Справа № 760/23117/13-а
Суддя: Калініченко О. Б.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-717/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2013 року Соломянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2, Міністерства доходів та зборів України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 25.10.2013 року звернувся з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк на звернення до суду щодо оскарження у справі № 0550/10000/13 про порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України (2012 року), постанови від 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 та постанови від 07.10.2013 року Міністерства доходів і зборів України, визнати протиправними дії відповідачів та скасувати дані постанови.

Посилався на те, що Міністерством доходів і зборів України в справі про порушення митних правил № 0550/10000/13 постанову від 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 було скасовано з направленням справи на новий розгляд для вирішенні питання Київською міжрегіональною митницею ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності з врахуванням вимог ч. 3 ст. З МК України.

Разом з тим, вважає, що постанова від 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 підлягала скасуванню із закриттям справи.

З винесеною митним органом після скасування постановою, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 355 Митного кодексу України (2002 року), та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., позивач також не погоджується та вважає її незаконною, мотивуючи тим, що провадження в даній справі про порушення митних правил проводилося з порушеннями процесуального порядку, передбаченого митним кодексом України, та матеріальних норм діючого законодавства.

Вказував, що викладені в постанові Київської міжрегіональної митниці висновки не відповідають фактичним обставинам справи; в діях позивача відсутні ознаки порушення митних правил, визначені чинним законодавством України; провадження про порушення митних правил щодо позивача як генерального директора ТОВ «ДІЄСА» було розпочате і проведене безпідставно, необґрунтовано та з порушенням митного законодавства України; постанова Київської міжрегіональної митниці винесена із порушеннями та обмеженнями прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; висновки, викладені в постанові Міністерства доходів і зборів України, винесеної за результатами перегляду постанови Київської міжрегіональної митниці, є необєктивними, оскільки Міністерством неналежно перевірено законність та обґрунтованість постанови Київської міжрегіональної митниці.

Позивач зазначав, що під час провадження у справі були проігноровані та не перевірені на предмет їх законності та обєктивності обставини щодо відсутності всіх елементів складу адміністративного правопорушення в його діях; щодо обовязку митного органу здійснювати контроль за правильністю визначення митної вартості при декларуванні товарів; щодо відсутності правових підстав для нарахування роялті у звязку із тим, що продаж товарів за Контрактом із виробником продукції не обтяжені умовою сплати роялті, а лише фактична сплата роялті є передумовою для подачі додаткової митної декларації; щодо відсутності прав у митного органу в порушення норм ст.ст. 345 - 354 МК здійснювати перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; щодо порушення термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення.

Представник позивача в судовому засіданні викладені в позові доводи підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на те, що позивач не вчинив жодних дій, направлених на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, не заявляв неправдиві відомості в митній декларації чи інших документах, наданих митному органу для митного контролю, тому в його діях відсутні ознаки порушення митних правил і адміністративне стягнення за ст. 355 МК України(2002 року), накладене на нього, є не законним, а тому підлягає скасуванню.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 04.05.2012 року до митного посту «Східний» Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 представник митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_3, будучи уповноваженою особою відповідно до договору між ТОВ «ДІЄСА» та СП ТОВ «Інтеркар» про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року № 1, подала митну декларацію № 100210000/2012/630989 з метою митного оформлення в режимі «імпорт» товару «печі мікрохвильові марки «ELЕNBERG».

Товари надійшли на адресу ТОВ «ДІЄСА» від виробника - компанії «Guangdong Galanz Microwave Oven and Electrical Appliances Manufacturing co, Ltd» (Китай). В цей же день товари, заявлені у МД № 100210000/2012/630989, були оформлені Київською міжрегіональною митницею ОСОБА_2 у митному відношенні та випущені у вільний обіг.

30.04.2013 року до митного посту «Східний» Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 представником митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_3 було подано додаткову МД типу ІМ-40-ДМ , якій присвоєно № 100260000/2013/102718, для внесення змін до раніше оформленої митної декларації МД № 100210000/2012/645306, за якою оформлено товари «техніка електропобутова» торговельної марки «ELENBERG», що надійшла на адресу ТОВ «ДІЄСА».

