Справа № 825/2040/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2040/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих В.О. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорчоко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, 02.20.72015 року звернулася до суду з позовом до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просить визнати незаконним наказ відповідача № 67-к від 18.06.2015 року; поновити позивача на посаді вчителя фізики та інформатики комунального закладу «Борзнянської спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради з 19.06.2015 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.06.2015 року до дня поновлення на роботі в сумі 3250,02 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу в сумі 1845,80 грн.; зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року закрито провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження по справі прийшов до висновку, що правовідносини з приводу яких подано адміністративний позов є цивільно-правовими, а тому не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України через види публічної служби визначено її поняття, зокрема, публічна служба - це діяльність на державних політичних засадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Загальними ознаками публічної служби є те, що це професійна діяльність осіб, які її обіймають, що здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави (органів державної влади), оплачується з державних коштів.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що даний спір стосується питань звільнення з посади вчителя фізики та інформатики Борзнянської спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів, який є комунальним закладом.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначає, що педагогічні працівники системи загальної середньої освіти є учасниками навчально-виховного процесу в загальноосвітніх навчальних закладах, трудові правовідносини яких регулюються законодавством про працю, Законами України «Про освіту» та «Про загальну середню освіту» та вони не є державними службовцями.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що діяльність педагогічних працівників системи загальної середньої освіти не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дані правовідносини є цивільно-правовими, а тому не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства. Дана справа не повинна вирішуватися в порядку, передбаченому КАС України.

Посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на ту обставину, що оскільки її було прийнято на посаду та звільнено з посади на підставі наказів Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, що є суб'єктом владних повноважень, то справа має бути розглянута в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги оскільки даний спір не пов'язаний з питаннями прийняття на публічну службу, її проходженням та звільненням з неї, а стосується трудових відносин й отже не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.03.2015 року у справі №К/800/65384/14, К/800/66776/14, де зазначено, що спір, який не пов'язаний з питаннями прийняття на публічну службу, її проходженням та звільненням з неї, а стосується трудових відносин не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.78 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, так як заяву позивача не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно роз'яснив позивачу, що останній має право звернутись з таким позовом до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Також, слід зазначити, що 01.09.2015 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про відкрикання апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 2, 3 ст.193 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи судом апеляційної інстанції. При відкликанні апеляційної скарги суддя-доповідач, який здійснював підготовку даної справи до апеляційного розгляду, постановляє ухвалу про повернення скарги. Зазначені дії вчинюються суддею-доповідачем без судового засідання.

Ситемний аналіз зазначених пунктів статті дає підстави вважати, що апеляційна скарга повертається апелянту, якщо він до відкриття апеляційного провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання .

Однак, як вбачається з матеріалів справи по вказаній апеляційній скарзі вже було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Отже, з урахуванням викладених правових приписів, колегія суддів вважає, що адміністративним процесуальним законодавством не регламентовано право апеллянта подавати клопотання про відкликання апеляційної скарги на стадії вчинення дій з підготовки до її розгляду.

Так, на даному процесуальному етапі апелянта мав право відмовитись від апеляційної скарги в порядку ч.4 ст.193 КАС України, що є підставою для закриття провадження у справі

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про відкликання апеляційної скарги - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 03 вересня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.