Справа № 2а/1770/5527/2011
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/5527/2011

02 лютого 2012 року 16год. 09хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пушкової О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1: представник ОСОБА_2,

відповідача 2: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 акціонерного товариства "Костопільське хлібоприймальне підприємство"
до Рівненського обласного центру зайнятості Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Начальника Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості ОСОБА_3
про визнання неправомірними дії, визнання незаконним акту
ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Костопільське хлібоприймальне підприємство" звернулося в суд із адміністративним позовом до Рівненського обласного центру зайнятості -Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, до начальника Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 про визнання незаконним акту перевірки №07-270 від 20.10.2011 року та про визнання неправомірними дій при складанні такого акту.

Позовні вимоги в повній мірі були підтримані представником позивача в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення фактично проводила перевірку ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" 26.08.2011 року і за її результатами жодних порушень не встановила. Разом з тим, без будь-яких додаткових підстав та приводів, начальником вказаної інспекції підписано та направлено на адресу позивача акт перевірки №07-270 від 20.10.2011 року, в якому вже зазначено про встановлення з боку позивача порушень вимог статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року та запропоновано сплатити штраф в сумі 14880,00 грн. Крім того, що вказаний акт складений з порушенням процедури, позаяк жодної перевірки 20.10.2011 року Інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення не проводилося, представником позивача стверджено, що його висновки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та на дійсних обставинах справи. Так, частина 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року, за якою ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" притягнуто до відповідальності, передбачає в якості підстави для відповідальності використання роботодавцем праці іноземців або осіб без громадянства на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства. Перевіркою позивача не було встановлено жодного факту використання праці іноземця або особи без громадянства на умовах трудового договору. Що стосується громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_6, то він був обраний на загальних зборах акціонерів товариства 03.12.2009 року головою ліквідаційної комісії і виконував свої повноваження не на умовах трудового договору, а на добровільних засадах, як зацікавлена особа, яка є крупним акціонером ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство". Вказана особа жодної винагороди від позивача не отримувала, посада голови ліквідаційної комісії в штаті товариства відсутня, а тому висновки про використання ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" його праці на умовах трудового договору є безпідставними. За наведеного, представник позивача просила про повне задоволення позовних вимог. Що стосується позовних вимог до начальника інспекції ОСОБА_3, - просила визнати неправомірними її дії, які полягають у написанні акту перевірки №07-270 від 20.10.2011 року.

Представник Рівненського обласного центру зайнятості в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що перевірка позивача та винесення спірного рішення, яке відображене в акті перевірки №07-270 від 20.10.2011 року, здійснені Інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення у повній відповідності до вимог статті 18 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року та в межах компетенції відповідного органу, згідно з Положенням про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №47 від 24.06.1991 року. В рамках такої перевірки було встановлено, що ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" використовується праця іноземного громадянина, а саме громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_6. Вказана особа з 03.12.2009 року обіймала посаду голови ліквідаційної комісії. Ця посада включена до класифікатора професій (код 1210.1). Крім того, ОСОБА_6 підписував накази по товариству, розрахункові відомості та інші документи ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство", тобто виконував трудову функцію керівника. Оскільки ж дозвіл на працевлаштування вказаного іноземного громадянина позивачем у встановленому порядку не отримувався, то актом перевірки №07-270 від 20.10.2011 року на нього правомірно накладено стягнення, передбачене частиною 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року. За наведеного, просив в позові відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що перевірка ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" фактично проведена 26.08.2011 року, і актом такої перевірки було зафіксовано, що на підставі протоколу загальних зборів акціонерів №2 від 03.12.2009 року головою ліквідаційної комісії призначено громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_6. Оскільки під час перевірки виникли сумніви з приводу правомірності призначення на вказану посаду громадянина іноземної держави, рішення прийнято не було, натомість керівництвом Рівненського обласного центру зайнятості направлено запит Територіальній державній інспекції праці у Рівненській області. Після отримання відповіді, аналізу судової практики та норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-XII від 14.05.1992 року, Інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення прийнято рішення про притягнення позивача до відповідальності за використання праці іноземця без відповідного дозволу, яке, з огляду на відсутність законодавчо визначеного порядку накладення штрафу, оформлено у вигляді акту №07-270 від 20.10.2011 року. За наведеного, просила в позові відмовити.