В ході перевірки відомостей додаткової МД № 100260000/2013/102718 посадовими особами митного поста було встановлено, що в графі 44 цієї МД вказано про наявність ліцензійного договору від 02.02.2012 року, укладеного між ТОВ «ДІЄСА» та Компанією «Аматілус Холдінгс Лімітед», відповідно до умов якого та додаткових до нього угод в порядку винагороди за надання прав використання знаку для товарів і послуг «ELENBERG» ліцензіат - ТОВ «ДІЄСА» сплачує ліцензіару - компанії «Аматілус Холдінгс Лімітед» плату (роялті) в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG», без ПДВ.

У звязку з цим посадовими особами митного поста було проведено аналіз попередніх 18 митних декларацій на товари «техніка електропобутова» торговельної марки «ELENBERG», що надходили на адресу ТОВ «ДІЄСА» та були оформлені в митному відношенні протягом 2012 року, і за результатами перевірки встановлено, що, зокрема, в МД № 100210000/2012/642686 в графі 44 відсутня інформація про вказаний ліцензійний договір, додаткова декларація в строк, встановлений ст. 261 МК України, не подана.

Тому за розрахунком митного органу загальна сума несплачених платежів за МД № 100210000/2012/630989 становить 16282,71 грн.

Представник митного брокера СП ТОВ «Інтеркар» ОСОБА_3 в своїх поясненнях від 05.06.2013 року зазначила, що на момент оформлення МД № 100210000/2012/630989 посадові особи ТОВ «ДІЄСА» не проінформували її про наявність ліцензійного договору від 02.02.2012 року та не надали сам договір.

Позивач як генеральний директор ТОВ «ДІЄСА» в своїх поясненнях від 19.06.2013 року підтвердив укладення ліцензійного договору на використання торговельної марки «ELENBERG», але послався на відсутність правових підстав включати відповідні роялті до митної вартості товарів, оскільки вважав, що сплата ліцензійних платежів за ліцензійним договором на використання знаку для товарів та послуг «ELENBERG» (реєстраційне свідоцтво № 32093), укладеного між ТОВ «ДІЄСА» та Компанією «Аматілус Холдінгс Лімітед» 02.02.2012 року, не є умовою продажу товарів під знаком для товарів та послуг «ELENBERG» за жодним із договорів, в т.ч. контракту із виробником продукції, укладеного між покупцем - ТОВ «ДІЄСА» та виробником продукції - компанією «Guangdong Galanz Microwave Oven and Electrical Appliances Manufacturing co, Ltd.», і ні прямо, ні опосередковано не стосуються правовідносин, які виникли між останніми згідно з умовами укладеного зовнішньоекономічного контракту.

Крім того, зазначав, що тільки 31.12.2012 року згідно з Актом фіксації остаточного розміру роялті за використання знаку було досягнуто домовленість про загальний обсяг у вартісному вираженні проданої продукції та розміру роялті.

Разом з тим, митний орган вважав встановленим факт вчинення позивачем дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, тому відносно нього Київською міжрегіональною митницею ОСОБА_2 15.07.2013 року було складено протокол про порушення митних правил № 0546/10000/13 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та 28.08.2013 року винесено постанову у справі про порушення митних правил, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 48 848,13 грн.

Водночас, за скаргою позивача ОСОБА_4 митної справи Міністерства доходів і зборів України 07.10.2013 року постанова Київської регіональної митниці у справі про порушення митних правил була скасована, оскільки відповідно до ч.3 ст.3 МК України норми законі, які встановлюють або посилюють відповідальність за порушення, передбачені цим Кодексом, зворотної дії в часі не мають, а на момент оформлення МД № 100210000/2012/630989 відповідальність за протиправні дії, що спричинили недобори, була передбачена ст. 355 Митного кодексу України, санкція якої передбачала можливість накладення штрафу в розмірі від п'ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 8500 грн. до 17000 грн.

Постановою Київської міжрегіональної митниці в справі про порушення митних правил № 0550/10000/13 від 23.10.2013 року в діях позивача як керівника ТОВ «ДІЄСА», на думку митного органу, вбачаються ознаки порушення митних правил, що виразилися в ненаданні інформації митному брокеру про договір, умови якого впливають на визначення митної вартості товару, що була фактично сплачена по МД № 100210000/2012/630989, а саме: роялті (ліцензійні платежі) на суму 16282,71грн., тобто вчинення порушення митних правил, передбачене ст.485 Митного кодексу України (2012 року), та накладено стягнення в межах, передбачених ст. 355 Митного кодексу (2002 року), що становить 8500 грн.

Отже, як вбачається з вказаної постанови, підставою для притягнення позивача до відповідальності за правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, стали, на думку митного органу, протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що виразилися в ненаданні інформації про договір, умови якого впливають на визначення митної вартості товару.

Однак висновок про виявлення факту правопорушення митних правил, що є підставою для порушення справи про порушення митних правил, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є винні дії субєкта правопорушення.

Такі дані можуть бути отримані тільки за результатами всебічного аналізу обставин митного оформлення і ретельної перевірки дій під час цього процесу як з боку декларанта, так і з боку працівників митного органу, що беруть у ньому участь.

Так, обєктивною стороною адміністративного правопорушення як за ст. 485 МК України (2012 року), так і за ст. 355 МК України (2002 року) є дії. Під дією розуміється активний вчинок особи, в якій виражена зовні її воля і яка спрямована на застосування особою при декларуванні товарів саме таких ставок ввізного мита, яке справляється з товарів, що ввозяться на митну територію України, які звільняють від сплати митних платежів або зменшують їх розмір.

Водночас субєктивна сторона правопорушення характеризується умисною або необережною (самовпевненість або недбалість) формами вини. Ставлення винного до наслідків у вигляді недоборів податків і зборів, за відсутності ознак злочину, може характеризуватися прямим умислом або необережністю.

Так, згідно з ст. 261 Митного кодексу України (2002 року), чинного на момент оформлення МД № 100210000/2, відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються, зокрема, для нарахування податків і зборів (обовязкових платежів).

Частиною 1 ст. 264 цього Кодексу визначено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України (2002 року), чинного на момент оформлення МД № 100210000/2012/630989, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Разом з тим, затверджений КМ України 20.12.2006 року за № 1766 Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження (що був чинним на 04.05.2012 року - дату подачі митної декларації), в п.7 встановлює вичерпний перелік документів, які декларант подає митному органу та які підтверджують митну вартість товарів, серед яких не визначено необхідність подачі ліцензійного договору або іншого договору щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

П. 11 зазначеного вище Порядку унормовує, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи, серед яких визначено ліцензійний чи авторський договір (контракт).

Однак контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст.265 МК України від 11.07.2002 року, що був чинним на 04.05.2012 року - дату подачі митної декларації). Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів був затверджений постановою КМ України від 09.04.2008 року № 339.

Таким чином, вбачається, що обов'язок перевірки вірності визначення митної вартості товарів, в т.ч. митної вартості вантажу за МД № 100210000/2012/630989 від 04.05.2012 року був покладений на митний орган, який у разі відсутності необхідних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, на підставі письмової вимоги зобов'язує декларанта або уповноважену ним особу надати необхідну документацію.

Однак, ні від митного органу, ні від уповноваженого представника декларанта митного брокера ОСОБА_3 щодо надання додаткових документів, необхідних для підтвердження складових митної вартості товарів, жодної вимоги на імя ТОВ «ДІЄСА» не надходило.

Крім того, за положеннями Митного кодексу особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів як його власник або як особа, уповноважена власником. Тобто, декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Таким чином, представник власника товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він самостійно здійснював декларування товару або з метою зменшення розміру митних платежів особисто вчиняв будь-які дії, що складають обєктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за субєктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані.

