Справа № П/811/1824/15
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року справа № П/811/1824/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

позивача : ОСОБА_1;

відповідача-1: ОСОБА_2;

відповідача-2: не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до відповідача-1 відповідача-2 Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області
провизнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області, в якому просить суд, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог та про збільшення позовних вимог:

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату на користь позивача грошового забезпечення за період з 20.03.2015 по 14.04.2015 року;

- зобов'язати Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату на мою користь грошового забезпечення за період з 14.04.2015 року по теперішній час;

- визнати бездіяльність Управління МВС в Кіровоградській області та Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області незаконною (протиправною), яка полягає в не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення більш ніж за один місяць;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. з Управління МВС України в Кіровоградській області та 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. з Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що у звязку з реорганізацією спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю, яка проходила в системі МВС України його посаду було скорочено. 25.02.2015 року позивач відповідно до наказу начальника УМВС області виведений у розпорядження до нового призначення.

Також зазначено зазначено, що відповідач ігноруючи норми діючого законодавства України залишив ОСОБА_1 без засобів на проживання, у звязку з чим позивач не міг розрахуватися за комунальні послуги, ліки дружині, яка є інвалідом, не міг належно утримувати малолітню дитину, а також своєчасно сплачувати кредитні платежі.

Представником відповідача до суду подано заперечення на позовну заяву у відповідності до якого позовні вимоги ним не визнаються у повному обсязі, оскільки позивачу нараховано та виплачено грошове зобовязання відповідно до чинного законодавства за час перебування у розпорядженні. Також представник відповідача вказує, що у позивача відсутні документальні підтвердження понесених моральних страждань. При цьому представник відповідача зазначає, що особа має право на відшкодування завданої моральної шкоди, якщо її право прямо передбачене нормативно-правовими актами, що регулюють спірні відносини, натомість дані правовідносини виникли в сфері проходження служби, що регулюється спеціальним законодавством, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди під час проходження служби.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення згідно позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши позивача, представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що ОСОБА_1 обіймав посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області.

18.03.2015 року наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №103 о/с, ОСОБА_1 з 25.02.2015 року звільнений з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області та залишений в розпорядженні УМВС по цій же посаді (а.с.61).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 14.04.2015 року №133 о/с на підставі протоколу кадрової комісії №15 від 14.04.2015 року ОСОБА_1 який перебував у розпорядженні УМВС по посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області призначено оперуповноваженим сектору карного розшуку кримінальної міліції Добровеличківського районного відділу УМВС України в області з 14.04.2015 року (а.с.60).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Оплата праці є найважливішою умовою трудового договору, оскільки саме на неї спрямований інтерес особи, яка наймається на роботу.

Так, метою праці є саме отримання цінностей, а отже, людина працює у звязку з відшкодуванням їй втрати фізичної та нервової енергій. Тому трудові відносини є відносинами відшкодувальними та важливою умовою життєдіяльності людей є праця. Тільки завдяки праці люди можуть задовольнити свої матеріальні та моральні потреби. Саме тому праця становить єдність двох функцій: засобу до життя і сферу ствердження особи.

Приписами частини 7 ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України Про міліцію від 20.12.1990 р. №565-ХІІ форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. №499 (далі за текстом Інструкція).

Підпункт 3.4. розділу 3 Інструкції визначено виплату грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ та в разі звільнення з посади (скорочення штатної посади).

Відповідно до пп. 3.4.3 Інструкції , керівниками підрозділів здійснюється облік робочого часу осіб, які перебувають у розпорядженні за відповідними посадами.

Виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Особам, які перебувають у розпорядженні і не виходять на службу без поважних причин або стосовно яких до фінансових підрозділів не надано відомості про облік їх робочого часу, грошове забезпечення не виплачується.

3.4.6. При виплаті грошового забезпечення в період перебування в розпорядженні не зараховується:

час перебування в черговій відпустці;

час перебування на стаціонарному лікуванні;

час тимчасового виконання обов'язків за вакантною посадою;

час перебування в дорозі від місця попередньої служби до відповідного органу внутрішніх справ;

час перебування на навчально-екзаменаційних сесіях заочних, вечірніх відділень вищих навчальних закладів МВС;

час перебування під арештом у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності в разі закриття кримінальної справи або винесення виправдувального вироку - з дня арешту до дня звільнення включно.