Дослідженими по справі доказами судом встановлено, що посадовими особами Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості 26.08.2011 року проведено перевірку ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" з питань дотримання законодавства про зайнятість населення. Її результати оформлені актом №б/н від 26.08.2011 року (а.с.8-9). Період перевірки з 01.01.2011 року по 26.08.2011 року. У розділі IV акту "Додержання вимог статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" зазначено, що на підставі протоколу №2 від 03.12.2009 року головою ліквідаційної комісії за прийнятим рішенням позачергових загальних зборів призначено громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_6. Додатками до акту є: копія паспорту ОСОБА_6, копія протоколу №2 від 03.12.2009 року, штатний розпис від 01.05.2011 року, наказ №1-к від 02.02.2010 року, №2-к від 01.04.2011 року (а.с.12-14, 29-33).

20.09.2011 року Рівненський обласний центр зайнятості звернувся з листом щодо надання розяснення з питання правомірності призначення головою ліквідаційної комісії громадянина іноземної держави до Територіальної державної інспекції праці у Рівненській області, яка 23.09.2011 року повідомила, що надання такого розяснення до її компетенції не віднесено (а.с.41). Після цього, відповідач вдався до вивчення судової практики (а.с.42-45).

18.10.2011 року ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" звернулось до Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості з листом №23/ХПП, в якому просило повідомити, чи приймались які-небудь рішення на підставі акту перевірки від 26.08.2011 року (а.с.10).

Відповіді на вказане звернення позивач не отримав, натомість отримав акт за №07-270 від 20.10.2011 року, за змістом якого начальником Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 на виконання своїх службових обовязків зафіксовано, що ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" використовується праця громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_6 без дозволу державної служби зайнятості на використання праці іноземців та осіб без громадянства. Факт порушення підтверджено актом від 26.08.2011 року, протоколом позачергових зборів акціонерів №2 від 03.12.2009 року, розрахунковою відомістю про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загально-обовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 2009 рік та за 2011 рік за підписом ОСОБА_6, як керівника та головного бухгалтера. Вказаним актом на підставі статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року запропоновано ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" сплатити штраф в двадцятикратному розмірі мінімальної зарплати (20х744=14880), в сумі 14880,00 грн. (а.с.11).

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, а також соціальної гарантії з боку держави в реалізації громадянами права на працю визначені Законом України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року.

Відповідно до частини 1 статті 1 вказаного Закону, зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Зайнятість населення, що проживає на території України, забезпечується державою шляхом проведення активної соціально-економічної політики, спрямованої на задоволення його потреб у добровільному виборі виду діяльності, стимулювання створення нових робочих місць і розвитку підприємництва. Відповідно до статті 18 цього Закону, для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. У складі державної служби зайнятості створюється інспекція, що здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість підприємствами, установами й організаціями, незалежно від форм власності і господарювання, фермерами та іншими роботодавцями.

Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення затверджено, постановою Кабінету Міністрів УРСР №47 від 24.06.1991 року.

Відповідно до пункту 1 вказаного Положення, Інспекція входить до складу державної служби зайнятості, здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями. Інспекція проводить перевірку додержання законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцям, зокрема, здійснює заходи, спрямовані на недопущення нелегального використання праці іноземців або осіб без громадянства без дозволу державної служби зайнятості. Інспекції надається право безперешкодно відвідувати підприємства, установи та організації усіх форм власності з метою контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, ознайомлюватися з документами та одержувати від підприємств, установ та організацій копії наказів, розпоряджень, протоколів, дані обліку і звітності та інформацію з питань додержання законодавства про зайнятість населення, інші документи і відомості, необхідні для виконання інспекцією своїх завдань; давати власнику (керівнику) підприємства, установи та організації або уповноваженому ним органу та іншим роботодавцям у разі виявлення порушень законодавства про зайнятість населення приписи про їх усунення, а також застосовувати економічні санкції до підприємств, установ і організацій усіх форм власності, за порушення законодавства про зайнятість населення, передбачені статтями 5 та 20 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року і за недодержання вимог статей 8 і 18 зазначеного Закону.

