Справа № 2-а-18997/11
Суддя: Парій О. В.
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2011 року м. Бердянськ

Суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Парій О.В., розглянувши у порядку скороченого провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області (надалі УПСЗН ) про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії, щодо виплати компенсації на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2011 року позивач, з додержанням вимог територіальної та предметної підсудності, звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, як адміністративного суду, з позовом до УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом 3 групи, має право на щорічну допомогу на оздоровлення (чотири мінімальних заробітних плати), передбачені Законом України №796-Х11 від 28.02.1991р. "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон 796), зокрема статтями 50 та 48 відповідно. Відповідач відмовляється провести зазначені виплати у відповідність з вимогами Закону, що підтверджується письмовими відповідями, доданими до адміністративного позову. Просить суд зобовязати відповідача перерахувати та виплатити йому суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" чотири мінімальних заробітних плат, починаючи з 1993 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на день виплати.

Від відповідача надійшло письмове заперечення проти позову, з посиленням на те, що законами України про Державний бюджет України в кожному бюджетному році надавалось право КМУ встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнував, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Ці норми неконституційними не визнавались, тому при виплаті позивачу допомоги, управління діяло у межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. ОСОБА_1 того, відповідач звернув увагу на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом 3 групи.

Позивач має право на отримання передбаченої ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофищорічної разової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат (розмір заробітної плати визначається на момент виплати), та захист цього права від порушень з боку відповідача, які проявлені у вигляді відмови в здійсненні нарахування та проведенні перерахунку суб'єкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи№ 796-ХІІ від 28.02.1991 року пільг.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист в випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач перебуває на обліку в УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, щорічна разова допомога на оздоровлення нараховується йому відповідачем у спосіб та у розмірі, встановленому Постановами КМУ, в тому числі №836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року (відповідь УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області ЗМР а.с.13).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної разової допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постановами Кабінету Міністрів України, в тому числі №836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року , на підставі яких була нарахована щорічна разова допомога на оздоровлення позивачу, оскільки остання звужує обсяг встановлених законом його прав.

Зі змісту ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"випливає, що за основу нарахування щорічної разової допомоги на оздоровлення береться мінімальна заробітна плата.

За чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати визначається лише за правилами, передбаченими Законом України Про державний бюджет на 2011 рік, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

В рішеннях Конституційного Суду України у справах № 1-21/05 від 11. 10. 2005 р., № 8 від 06. 07. 1999 р., № 5-рп/02 від 20. 03. 2002 р,. № 7 рп/04 від 17. 03. 2004 року, № 20-рп/04 від 01.12.2004 р, № 10 рп/08 від 22.05.2008 року, що стосувались спорів, повязаних з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, КСУ зазначив, що пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, відповідно до ст. 22 Конституції України є неприпустимим.

Таким чином, при розрахунку розміру щорічної разової допомоги на оздоровлення слід керуватися ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до яких особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна разова допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право позивача на отримання зазначеної щорічної разової допомоги на оздоровлення закріплено у Законі, гарантовано державою та підтверджується відповідними доказами, а обов'язок здійснення перерахунку допомоги позивачу покладено саме на УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області. Оскільки відповідач проявив бездіяльність щодо законодавчо визначеного обов'язку вчинити дії, пов'язані з перерахунком належної позивачу щорічної разової допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, суд не може здійснювати розрахунок допомоги позивача, оскільки це відноситься до повноважень УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, а лише має право зобов'язати його вчинити дії щодо її перерахунку у відповідності з вимогами, встановленими ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофиза відповідний рік.

При вирішенні справи суд виходить з того, що згідно із ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 99 КАС України).

Позивач в своєму позові заявив клопотання про поновлення йому передбаченого законом строку звернення до суду за захистом порушеного права, та здійснити відповідні нарахування та виплати починаючи з 1993 року, при цьому вказуючи, що про порушення прав та законних інтересів дізнався з листа відповідача від 06.10.2011 року.

Судом не вбачається поважних причин пропущення позивачем зазначеного строку звернення до суду із цим позовом і підстав для його поновлення.

Ухвалою судді від 18.10.2011 року позовні вимоги за період з 01.01.1993 року по 16.04.2011 року залишено без розгляду.

З цих підстав, оскільки зазначена виплата є щорічною разовою допомогою на оздоровлення, то вона підлягає стягненню за 2011 рік - у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день виплати, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Оскільки позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті компенсації на оздоровлення, що також не спростовується і зазначені дії відповідача є протиправними та суперечать чинному законодавству, а тому права позивача підлягають захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії, щодо виплати компенсації на оздоровлення - задовольнити.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області в частині відмови у проведенні донарахування ОСОБА_1 невиплаченої частини щорічної разової допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2011 рік незаконними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову допомогу на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2011 рік, - у розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день виплати, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було прийнято без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В.Парій