Справа № 804/1423/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2015 р. Справа № 804/1423/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіна А.В.;
представник позивача ОСОБА_1;
представник відповідача ОСОБА_2;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до відповідача-1: Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; відповідача-2 : Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, -
17.01.2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача-1: Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; відповідача-2 : Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:
- визнати рішення Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області від 08.10.14р. №7124/10/04-36100809 протиправним та скасувати його;
Ухвалою суду від 21.01.15р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.02.15р.
В подальшому розгляд справи відкладався на 17.02.15р.
Ухвалою суду від 17.02.15р. від відповідача-2 витребувано додаткові докази по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.03.15р.
Ухвалою суду від 03.03.15р. від відповідача-2 повторно витребувано додаткові докази по справі та відкладено розгляд справи на 17.03.15р.
17.03.15р. ухвалою суду здійснено заміну відповідача-2 його правонаступником та зупинено провадження у справі до 03.04.15р.
В подальшому ухвалами суду провадження по справі зупинялося 03.04.15р. до 21.04.15р., 21.04.15р. до 12.05.15р. та 19.05.15р. до 05.06.15р.
В судовому засіданні 05.06.15р. представник позивача просив суд задоволити позовні вимоги з мотивів викладених у позовній заяві.
Відповідача-2 в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувала просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне:
- пп. 172.2, 177.4, 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи з фізичних осіб на загальну суму 7822,27грн. у тому числі:
2012р. -1343,08грн.; 2013р. 6479,19грн.;
Позивач не погодилась з такими діями податкового органу та 25.09.2014р., звернулась до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області зі скаргою на вищезазначені дії Нікопольської ОДПІ.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити наступне.
Пунктом 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки. Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Відповідно до пунктів 6.1. - 6.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Мінітерства доходів та зборів № 455 від 09.09.2013 року, заходи стягнення та впливу застосовуються до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 2, підпунктом 3 пункту 4.5 та підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:
- якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;
- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Згідно з розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Мінітерства доходів та зборів № 455 від 09.09.2013 року вимога про сплату боргу формується, зокрема, на підставі актів документальних перевірок.
Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представнику чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.
Суд вважає такі твердження позивача необґрунтованими та недоведеними, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, а саме ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Мінітерства доходів та зборів № 455 від 09.09.2013 року. Матеріалами справи (як зазначено вище підтверджується протилежне).
Як вбачається з відбитка календарного штемпеля відділення поштового звязку на конверті відправника, дата направлення скарги ФОП ОСОБА_3 - 26.09.14р.
Таким чином, позовна вимога про визнання рішення Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області від 08.10.14р. №7124/10/04-36100809 протиправним та його скасування задоволенню не підлягає.
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Згідно п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.
Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Таким чином, до декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-який формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.
В судове засідання позивачем було надано копії фіскальних чеків, копії товарних чеків, копії накладних, копії видаткових накладних, що свідчать про закупівлю ФОП ОСОБА_3 протягом 2012-2013 років товарів для подальшої їх реалізації.
Під час проведеної перевірки Нікопольською ОДПІ було встановлено, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_3 є здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, позивачем протягом 2012-2013 років було здійснено продаж продовольчих товарів.
В судовому засіданні також встановлено, що позивачем відображено понесені витрати в Книзі доходів і витрат фізичної особи підприємця.
Отже, суд приходить до висновку про те, що порушення ФОП ОСОБА_3 п. 177.2, 177.4, 177.10 ст.177 Податкового кодексу України не відповідає дійсності, оскільки Податковий кодекс України пов'язує правомірність формування платником податку показника витрат за результатами операційної діяльності, лише якщо такі витрати підтверджені документально.
Також, позивачем було здійснено витрати на придбання товарів для їх подальшої реалізації, придбання ліцензії для торгівлі підакцизними товарами та включено в структуру валових витрат витрати у відповідності з п.178.3 ст.178 ПК України на орендну плату на підставі договору оренди від 06.04.12р. укладеного ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «Евро», а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість формування ФОП ОСОБА_3 показника чистого річного доходу з врахуванням витрат за 2012-2013 роки, що підтверджені наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами, зокрема фіскальними чеками та видатковими накладними.
Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Оскільки судом було встановлено, що позивачем не було допущено порушення вимог Податкового кодексу України щодо заниження чистого річного доходу за результатами господарської діяльності за період з 2012 по 2013 роки, то ФОП ОСОБА_3 не занижено базу обрахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а відтак не знижено сплату такого внеску. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості у ФОП ОСОБА_3 по сплаті зазначеного платежу, а тому виставлення йому вимоги є протиправним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржувана вимога Нікопольської ОДПІ винесена протиправно з порушенням вимог чинного законодавства, без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття.
Таким чином, суд позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольняє частково.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до відповідача-1: Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; відповідача-2 : Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними задоволити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2015 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 10.06.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6