За наведеного, Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості мала необхідний обсяг компетенції на проведення перевірки позивача та на оформлення її результатів актом від 26.08.2011 року. Мав вказаний відповідач і відповідні повноваження на притягнення роботодавця до відповідальності за працевлаштування іноземного громадянина без відповідного дозволу. Що стосується форми, в якій відображено рішення про накладення на позивача штрафу, то така на кінець 2011 року затверджена не була. Так, частина 4 статті 8 Законом України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року містить відсилочну норму, що порядок накладення штрафу визначається центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, який, в свою чергу, до кінця 2011 року такого порядку не розробив та не затвердив. Відповідно, оформляючи рішення актом перевірки №07-270 від 20.10.2011 року, Інспекція з контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення не вийшла за межі своїх повноважень і процедури застосування санкції, з огляду на відсутність такої, порушити не могла. В свою чергу, ОСОБА_3, як посадова особа, начальник Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості, мала повне право і повноваження на написання акту перевірки №07-270 від 20.10.2011 року. Відповідно, позовні вимоги до неї задоволенню не підлягають.

Що стосується законності та обґрунтованості оспорюваного рішення, викладеного у формі акту №07-270 від 20.10.2011 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року, роботодавці мають право на використання праці іноземців та осіб без громадянства на умовах трудового договору лише за наявності виданого роботодавцю державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною 3 вказаної статті Порядок видачі, продовження терміну дії та анулювання дозволів на використання праці іноземців та осіб без громадянства визначається Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України №2028 від 01.11.1999 року. Згідно з пунктом 1 Порядку, дозвіл на працевлаштування оформляється іноземцю або особі без громадянства, який має намір займатися в Україні трудовою діяльністю, за умови, якщо в країні (регіоні) відсутні працівники, які спроможні виконувати цей вид роботи, або є достатні обґрунтування доцільності використання праці іноземних фахівців, якщо інше не передбачене міжнародними договорами України. Підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання та іноземні суб'єкти господарської діяльності, що діють на території України, можуть використовувати працю іноземців лише за наявності у них дозволів на працевлаштування, якщо інше не передбачене міжнародними договорами України. Відповідно до пункту 4 Порядку, дозвіл на працевлаштування оформляється і видається Державним центром зайнятості Мінпраці або за його дорученням відповідними центрами зайнятості Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя для роботи на підприємстві, в установі, організації, які запросили іноземця на певну посаду (за фахом).

Згідно з частиною 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року, у разі використання роботодавцем праці іноземців або осіб без громадянства на умовах трудового договору без дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства державна служба зайнятості стягує з роботодавця штраф за кожну таку особу у двадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Текстуальний зміст вказаної норми свідчить, що державній службі зайнятості надано право стягувати з роботодавця штраф не за будь-яке використання праці іноземців або осіб без громадянства, а лише за використання такої праці на умовах трудового договору.

В свою чергу, за визначенням статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається з протоколу №2 позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" від 03.12.2009 року, вищим органом управління позивача прийнято рішення про припинення Товариства шляхом його ліквідації, для чого обрано ліквідаційну комісію. Слід зазначити, що ліквідаційна комісія обрана, як колегіальний орган, у складі трьох чоловік: голови ОСОБА_6, заступника голови ОСОБА_7 та члена комісії ОСОБА_8. Голові надано право підпису всіх документів від імені ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" та ліквідаційної комісії.

ОСОБА_6 є громадянином ОСОБА_5 Федерації, і дозволу на його працевлаштування ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" у встановленому порядку не отримувало, що в повній мірі визнається позивачем. Разом з тим, вказаний іноземний громадянин обирався на посаду голови ліквідаційної комісії без укладення трудового договору та без виплати йому заробітної плати, що доводиться табелями обліку робочого часу (а.с.48-83). Зі штатних розкладів вбачається перелік посад працівників, з якими ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" перебувало у трудових відносинах та яким виплачувалася заробітна плата. Вказані штатні розклади не містять такої посади, як голова ліквідаційної комісії (а.с.84-98).

