у податковому обліку податкова накладна є тим документом, який складається у момент виникнення податкових зобов'язань і визначається як розрахунковий документ, що підтверджує вчинення певної господарської операції, за якою виникають податкові зобов'язання, породжує у платника податку обов'язки та права щодо нарахування та сплати податку на додану вартість, характер яких залежить від статусу платника (продавець чи покупець), в тому числі підтверджує право покупця на нарахування податкового кредиту. Податкова накладна має силу податкового і одночасно розрахункового документа за умови її складання особою, зареєстрованою як платник податку у порядку, передбаченому статтею 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

З огляду на те, що судом встановлено наявність усіх обов'язкових підстав для формування позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податку на прибуток підприємств та податкового кредиту за результатами господарських відносин із вказаними вище контрагентами за спірний період, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу сум податку на додану вартість, податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідач помилково вважав, що первинні документи були складені ТОВ "Декос Альянс", ТОВ "Цезій", ТОВ "Альфа-Інвестмент" та ТОВ "Ставр Груп" з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції, та не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та фактичних обставин справи суд приходить до висновку, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 179 075,00 грн., в т.ч. за жовтень 2011 р. на суму 20 000,00 грн., за грудень 2011 р. на суму 11 667,00 грн., за травень 2012 р. на суму 16 833,00 грн., за червень 2012 р. на суму 17 500,00 грн., за серпень 2012 р. на суму 19 000,00 грн., за вересень 2012 р. на суму 12 925,00 грн., за жовтень 2012 р. на суму 18 900,00 грн., за листопад 2012 р. на суму 21 667,00 грн., за грудень 2012 р. на суму 18 333,00 грн., за січень 2013 р. на суму 22 250,00 грн., та заниження податку на прибуток на загальну суму 188 971,00 грн., у т.ч. за 4 кв. 2011 р. на суму 36 471,00 грн., за 2012 р. на суму 131 416,00 грн., за 2013 р. на суму 21 138,00 грн., а, відтак, у відповідача також відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень № та №.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., а тому, керуючись вимогами ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 487,20 грн. підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Логімекс" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.11.2014 р. № та №.

3. Судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логімекс" () за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева