Справа № 357/8730/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/8730/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2015 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Скалецької І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати відмову відповідача у надання статусу безробітної протиправною, зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити відповідно до закону державну допомогу по безробіттю за минулий період, після звернення з заявою 18.12.2014 року, тобто, з 8-го дня після набуття права на реєстрацію як застрахованої особи..

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 року позов задоволено. Визнано дії Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_2 в наданні статусу безробітної з 18.12.2014 року протиправними. Зобов'язано Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості нарахувати і виплатити державну допомогу по безробіттю ОСОБА_2 з восьмого дня після набуття права на реєстрацію як застрахованої особи.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, без фіксації судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач в зв'язку з подіями на сході України, в 2014 році була переселена до м. Біла Церква Київської області, де проживає зі своєю родиною.

Позивач працювала в філії Луганського обласного управляння ПАТ «Державний ощадний банк України» та з 16.07.2014 року була звільнена з роботи за власним бажанням.

Також, як було встановлено, позивач перебувала в трудових відносинах з Броварським міським споживчим товариством з 12.06.2014 року по 10.07.2014 р. та була звільнена з роботи за закінченням строку договору, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_2 вперше звернулася до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, як особа, що шукає роботу 08.09.2014р., але не мала трудової книжки, що є необхідним для підтвердження останнього місця роботи та для реєстрації, як безробітної, а тому відповідачем було, лише, надано позивачу професійно- консультативну послугу відповідно до ст.33 Закону України "Про зайнятість населення".

18.12.2014р. позивач повторно звернулася до відповідача, подала всі необхідні документи, та була зареєстрована в Білоцерківському міськрайонному ЦЗ відповідно до п.3 "Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу", затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. № 198, але статус безробітної не отримала.

Наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 24.12.2014р. № НТ 141224 гр. ОСОБА_2 було відмовлено в наданні статусу безробітної.

Підставою для відмови у наданні статусу безробітного відповідач зазначив про відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. Однак, фактично підставою для відмови стало те, що до відповідача надійшла інформація, що ОСОБА_2 працювала в Броварському міському споживчому товаристві, яка відрізняється від поданих нею особисто відомостей.

Не погоджуючись з зазначеною відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивача було протиправно позбавлено права на отримання статусу безробітної з 18.12.2014 року, а отже і на отримання матеріальної допомоги по безробіттю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: 1) участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; 2) надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; 3) надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; 4) надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці.

Згідно «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198, зокрема, пунктом третім передбачено: реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики. Обробка персональних даних безробітних здійснюється центром зайнятості відповідно до закону. Реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Пунктом 6 зазначеного вище Порядку передбачено, що рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного.

З наказом про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування центру зайнятості, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки. У разі відмови безробітного поставити підпис у додатку до персональної картки робиться відповідна позначка. Особа під час подання зазначеної заяви ознайомлюється з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного.

За пунктом 7 Порядку, підставами для відмови у наданні статусу безробітного є:

1) відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4цього Порядку;

2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи;

3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення";

4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи;

5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштуванні відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування;

6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців дев'ятнадцятого - двадцять першого підпункту 1 пункту 37 цього Порядку.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2014 року ОСОБА_2 подала відповідачу всі документи, передбачені п. 3 Порядку (паспорт, облікова картка платника податків та трудова книжка).

В трудовій книжці позивача були внесені відомості щодо її останнього місця роботи та підстави припинення трудових відносин. В трудовій книжці зазначено, що 16.07.2014 року позивач була звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на підставі Наказу № 2353 від 16.07.2014 року.

Даний запис підтверджений підписом в.о. начальника відділу по роботі з персоналом та печаткою підприємства - Філії Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Надання позивачем до Центру зайнятості зазначених документів не оспорювалося відповідачем та вищезазначеним Порядком не передбачено надання інших довідок, не передбачено обов'язку особи брати участь в розслідуванні достовірності наданих нею відомостей.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що наказом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 24.12.2014р. № НТ 141224 гр. ОСОБА_2 було відмовлено в наданні статусу безробітної.

Підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 вищевказаного Порядку. Відповідач обґрунтував свою відмову в наданні позивачу статусу безробітної тим, що відповідно до Порядку обміну інформацією між Державною податковою адміністрацією України, Пенсійним Фондом України та Державним центром зайнятості України Міністерства праці та соціальної політики України, (Наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 12.07.2006 № 259/407), - 22.12.2014р. до центру зайнятості надійшла інформація, що ОСОБА_2 працювала в Броварському міському споживчому товаристві, та дана інформація відрізнялася від поданих позивачем відомостей. Відповідач зробив відповідні запити та в подальшому проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 №60/62 Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, тобто відповідач в межах своєї компетенції провів розслідування достовірності наданих ОСОБА_2 даних.

За результатами звірки був складений акт № 33 від 23.03.2015р. Броварського міськрайонного центру зайнятості розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». В висновках акту щодо достовірності даних встановлено: ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з Броварським міським споживчим товариством, згідно наказу № 15к від 12.06.2014р. на посаді секретаря за сумісництвом.

Наказом № 23 к від 09.07.2014р. гр. ОСОБА_2 звільнена з посади 10.07.2014р. відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.

Таким чином, судом першої інстанції з матеріалів справи вірно встановлено, що ОСОБА_2 припинила трудові відносини з Броварським міським споживчим товариством 07 липня 2014 року, а відповідно до запису в її трудовій книжці, трудові відносини з Філією Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» були припинені 16.07.2014 року. Тобто надана позивачем інформація про те, що саме управління АТ «Ощадбанк» в м. Луганськ є її останнім місцем роботи, підтвердилася.

При цьому, після підтвердження достовірності відомостей, що були надані позивачем під час її реєстрації в Білоцерківському ЦЗ, відповідач не скасував своє рішення про відмову в наданні ОСОБА_2 статусу безробітної.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача було протиправно позбавлено права на отримання статусу безробітної з 18.12.2014 року, а отже і на отримання матеріальної допомоги по безробіттю, відповідно, з 27.12.2014 року.

Крім того, доводи відповідача щодо відсутності станом на 24.12.2014 року повної інформації та звітності за наслідками призначеної перевірки, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги, так як відповідач, у своєму рішення про відмову у наданні статусу безробітної, передчасно зазначив про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу безробітної.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, недоведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, яке фактично оскаржується позивачем, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та вірно застосував законодавство, що регулює ці правовідносини, та позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

При цьому апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі носять формальний характер, не спростовують висновку суду першої інстанції про протиправність дій позивача. Натомість оскаржувана Постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості - залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 03 вересня 2015 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.