Справа № 317/604/15-а(2-а/317/21/2015)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Яркіна С.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"02" вересня 2015 р. справа № 317/604/15-а(2-а/317/21/2015)
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 р. у справі №317/604/15-а(2-а/317/21/2015) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просила визнати незаконним рішення відповідача, що призвело до порушення її права у вигляді зменшення на 40% соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям»; зобов'язати відповідача провести нарахування та виплатити позивачу недоплачені 40% державної соціальної допомоги за період з дня прийняття незаконного рішення УСЗН до постановлення судового рішення; зобов'язати відповідача здійснювати нарахування та виплати позивачу щомісячної державної соціальної допомоги передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» в подальшому в повному обсязі.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 р. позов було задоволено частково.

Визнано незаконним рішення Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, що призвело до порушення її права у вигляді зменшення на 40% соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області провести нарахування та виплатити позивачу суму недоплаченої державної соціальної допомоги за період з дня прийняття незаконного рішення УСЗН до постановлення судового рішення.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу, як одинока мати та допомогу малозабезпеченим сім'ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» з 13.03.2013 р.

Починаючи з березня 2014 року розмір допомоги малозабезпеченим сім'ям поступово зменшено на 20%, оскільки середньомісячний розмір доходів сім'ї за попередні шість місяців перед місяцем звернення менше ніж розмір мінімальної заробітної плати, а в травні цього року розмір допомоги було зменшено ще на 20%, так як середньомісячний розмір доходів сім'ї за попередні шість місяців перед місяцем також був меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати.

Надання позивачем - працездатною особою інформації про відсутність у неї доходів стало підставою для поступового зменшення розміру соціальної допомоги при кожному наступному звіренні за її призначенням, а саме, відповідно на 20, 40 та 50 відсотків у зв'язку з тим, що протягом тривалого часу вона не працює, не приймає участь в громадських роботах, не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

Позивач зазначила, що перебуває на диспансерному обліку в Запорізькій центральній районній лікарні з рядом тяжких хронічних захворювань і не може працювати за станом здоров'я, але в матеріалах особової справи відсутня довідка МСЕК, яка б підтверджувала непрацездатність чи інвалідність ОСОБА_2, тоді як, органи соціального захисту населення не мають повноважень оцінити стан здоров'я позивача.

Крім того, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається на шість місяців, як тимчасова допомога від держави і не може бути тривалий час єдиним джерелом існування сім'ї позивача та, у разі невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування, вона може бути зменшена до 50 відсотків.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області та з 13.03.2013 року отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям згідно з Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» отримує допомогу одиноким матерям.

Відповідно до довідки №02/01-27 від 05.01.2015 р. позивач перебуває на обліку в Запорізькому районному центру зайнятості з 04.01.2013 р.

Починаючи з березня 2014 року розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї позивача було поступово зменшено на 20%, з вересня 2014 року ще на 20%, з березня 2015 року ще на 10%, оскільки середньомісячний розмір доходів сім'ї позивача за попередні шість місяців перед зазначеними місяцями був меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати.

Позивач зверталась з письмовими зверненнями до відповідача про перерахунок та виплату соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, проте їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що протягом тривалого часу вона не працює, не приймає участь в громадських роботах, не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» №1768-III від 01.06.2000 року (далі - Закон України №1768-III) та Порядку призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250 (далі - Порядок №250).

Відповідно до ст.4 Закон України №1768-III заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз'яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 7 Закон України №1768-III призначена державна соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім'єю можливостей находження додаткових джерел для існування.

Статтею 10 Закон України №1768-III скарга на рішення місцевої державної адміністрації про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні може бути подана до вищестоящого органу виконавчої влади або до суду.

Пунктом 3 Порядку №250 визначено, що призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних,

районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї.