Досліджую спірні правовідносини судом не встановлено та відповідачем не надано доказів суду того, що позивачем вчиненні дій зазначені в пп.. 3.4.3 та 3.4.6 Інструкції на підставі яких грошове забезпечення не зараховується та не виплачується.

Разом з тим, пп. 3.4.8 Інструкції визначено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у звязку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом.

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення виплачується тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ України.

Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) особам рядового і начальницького складу виплачуються тільки оклади за спеціальними званнями.

Відповідно до пп. 3.4.5 Інструкції, днем зарахування в розпорядження вважається день підписання наказу про зарахування в розпорядження або день, зазначений у наказі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу начальника УМВС в області від 18.03.2015 року №103 о/с 25.02.2015 року звільнений з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу УБОЗ УМВС України в Кіровоградській області. Підстава: зміна штатного розкладу.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був отримувати грошове забезпечення протягом двох місяців до 25.04.2015 року з 25.02.2015 року.

Щодо тверджень відповідача про те, що виплата грошового забезпечення здійснюється під час перебування в розпорядженні, але не більше 15 діб відповідно до пп. 3.4.1 та 3.4.2 Інструкції, суд не бере до уваги дані доводи та зазначає наступне.

Відповідно до пп. 3.4.1 Інструкції, при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

Згідно пп. 3.4.2 Інструкції, у виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

З аналізу вищезазначених підпунктів Інструкції суд звертає увагу на те, що дані вимоги щодо зарахування та знаходження в розпорядженні органу внутрішніх справ визначені лише для осіб начальницького складу, до якого позивач не відносився на час звільнення з займаної посади.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частинні визнання протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області щодо не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення та зобовязання нарахування та виплати з 20.03.2015 по 14.04.2015 року підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області в не нарахуванні, не виплаті грошового забезпечення більш ніж за один місяць та зобовязанні виплатити грошове забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, наказом УМВС України в області від 14.04.2015 року №133 о/с на підставі протоколу кадрової комісії, відповідно до п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1, який перебував у розпорядженні Управління по посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими груштами УБОЗ УМВС4 в області, з 14.04.2015 року призначено на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Добровеличківського РВ УМВС України в області.

Судом встановлено, що грошове утримання ОСОБА_1 за квітень та травень 2015 року (з 14 квітня та травень повністю) нараховано та виплачено 15.06.2015 року в розмірі 1746,57 грн. та 1114.84 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №116 від 11 червня 2015 року, №139 від 22 червня 2015 року (а.с.73).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за квітень 2015 року (з 14 квітня 2015 року) нараховано: посадовий оклад - 368.33 грн.; за спеціальне звання - 70,83 грн.: надбавка за ОВЗ - 219,58 грн. Разом 658,74 грн. Утримання з грошового забезпечення: ССВ 17,13 грн.; військовий збір - 9,88 грн. До видачі - 631,73 грн.

За травень 2015 року нараховано: посадовий оклад - 650,00 грн.; за спеціальне звання - 125,00 грн.; надбавка за ОВЗ - 387,50 грн. Разом 1162,50 грн. Утримання з грошовою забезпечення: ССВ -30,23 грн.; військовий збір - 17,44 грн. До видачі - 1114,84 грн..

За червень 2015 року нараховано: посадовий оклад - 650,00 грн.; за спеціальне звання - 125,00 грн.; надбавка за ОВЗ - 387,50 грн. Разом - 1162,50 грн.. Утримання з грошовою забезпечення: ССВ -30,23 грн.;військовий збір - 17,44 грн. До видачі - 1114,84 грн.

Крім того судом встановлено, що витяг з наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку кримінальної міліції Добровеличківського РВ УМВС України в області надано бухгалтерії Добровеличківського РВ 30.04.2015 року, про що свідчить реєстри в канцелярії Добровеличківського РВ №542 (а.с.80).