За відсутності зазначених умов само по собі зайняття особою керівної посади на підприємстві власника товару не утворює в її діях складу правопорушення, передбаченого як ст. 485 МК України (2012 року), так і ст. 355 МК України (2002 року).

Як вбачається з матеріалів справи, особою, уповноваженою на декларування товарів ТОВ «ДІЄСА», у відповідності до укладеного з ТОВ «Інтеркар» Договору про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року є саме останнє.

За умовами цього договору замовник доручав, а виконавець приймав на себе зобовязання за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, та дії, повязані із декларуванням та митним оформленням товарів замовника, здійснював самостійно та від свого імені.

При цьому згідно з умовами цього договору прямими зобовязаннями митного брокера ТОВ «Інтеркар» було, зокрема, надавати замовнику послуги з консультації щодо вимог митного законодавства України, ознайомлення його, при необхідності, з цими документами; робити попередні розрахунки по сплаті митних платежів за експортно-імпортними операціями, що плануються замовником; запитувати у замовника документи, необхідні для митного оформлення товарів; відмовити замовнику у наданні послуг по декларуванню у випадку не надання замовником необхідних відомостей.

Також за відомостями облікової картки субєкта зовнішньоекономічної діяльності особами, уповноваженими на роботу з митницею, були визначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, серед яких позивач не зазначений.

За правилами ст. 179 МК України (2002 року) митний брокер виконує повноваження в обсязі, встановленому за дорученням особи, яку він представляє, здійснювати будь-які операції, пов'язані з пред'явленням митному органу товарів, транспортних засобів і документів на них до митного оформлення.

Митний брокер має право здійснювати свої функції з декларування товарів і транспортних засобів у будь-якому митному органі України.

Вчиняючи дії, передбачені частиною першою цієї статті, митний брокер виконує всі обов'язки і несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, позивачем жодних активних дій щодо декларування товару не здійснювалось, обовязки декларанта при здійсненні митного оформлення товару його власником було покладено на уповноважених осіб, а обовязок перевірки вірності визначення митної вартості товарів покладений на митний орган.

Між тим, результат недбалості митного органу та некомпетентність митного брокера було перекладено на позивача шляхом покладення на нього відповідальності за ст.485 МК України в межах відповідальності за ст. 355 МК України (2002 року), субєктом відповідальності за якими в даному випадку він не є.

Щодо доводів представників відповідачів про вчинення позивачем дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів, шляхом не інформування митного брокера про укладення ним ліцензійного договору від 02.02.2012 року, то за диспозицією як ст. 485 МК України (2012 року), так і ст. 355 МК України (2002 року) це мала бути активна поведінка саме позивача і у відносинах саме з митним органом, а не з митним брокером, а також з вини позивача, а не через його помилку, на яку посилались представники відповідачів в судовому засіданні, оскільки протиправна дія є порушенням митних правил лише за наявності в діях особи вини. За відсутності доказів вини у формі як умислу, так і необережності, факт не може кваліфікуватись як порушення митних правил.

Також посилання представників відповідачів на умови п. 6.2 договору про надання послуг по декларуванню товарів від 10.01.2010 року, згідно з якими замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, заявлених ним у заявці та у документах, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ці умови договору для вирішення даного спору не мають правового значення, т. я. не можуть змінити встановлену законом відповідальність та, окрім того, стосуються лише умов відповідальності одного перед одним господарюючих субєктів по виконанню ними зобовязань за цим договором.

Крім того, митний орган перевищив свої повноваження, втягнувшись в аналіз взаємовідносин між господарюючими субєктами сторонами цього договору, за яким ключовим моментом для митного органу було лише уповноваження особи на здійснення декларування, оскільки субєкт відповідальності за законом визначається не на розсуд митного органу, а в залежності від того, хто саме вчиняє дії по декларуванню.

Щодо правових підстав для включення сум роялті за ліцензійним договором від 02.02.2012 у митну вартість товарів, позначених торговельною маркою «ELENBERG» та імпортованих на мигну територію України в 2012 році, то слід зазначити наступне.