Доказів тому, що вказаний іноземний громадянин отримував від позивача заробітну плату, чи дохід в будь-якій іншій формі, відповідачами суду не надано. Готовність ОСОБА_6 безкоштовно виконувати функції голови ліквідаційної комісії пояснюється тим, що він був крупним акціонером ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство" та обіймав посаду голови Наглядової ради товариства.

Документально підтверджені доводи відповідачів про те, що ОСОБА_6 підписував накази про звільнення працівників, розрахункові відомості та звітні документи ВАТ "Костопільське хлібоприймальне підприємство", не є доказами, які підтверджують факт протиправного працевлаштування вказаної особи, позаяк такі функції він виконував на безоплатній основі, без підлягання внутрішньому трудовому розпорядкові.

З цих же підстав суд відхиляє покликання відповідачів на те, що за правилами статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження про зарахування працівника на роботу не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Твердження відповідачів про те, що голова ліквідаційної комісії виконує трудову функцію керівника (органу управління) товариства та має право на отримання винагороди за свою працю засновані на нормах Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-XII від 14.05.1992 року, дія якого на процедуру ліквідації господарських товариств за рішенням вищого органу товариства не поширюється. Більше того, вказаний Закон наділяє відповідними повноваженнями ліквідатора банкрута, а не голову ліквідаційної комісії. За нормами ж Закону України "Про господарські товариства" №1576-XII від 19.09.1991 року та Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI від 17.09.2008 року, повноваження по управлінню справами товариства, повноваження наглядової ради та виконавчого органу акціонерного товариства переходять до

ліквідаційної комісії, а не до її голови. Отримання ними винагороди за виконання таких функцій норми вказаних законів не передбачають, а тому таке питання регулюється виключно трудовим законодавством.

Сукупність наведених обставин свідчить, що рішення Інспекції, викладене у формі акту №07-270 від 20.10.2011 року, про застосовування до позивача економічної санкції, передбаченої частиною 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року є протиправним, позаяк ґрунтується на хибному розумінні відповідачами її диспозиції. Використання позивачем праці іноземного громадянина на добровільних засадах без виплати йому винагороди за працю не є використанням праці іноземця на умовах трудового договору, а тому не тягне за собою відповідальності. Доказом того, що праця на умовах трудового договору передбачає виплату іноземцю або особі без громадянства винагороди за працю є не лише норма статті 21 Кодексу законів про працю України, а санкція частини 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року, яка встановлена у кратному розмірі мінімальної заробітної плати та є прямо пропорційною кількості незаконно працевлаштованих осіб.

Спірне рішення Інспекції є необґрунтованим, позаяк документальні підтвердження порушення позивачем норми частини 4 статті 8 Закону України "Про зайнятість населення" №803-XII від 01.03.1991 року відсутні. При складанні акту перевірки Інспекцією не досліджено жодних документів, які стосуються обліку робочого часу, штатної чисельності працівників, тобто висновки про наявність трудових правовідносин між позивачем і іноземним громадянином побудовані виключно на припущеннях перевіряючих.

За таких обставин, рішення Інспекції не відповідає критеріям правомірності, передбаченим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. При цьому, названа норма визначає рішення, як нормативно-правовий акт чи правовий акт індивідуальної дії. В свою чергу, під нормативно-правовими актами розуміються рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правові ж акти індивідуальної дії це рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації. Акт перевірки, сам по собі не є правовим актом індивідуальної дії.

У позовній заяві позивач просить суд визнати незаконним акт перевірки №07-270 від 20.10.2011 року. По суті вказаний акт, не є актом перевірки, а є формою рішення про накладення на позивача фінансової санкції.

Частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено право суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи необхідність повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Інспекції по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у сумі 14880,00 грн., що відображене у акті №07-270 від 20.10.2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Інспекції по контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення Рівненського обласного центру зайнятості про нарахування ОСОБА_4 акціонерному товариству "Костопільське хлібоприймальне підприємство" штрафу в сумі 14880,00 грн., відображене в акті перевірки додержання законодавсвта України про зайнятість населення ОСОБА_4 акціонерного товариства "Костопільське хлібоприймальне підприємство" №07-270 від 20.10.2011 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Костопільське хлібоприймальне підприємство" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14,11 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Суддя Друзенко Н.В.