Відповідно до п.13 Порядку №250 рішення органу праці та соціального захисту населення про призначення соціальної допомоги чи про відмову в її наданні може бути оскаржено до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Згідно з п.17 Порядку №250 призначена соціальна допомога може бути зменшена до 50 відсотків її розміру у разі невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

У разі повторного подання інформації про відсутність доходів у працездатних осіб, які включені до складу сім'ї (крім осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного умедичному висновку лікувально-консультаційної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 16 років та особами, які досягли 80-річного віку; осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню), а також якщо середньомісячний розмір доходів залишається меншим ніж розмір мінімальної заробітної плати, розмір соціальної допомоги поступово зменшується при кожному наступному зверненні за її призначенням відповідно на 20, 20 і 10 відсотків.

Соціальна допомога може призначатися без зменшення її розміру

на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій. Рішення про призначення соціальної допомоги в таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що надання позивачем - працездатною особою, інформації про відсутність у неї доходів стало підставою для поступового зменшення розміру соціальної допомоги при кожному наступному звіренні за її призначенням, а саме, відповідно на 20, 40 та 50 відсотків у зв'язку з тим, що протягом тривалого часу вона не працює, не приймає участь в громадських роботах, не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

Посилання позивача на те, що вона перебуває на диспансерному обліку в Запорізькій центральній районній лікарні з рядом тяжких хронічних захворювань і не може працювати за станом здоров'я, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК, яка б підтверджувала непрацездатність чи інвалідність ОСОБА_2, тоді як, органи соціального захисту населення та суд не мають повноважень оцінити стан здоров'я позивача.

Проведення медико-соціальної експертизи регулюється Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р., відповідно до якого ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу у сторонньому нагляді, догляді або допомозі, тощо, визначають міські та районні МСЕК.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є працездатною особою, проте протягом тривалого часу вона не працює, не приймає участь у громадських роботах та не використовує інших можливостей знаходження додаткових джерел для існування.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з тим, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається на шість місяців, як тимчасова допомога від держави і не може бути тривалий час єдиним джерелом існування сім'ї позивача та, у разі невикористання сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування, вона може бути зменшена до 50 відсотків.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконним рішення відповідача, що призвело до порушення її права у вигляді зменшення на 40% соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 26.01.2015 року №22 «Про вирішення питань, пов'язаних з наданням громадянам усіх видів державної соціальної допомоги та пільг» залишено без змін розмір призначеної ОСОБА_2 допомоги у зв'язку з невикористанням сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування (а.с.86-89).

На підставі вищенаведеного розпорядження, Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області було прийнято розпорядження №4 «Про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям», яким ОСОБА_2 залишено без змін розмір призначеної допомоги (зі зменшенням на 40% згідно п.17 Порядку №250) у зв'язку з невикористанням сім'єю можливостей знаходження додаткових джерел для існування (а.с.75).

Жодного рішення, що призвело до порушення права позивача у вигляді зменшення на 40% соціальної допомоги, яке оскаржує позивач, в матеріалах справи не міститься, докази його існування позивачем не надано, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання незаконним рішення, існування якого не доведено.

В свою чергу, нарахування та виплата державної соціальної допомоги здійснювалось на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.01.2015 року №22 та розпорядження Управлінням соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області №4.

Докази оскарження чи скасування зазначених вище розпоряджень у встановлений законодавством порядок до суду не надано, а тому підстави для перерахування соціальної допомоги нарахованої позивачу на підставі діючих розпоряджень відсутні.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача провести нарахування та виплатити позивачу недоплачені 40% державної соціальної допомоги за період з дня прийняття незаконного рішення УСЗН до постановлення судового рішення є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що постанова Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 р. в частині відмови в зобов'язанні відповідача здійснювати нарахування та виплати позивачу щомісячної державної соціальної допомоги передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» в подальшому в повному обсязі сторонами не оскаржується, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість відмови в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тис суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області - задовольнити.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2015 р. у справі №317/604/15-а(2-а/317/21/2015) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А. Олефіренко

В.А.Шальєва