У відповідності до положень ст.268 Митного кодексу України (2002 року) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 3) роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Відповідно до п. 5.1 ліцензійного договору на використання торгівельної марки «ELENBERG» ТОВ «ДІЄСА» в порядку винагороди за надання прав використання знаку згідно з п.1 додаткової угоди від 02.02.2012 року сплачує ліцензіару плату (роялті) в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG», без ПДВ.

Виходячи з умов цих договірних зобов'язань, митний орган дійшов висновку, що для ТОВ «ДІЄСА» умовою продажу товарів «техніка електропобутова», позначених торговельною маркою «ELENBERG», що надходили на його адресу у 2012 році, є сплата винагороди в розмірі 3,25 % від вартості реалізованої продукції під знаком для товарів і послуг «ELENBERG».

Однак листом Державної митної служби України від 17.01.2012 року № 14/1-156-ЕП у звязку з прийняттям 31.10.2011 року Верховним Судом України постанови у справі № 21-315а11 було звернуто увагу, що згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою у вказаній постанові, при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, виходячи зі змісту ст. 267 МК України та чинного законодавства про право інтелектуальної власності, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, слід додавати роялті у тому випадку, коли покупець сплачує їх на виконання умови продажу оцінюваних товарів.

Також зауважено, що вказана умова не обов'язково має бути зазначена у зовнішньоекономічному контракті купівлі-продажу, виплата роялті як умова продажу товарів може бути передбачена ліцензійними угодами, укладеними позивачем з особою, що не є продавцем цих товарів.

У відповідності до п. 4 Порядку включення суми роялті та інших ліцензійних платежів до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, під час визначення їх митної вартості, затвердженого постановою КМУ 21.05.2012 року № 446, передбачено, що, якщо на момент митного оформлення оцінюваних товарів декларант або уповноважена ним особа має відомості про суму роялті та інших ліцензійних платежів, він зобов'язаний під час визначення митної вартості зазначених товарів включити таку суму до ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ДІЄСА» не мало відомостей про суму роялті станом на дату оформлення митної декларації № 100210000/2012/630989, оскільки згідно з умовами ліцензійного договору на використання торгівельної марки «ELENBERG», остаточний розмір плати (роялті) за використання знаку для товарів та послуг визначається за результатами діяльності Ліцензіата в межах відповідного календарного року. А, оскільки на дату подачі митної декларації № 100210000/2012/630989 не існувало жодного документу про встановлення розміру роялті в грошовому виразі, підстави для включення роялті в митну вартість товарів, що оформлювались за визначеною митною декларацією були відсутні.

Згідно з п.7 Порядку, якщо на момент митного оформлення оцінюваних товарів сума роялті невідома, то під час визначення митної вартості оцінюваних товарів декларант або уповноважена ним особа здійснює розрахунок суми роялті та інших ліцензійних платежів з урахуванням запланованих показників, які базуються на сумі роялті, сплаченої за ідентичні товари у попередньому періоді, якщо ліцензійним договором або іншим договором щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності передбачено сплату роялті та інших ліцензійних платежів залежно від отриманого прибутку.

Як видно з пояснень позивача від 19.06.2013 року, сума роялті за попередні періоди, сплачених за ідентичні товари, відсутня, у звязку із чим у ТОВ «ДІЄСА» були відсутні правові підстави для включення інших даних до митної вартості товарів, які оформлювалися за МД № 100210000/2012/630989.

ТОВ «ДІЄСА» не здійснювало фактичної сплати роялті за використання ТМ «ELENBERG» ні в період оформлення відповідної митної декларації, ні в період строку, зазначеного в ч.2 ст.261 Митного кодексу України, у звязку із цим у ТОВ «ДІЄСА» були відсутні правові підстави для подання додаткової декларації із включенням відповідних роялті до митної вартості товару.

Крім того, згідно з положеннями Митного кодексу України в редакції 2002 року положення про необхідність подачі декларантом додаткової митної декларації не діяли.