Також, наказ вищезазначеного райвідділу №162 від 20.04.2015 року «Про встановлення надбавок працівника Добровеличківського РВ УМВС України в області» вбачається, що з 14.04.2015 року майору міліції ОСОБА_1 встановлено надбавку за виконання особливо важливих завдань урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років розмірі 50 відсотків посадового окладу (а.с.78).

Згідно пп. 1.5 Інструкції, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Відповідно пп. 1.6 Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 до Добровеличківського РВ з моменту призначення в на службу не зявлявся, грошовий атестат №54 він особисто не наддав. Атестат отримано РВ поштою лише 23.06.2015 року та зареєстровано в канцелярії РВ за №544 від 23.06.2015 року (а.с.79).

На думку суду, дані обставини унеможливили здійснити відповідне нарахування позивачу.

Більш того, судом встановлено, що УМВС України в Кіровоградській області проведено службове розслідування за фактом порушення працівником Добровеличківського РВ УМВС ОСОБА_1 службової дисципліни та 26.06.2015 року т.в.о. начальника УМВС України в області полковником міліції ОСОБА_3 затвердженого висновок проведеного розслідування (а.с.119-122).

За результатами службового розслідування т.в.о. начальника Добровеличківського РВ УМВС України в області винесено наказ від 09.07.2015 року №238 «Про покарання працівника Добровеличківського РВ», яким грошове утримання у період з 14.04.2015 року по теперішній час ОСОБА_1, у звязку з невиходом на службу без поважних причин вважати прогулом та з вказаний період не нараховувати (а.с.123-125).

Позивач не надав суду доказів оскарження або визнання незаконними результатів службового розслідування чи наказу від 09.07.2015 року №238 «Про покарання працівника Добровеличківського РВ».

Виходячи з наведених норм та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З огляду на зміст ч.1 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ, норми якого з огляду на п.1 ч.1 ст.3 поширюються, зокрема, на військовослужбовців правоохоронних органів, встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

При цьому частиною другою зазначеного Закону передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Таким чином, із аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що права та гарантії встановлені Конституцією та законами України поширюються на військовослужбовців із врахуванням законодавчо встановлених особливостей, а не за умови, якщо вони безпосередньо визначені спеціальним законодавством, яке врегульовує питання, повязані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах внутрішніх справ України.

За таких умов, суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування завданої моральної шкоди, з огляду на не встановлення такого права спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зясуванню в даному випадку підлягає те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд враховує, що бездіяльність Управління МВС в Кіровоградській області щодо своєчасного не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.03.2015 по 14.04.2015 року, яке є основним засобом для існування сімї позивача, обумовила необхідність вжиття позивачем додаткових заходів для пошуку коштів з метою забезпечення родини, зокрема, здійснювати позички у знайомих, близьких та колег. При цьому судом встановлено, що на утриманні у позивача перебуває неповнолітня дитина (а.с.16), а також дружина, яка є інвалідом ІІІ групи та потребує своєчасного лікування (а.с.18-19).

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області спричинено ОСОБА_1 моральну шкоду.

Разом з тим, оцінюючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд вважає, що справедливою сатисфакцією такої шкоди буде сума коштів у розмірі своєчасно не виплаченого позивачу грошового забезпечення з 20.03.2015 по 14.04.2015 року, тобто 2000,00 грн., оскільки не своєчасне отримання зазначених коштів і спричинило позивачу моральну шкоду.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню в частині суми 2000,00 грн.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши оскаржуваний позивачем наказ про звільнення на дотримання вимог вищезазначених нормативних актів, суд вважає їх неправомірним, а адміністративний позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 70, 85, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити - частково.

2.Визнати незаконною бездіяльність Управління МВС в Кіровоградській області, яка полягала в не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення.

3.Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату на користь позивача грошового забезпечення за період з 20.03.2015 по 14.04.2015 року.

4.Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1 (28000, АДРЕСА_1) моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.).

5.В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текс постанови виготовлений 27.07.2015 року.

Суддя Р.В. Жук