Справа № 804/12891/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 вересня 2015 р. справа 804/12891/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юрков Е.О., дослідивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції про скасування арешту майна та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції з вимогами:

- скасувати арешт всього майна, що належить ОСОБА_1, який накладено 17 листопада 2008 року постановою відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції № вп 10005476 від 10 жовтня 2008 року, реєстраційний номер обтяження 8198835;

- зобовязати відділ Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції вчинити дії, необхідні для виключення з Державного реєстру речових прав інформацію про арешт всього майна, що належить ОСОБА_1, який накладено 17 листопада 2008 року постановою відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції № вп 10005476 від 10 жовтня 2008 року, реєстраційний номер обтяження 8198835.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову та письмових доказів, які долучені до нього, на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-923/08, виданого 24.04.2008 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1197,32 грн.

Постановою Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції № ВП 10005476 від 10.10.2008 року на імя ОСОБА_1 накладено арешт на все нерухоме майно 17.11.2008 року, реєстраційний номер обтяження 8198835.

31.12.2009 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-923/08, виданого 24.04.2008 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1197,32грн. завершено на підставі п.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, процесуальні відносини, пов'язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, одночасно регулюються процесуальним законодавством різних судових юрисдикцій, зокрема, нормами Кодексу адміністративного судочинства України, Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за № 606-XIV передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи судові накази.

Згідно приписів ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У пункті 2 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (зі змінами та доповненнями) вказано, що «Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому судам слід ураховувати, що до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників».

Крім того, п.3 Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» (зі змінами та доповненнями) визначено, що «Юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»».

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 384 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з поданих позовних матеріалів, виконавчий документ, а саме судовий наказ № 2н-923/08 був виданий 24.04.2008 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1197,32 грн.

Таким чином, у даному випадку законом встановлено інший порядок судового оскарження дій та рішень органів державної виконавчої служби відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, оскільки процес виконання судових рішень нерозривно пов'язаний зі справами, у яких суд надав захист, тому дана позовна заява підсудна суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до вимог частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заяву не належить розглядати Дніпропетровським окружним адміністративним судом та повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами позивачеві.

На виконання частини 6 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз'яснює позивачу, що для захисту порушених прав, ОСОБА_1 необхідно звернутись до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, у порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. 17, 82, ст. 109, ст. 160, 165, ч. 1 ст. 181 КАС України, суддя, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції про скасування арешту майна та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.О. Юрков