Тільки із прийняттям нового Митного кодексу України, який набув чинності 01.06.2012 року, законодавець закріпив право декларанта або уповноваженої ним особи протягом 180 днів з дати випуску товарів подати додаткову декларацію у відповідності до ч.2 ст. 261 МК України у разі відсутності інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості товарів, яка стане відомою після випуску товарів у вільний обіг та сплати роялті, ліцензійних платежів, інших складових вартості, які визначаються залежно від обсягів продажу або прибутку від продажу.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначався та був затверджений постановою КМ України 21.05.2012 року № 446, яка набрала чинності 01.06.2012 року.

З приводу посилання представника відповідача ОСОБА_2 на очевидність сплати роялті як умови продажу оцінюваних товарів, слід звернути увагу, що митним органом своєчасно не було дано такій очевидності належного аналізу та оцінки при оформленні МД № 100210000/2012/630989 04.05.2012 року, що попередило б збитки, які, на думку митного орану, були завдані у вигляді несплаченої суми митних платежів в розмірі 16282,71 грн.

При цьому, системний аналіз зазначених вище норм, а також положень постанов Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 року № 339 «Про затвердження Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів», від 20.12.2006 року № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», які були чинними на момент подачі митної декларації, свідчать про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності заявленої митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Між тим, на підставі проведеного митним органом митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митне оформлення вантажу за митною декларацією було завершене та товар випущено у вільний обіг, оскільки митний орган визнав заявлену митну вартість імпортованих ТОВ «ДІЄСА» товарів на митну територію України.

Щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, то контроль правильності визначення митної вартості товарів після випуску його за результатами здійснення митним органом митного контролю у вільний обіг здійснюється в порядку, визначеному ст.54 МК України, шляхом проведення документальної перевірки митним органом, який має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності заявленої митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Однак обставин проведення такої перевірки з урахуванням ретельного аналізу обставин декларування поданого до митного оформлення товару та її результатів судом не встановлено, а, отже, висновки, викладені в основу постанов у справі про порушення митних правил, є такими, що встановлені з порушенням норм митного законодавства України, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Слід зауважити, що при вирішення питання про складання протоколу про порушення митних правил також необхідно зважати на строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 МК України (який вступив в силу з 01.06.2012 року) норми законів України, які пом'якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.

Так, за правилами ч. 1 ст. 328 МК України (2002 року) адміністративні стягнення у вигляді попередження, штрафу можуть бути накладені не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення.

При цьому суд звертає увагу, що правила ч.1 ст.467 МК України, якими було передбачене накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачене ст.485 цього Кодексу, не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень, тобто посилення відповідальності, ніж це було передбачено в попередній редакції, набрали чинності лише з 01.12.2012 року, тобто після зазначених подій.

Крім того, визначене в постанові у справі про порушення позивачем митних правил порушення за ст. 485 МК України, яке виразилося в ненаданні інформації митному брокеру про ліцензійний договір, станом на 04.05.2012 року підпадало під диспозицію ст. 355 Митного кодексу України (2002 року) та не було триваючим правопорушенням.

Так, передбачене ст. 355 Митного кодексу України (2002 року) порушення митних правил, яке полягає в заявленні у вантажній митній декларації неправдивих відомостей як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, що спричинило їх недобори до бюджету, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, а саме під час митого оформлення товару, коли такий проступок може бути виявлений контролюючим органом, який згідно з метою митного оформлення, визначеною ст. 70 Митного кодексу України, засвідчує відомості, одержані під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митий кордон України, та оформляє результати такого контролю.

Митний кодекс України та інші нормативно-правові акти, які встановлювали порядок подання та заповнення декларації, на той час не містили положень, які б дозволяли особі, яка її подала, вносити до декларації зміни, доповнення чи виправлення після прийняття її митним органом та митного оформлення товару.

А отже, зазначене порушення митних правил не можна вважати триваючим, оскільки воно вважається вчиненим із поданням декларації митному органу, і адміністративне стягнення могло бути накладено не пізніш, як через два місяці з дня його вчинення.

