Справа № 465/6515/14-а 2-а/465/70/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Справа № 876/7455/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач» на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Об'єднання співвласників квартир будинку №53а по вулиці Котляревського в м.Львові «Спілка», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котляревського 49» до Львівської міської ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач», Відділ Держземагенства у м.Львові та Комунальна Львівська міська лікарня «Хоспіс» про визнання незаконною та скасування ухвали,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до Львівської міської ради (далі - Міська рада) в якому просили визнати незаконною та скасувати ухвалу Міської ради від 29.12.2011 №1118 «Про надання згоди ТзОВ «Дублянибудпостач» на зміну цільового призначення земельної ділянки, погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1» (далі - Ухвала).

Разом із позовною заявою, позивачами було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.4).

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року у справі №465/6515/14-а заяву про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Міській раді приймати в Товариства з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач» (далі - ТОВ) на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлово-офісної споруди за рахунок земель що не надані у власність або користування, за функцією використання - землі комерції до вирішення справи.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів та інших осіб. Вважає, що останніми не доведено, що спірна земельна ділянка є у їх безпосередній власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову в справі, суд першої інстанції виходив із того, що у п.3 Ухвали передбачено подання ТОВ відповідачу на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а відтак слід заборонити Міській раді приймати такі документи на затвердження до вирішення справи.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, нормам процесуального права та є помилковими з таких міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі у своєму клопотанні про забезпечення позову просять заборонити Міській раді, будь-яким юридичним та фізичним особам вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення на виконання Ухвали, у зв'язку із тим, що вважають таку Ухвалу незаконною та прийнятою з порушенням їх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до вимог ст.117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Із аналізу ст.117 КАС України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Також при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Тому, оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що приймаючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що позивачами жодним чином не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

В основу заявленого клопотання позивачами фактично покладені доводи позовних вимог, через що задоволення наведеного клопотання призведе до фактичного ухвалення рішення по суті спору без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Так, єдине на, що покликаються позивачі це те, що Міська рада неправомірно розпорядилася їх прибудинковою ділянкою, проігнорувала усі існуючі норми, які регулюють відносини добросусідства, попередження шкідливого впливу на сусідню земельну ділянку, норми, які регулюють забудову території, на якій розташовані об'єкти охорони культурної спадщини, зокрема території історичного ареалу м.Львова, норми, які регулюють правовідносини у сфері санітарно-епідеміологічного благополуччя населення тощо.

В обґрунтування очевидної небезпеки заподіяння шкоди своїм правам та інтересам до ухвалення рішення у справі позивачі не наводять жодних доказів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що жодного будівництва ТОВ на спірній земельній ділянці не проводиться.

Більше того, оскаржувана Ухвала, жодним чином не надає права ТОВ здійснювати будівельні роботи, а лише надає згоду на зміну цільового призначення земельної ділянки та дає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відтак, жодної імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову просто не існує.

Позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами вказані ними підстави для забезпечення позову, не вказано, зокрема в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Апеляційний суд також звертає увагу, що судом першої інстанції обраний вид забезпечення позову, який не відповідає заявленому позивачами та є абсолютно недієвим, оскільки ним заборонено Мійській раді приймати на затвердження проект землеустрою, який уже прийнятий відповідачем та перебуває на стадії затвердження.

Щодо способу забезпечення позову обраного позивачами, то такий також лежить за межами предмету позову, оскільки є неконкретизованим та не спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення, адже усі дії на виконання Ухвали уже здійснені, зокрема ТОВ уже подано проект землеустрою на затвердження, а інші пункти Ухвали не передбачають вчинення дій на її виконання.

Відтак, враховуючи, що позивачами не підтверджено очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення заявленого ними клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки такі не являються необхідними на даний момент, а порушені на думку позивачів їх права, в разі якщо суд вирішить справу у їх користь будуть в повній мірі відновлені судовим рішенням без жодних додаткових заходів для цього.

Згідно приписів ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дублянибудпостач» задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2015 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 04 вересня 2015 року.