Справа № 810/2303/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2303/15 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

при секретарі - Чеботок Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено колегією суддів, у грудні 2014 року посадовою особою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «МОФ» вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» за період з 01.08.2014 по 31.08.2014.

За результатами перевірки складено акт від 30.12.2014 № 80/10-13-22-05/367967783 (акт перевірки), в якому зафіксовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю «МОФ» під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з придбання у його контрагентів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколайн-СТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» послуг не дотримано вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 4 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969, що призвело до завищення податкового кредиту за серпень 2014 року на загальну суму 66854 грн 00 коп.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 № , яким відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 83 567 грн 00 коп., з яких: 66 854 грн 00 коп. - за основним платежем, 16 713 грн 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення ТОВ «МОФ» звернулось за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентами у ході господарських операцій відповідають вимогам чинного законодаства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже, і підтверджують суми податкового кредиту, задекларованого позивачем, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У результаті дослідження матеріалів справи та наданих позивачем доказів, судова колегія вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

З метою підтвердження фактів виконання сторонами своїх договірних зобов'язань за договором позивачем були надані суду наступні копії первинних документів, а саме: договори; акти здачі-приймання наданих послуг; звіти до актів прийому-передачі наданих послуг; податкові накладні; рахунки-фактури; банківські виписки.

В результаті дослідження наданих первинних документів, судовою колегією встановлено, що у квітні 2014 року позивачем укладено з ТОВ «Еко-Сервіс» договір про надання послуг від 01.04.2014 № 0104/0612К (а.с. 106-108), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання особисто чи із залученням третіх осіб надати на користь позивача клірингові послуги (детальна інформація щодо яких міститься у додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною) на території складського комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

В подальшому, у серпні 2014 року між ТОВ «Еко-Сервіс» та позивачем підписано акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2014 № 134 (а.с. 110) та звіт до нього (а.с. 111), відповідно до яких позивач прийняв виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс» послуги з прибирання території складського комплексу, офісних приміщень та паркінгу складського комплексу (для вантажних автомобілів (митний термінал із зоною прибуття), а саме: прибирання внутрішніх під'їзних шляхів території складського комплексу і тротуарів; збору сміття з території; видалення бруду з бордюрного каменю; видалення сміття із сміттєвих урн і заміни пакетів; повного очищення території від бруду; очищення території за допомогою щіткових машин; оперативного підмітання території паркінгу, заїздів та виїздів від бруду і дрібного сміття; спорожнення урн із заміною пластикових пакетів; видалення локальних забруднень; сухого прибирання оргтехніки в офісних приміщеннях; прибирання кухні та миття посуду; поповнення місць загального користування витратними матеріалами; прибирання вхідної групи; чищення системи брудозахисту; чищення, миття і дезінфекції урн; забезпечення корзин та баків для сміття одноразовими мішками; прибирання та дезінфекції місць загального користування; видалення випадкових забруднень; локального вологого прибирання місць інтенсивного потоку; виносу сміття в контейнери, тощо на загальну суму 146040 грн, у тому числі ПДВ - 24340 грн.

За результатом виконання власного господарського зобов'язання перед позивачем ТОВ «Еко-Сервіс» виписано податкову накладну від 31.08.2014 № 134 на загальну суму 146040 грн, у тому числі ПДВ - 24340 грн (а.с. 113).

Оплату за надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Сервіс" клірингові послуги у загальному розмірі 146040 грн здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення та банківської виписки.

Також, як свідчать матеріали справи у серпні 2014 року позивачем укладено з ТОВ «Еколайн-СТ» договір про надання послуг від 01.08.2014 № 0108/0612 (а.с. 114-116), відповідно до умов якого контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання надати на користь позивача послуги, пов'язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд 1-А, а позивач зобов'язався прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

Окрім того, між ТОВ «Еколайн-СТ» та позивачем підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2014 № 235 (а.с. 119) та звіти до нього (а.с. 120-121, 122), відповідно до яких позивач прийняв надані його контрагентом послуги для транспортних засобів вантажопідйомністю до та понад 3 тонн, пов'язані із забезпеченням функціонування складського приміщення протягом поточної доби з моменту заїзду транспортного засобу, які включають: вантажно-розвантажувальні та інші послуги, які надаються для виконання необхідних робіт на території складського приміщення, перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший вручну, розвантажувальні роботи вручну, вантажні роботи вручну, регулювання руху транспортних засобів на загальну суму 255084 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 42514 грн. 00 коп.

За результатом виконання власного господарського зобов'язання перед позивачем ТОВ «Еколайн-СТ» виписано податкову накладну від 31.08.2014 № 235 на загальну суму 255084 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 42514 грн (а.с. 123).

Оплату за надані ТОВ «Еколайн-СТ» послуги по забезпеченню функціонування складського комплексу у загальному розмірі 255084 грн здійснено позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення та банківської виписки.

Дослідивши матеріали справи та підсумовуючи вище викладене судова колегія дійшла висновку, що податкові накладні, які містяться в матеріалах справи мають усі реквізити згідно Наказу Міністерства фінансів України № 1379 від 01.11.2011 «Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення», а самі первинні документи відповідають положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Наказ Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Окрему увагу слід звернути на те, що для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин товариства-контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб'єкта господарювання додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Водночас, суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями відповідача про здійснення операцій конрагентами позивача з метою штучного формування валових витрат та податкового кредита та вважає такі доводи відповідача необґрунтованими і безпідставними, з огляду на відсутність належного документального підтвердження завідомо умисної мети і факту спрямованості правочинів на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, з чим частина перша ст. 228 ЦК пов'язує визначення порушення публічного порядку.

Також судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на акт Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м Києві від 01 вересня 2014 року №2638/26-55-22-07/32155487 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Еко-сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків покупцями та постачальниками за період з 1 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року», адже такий акт є носієм певної інформації, яка є суто суб'єктивною думкою контролюючого органу і висновки викладені у ньому не мають доказової сили у даному спорі за відсутності доведення факту нереальності господарської операції.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 № є протиправним та таким, що порушує охоронювані законом права та інтереси позивача, а тому, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Бужак Н.П.