Таким чином, до правопорушення, яке було вчинено 04.05.2012 року та виявлено 30.04.2013 року, слід було застосовувати правила ч.1 ст. 328 МК України (2002 року), з яких вбачається, що строк накладення адміністративного стягнення закінчився 03.07.2012 року, тобто ще до складання 15.07.2013 року протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду як 28.08.2013 року, так і 23.10.2013 року справи митним органом, що останнім не було взято до уваги.

Отже, даним обставинам митним органом також не було дано належної оцінки та дані доводи позивача не буди спростовані змістом вище приведених постанов.

Положення ст.ст. 529-530 МК України передбачають можливість оскарження постанови митниці до суду та перевірку законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом, що здійснюється в порядку, встановленому КАС України.

Законодавством встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Дана норма кореспондується із нормами ст. 62 Конституції, відповідно до ч. 3 якої обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими та заслуговують на увагу, а адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що висновки оскаржуваних постанов не відповідають нормам діючого законодавства, не забезпечені належними та допустимими доказами, які б давали підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, представники відповідачів у судовому засіданні жодних доказів правомірності винесення постанови не навели.

Окрім того, складення протоколу про порушення митних правил та кваліфікації дій винної особи за статтями МК України ( в редакції 2012 року) можливе за правопорушення, вчинені після 01.06.2012 року або за правопорушення, вчинене до 01.06.2012 року, коли санкція статті за МК України (в редакції 2012 року) помякшує відповідальність.

Однак за вказаних вище обставин було складено протокол та винесено постанову 28.08.2013 року Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 за статтею МК України в редакції 2012 року, яка була скасована постановою Міністерства доходів і зборів України від 07.10.2013 року, у звязку з невірною кваліфікацією.

Між тим, з урахуванням закінчення двох місячного строку притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 355 МК України, протокол про порушення митних правил не повинен був складатись, а розпочате провадження у справі про порушення митних правил відносно позивача підлягало закриттю.

Відповідно до ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необєктивність або неповнота провадження у справі або необєктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

Таким чином, за вказаних обставин викладені у постановах Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 та Міністерства доходів і зборів України висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржувані постанови мають бути скасовані із закриттям провадження у справі про порушення митних правил за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Також розглядаючи дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що відповідно до ст.529 МК України (в редакції 2012 року) скарга (адміністративний позов) на постанову митного органу у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений КпАП України.

Відповідно до ст. 529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Також постанова центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, у справі про порушення митних правил, а також його постанова по скарзі на постанову митниці у такій справі можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до ст. ст.530 МК України копія рішення по скарзі на постанову у справі про порушення митних правил протягом трьох днів з дня його винесення надсилається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, особі, стосовно якої винесено постанову, поштовим відправленням з повідомленням про вручення.

Відтак, строк оскарження постанови митного органу в справі про порушення митних правил не є пропущеним, оскільки постанову від 07.10.2013 року було відправлено 14.10.2013 року та отримано позивачем лише 16.10.2013 року, що підтверджується даними УДППЗ «Укрпошта», а адміністративний позов подано до суду 25.10.2013 року.

Щодо постанови Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 від 23.10.2013 року, то остання була отримана представником позивача лише під час даного судового розгляду 11.11.2013 року, у звязку з чим 14.11.2013 року ним була подана заява про збільшення позовних вимог в частині скасування даної постанови.

Керуючись ст.ст. 485, 529-531 МК України (2012), ст. 355 МК України (2002), ст.ст. 2, 7, 9, 11, 69-87, 94, 97, 128, 158-163, 167, 1712 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Київської міжрегіональної митниці, Міністерства доходів та зборів України про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити.

Постанови Київської міжрегіональної митниці ОСОБА_2 від 28.08.2013 року і 23.10.2013 року та Міністерства доходів та зборів України від 07.10.2013 року в справі про порушення митних правил № 0550/10000/13 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 355 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: