Справа № 341/1265/14-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

341/1265/14-а

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 р.

Справа № 876/6836/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді – Качмара В.Я.,

суддів – Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря – Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Приватного підприємства «Телекомпанія «РАЇ» та Бурштинської міської ради Івано-Франківської області на постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Телекомпанія «РАЇ» до Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року Приватне підприємство «Телекомпанія «РАЇ» (далі – ПП) звернулося до суду із позовом до Бурштинської міської ради Івано-Франківської області (далі – Міська рада) про: визнання відсутності компетенції відповідача приймати рішення стосовно припинення роботи обладнання, яке використовується позивачем для мовлення, та демонтажу опори радіотелевізійної передавальної станції ПП, встановленої за адресою м.Бурштин вул.Січових Стрільців 27; визнання протиправним та скасування рішення Міської ради від 30.04.2014 №01/41-14 «Про розгляд звернення жителів м.Бурштин озвучених на віче 25.02.2014р. та 23.03.2014р.» (далі – Рішення). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням протиправно зобов'язано дирекцію ПП припинити роботу ретрансляційного передавача або демонтувати телевишку до 02.06.2014. Таке Рішення прийнято з перевищенням повноважень та порушує право позивача на здійснення господарської діяльності.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року у справі №341/1265/14-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення. В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову оскаржило ПП, яке просить скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити позов в цій частині. Покликається на те, що серед переліку повноважень міської ради, передбачених ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон №280/97-ВР), відсутні повноваження стосовно прийняття рішень про зобов’язання підприємств припинити роботу обладнання, яке використовується ними для мовлення та провести його демонтаж, що не встановив суд.

Також, з постановою, фактично в частині задоволення позову, не погодилася Міська рада, яка просить постанову скасувати та відмовити в позові. Вказує, що приймаючи Рішення, Міська рада виходила із вимог членів територіальної громади про припинення функціонування та знесення телевежі ПП як такої, що загрожує здоров’ю населення. Позивачем під час розгляду справи в суді не доведено безпечності експлуатації телевежі для забезпечення здоров’я населення міста, а подані документи втратили чинність або датовані більше семи років назад. Приймаючи оскаржуване рішення Міська рада розглядала питання охорони здоров’я населення від впливу електромагнітних випромінювань як таке, що має важливе медичне та соціально-економічне значення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких міркувань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПП має ліцензії на мовлення від 28.05.2002 серії НР №0222-м зі строком дії до 29.05.2016 – вид мовлення ефірне (телебачення) (а.с.10).

Також, 06.05.2011 ПП отримало дозвіл №ТБ-26-0003946 на експлуатацію радіоелектронного засобу аналогового телевізійного мовлення, місце розташування Івано-Франківська область, Галицький район, м.Бурштин, вул.Січових Стрільців, 27 (а.с.7).

З протоколу досліджень електромагнітного поля від 19.03.2007 №22/63-64 та акту санітарно-гігієнічного обстеження від 01.02.2011 вбачається, що електромагнітне випромінювання не перевищує граничнодопустимі рівні і відповідає вимогам «Державних санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань», перевищень гранично допустимих рівнів ЕМП не виявлено (а.с.8-9).

25.02.2014 та 23.03.2014 на віче жителів м.Бурштин було озвучено питання про шкідливість телевізійної вишки ПП, з вимогою про її демонтаж та припинення функціонування. Крім того, 03.04.2014 жителі міста звернулися до міського голови із заявою в якій просили розглянути на черговій сесії питання про діяльність ПП, яка своєю роботою унеможливлює перегляд та прослуховування телерадіоканалів інших компаній України на території міста (а.с.18-23).

Рішенням зобов'язано дирекцію ПП (ТРК «РАІ») припинити роботу ретрансляційного передавача або демонтувати телевишку до 02.06.2014 (а.с.6).

За змістом частин 1, 3 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно положень ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції. Аналогічна норма викладена в ст.25 Закону №280/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини).

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст.9 Конституції України).

Україною 06.11.1996 підписана Європейська хартія місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікована 15.07.1997.

Згідно із ч.2 ст.4 вказаної вище Хартії органи місцевого самоврядування в межах, встановлених законом, мають повну свободу дій для здійснення власних ініціатив з будь-якого питання, яке не виключене з їх компетенції і не віднесене до компетенції іншого органу влади.

Стаття 144 Основного Закону встановлює, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

За приписами ч.1 ст.9 Закону №280/97-ВР члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді (в порядку місцевої ініціативи) будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування.

У відповідності до частин 1, 2 ст.18 цього ж Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом. Органи місцевого самоврядування можуть виступати з ініціативою щодо перевірок, а також організовувати проведення перевірок на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади.

Одним із загальних принципів господарювання в Україні є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини (ст.6 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини; далі - ГК), а ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів (ч.1 ст.14 ГК).

Закон України «Про радіочастотний ресурс України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини; далі – Закон №1770-III) встановлює правову основу користування радіочастотним ресурсом України, визначає повноваження держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов'язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України.

За приписами ст.1 цього Закону:

користування радіочастотним ресурсом - діяльність, пов'язана із застосуванням радіоелектронних засобів та/або випромінювальних пристроїв, що випромінюють електромагнітну енергію в навколишній простір у межах радіочастотного ресурсу;

дозвіл на експлуатацію радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою - документ, який засвідчує право власника конкретного радіоелектронного засобу або випромінювального пристрою на його експлуатацію протягом визначеного терміну в певних умовах.

За змістом частин 5, 6 ст.50 Закону №1770-III обмеження або тимчасове зупинення використання радіоелектронних засобів мовлення здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, виключно у випадках загрози для життя або здоров'я людей з обов'язковим інформуванням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення у триденний термін.

Припинення використання радіоелектронних засобів мовлення здійснюється виключно на підставі анулювання відповідної ліцензії на мовлення або анулювання дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу мовлення. Анулювання дозволу на експлуатацію радіоелектронних засобів мовлення здійснюється у випадках та в порядку, визначених цим Законом.

При наведеному, Рішення прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень (компетенції) на припинення роботи ретрансляційного передавача (радіоелектронного засобу мовлення) та його демонтування, за умови не анулювання відповідної ліцензії на мовлення чи не анулювання дозволу на експлуатацію радіоелектронного засобу мовлення, підміни таким чином повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації та Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про визнання відсутності компетенції відповідача приймати відповідне рішення, то слід вказати таке.

Належні способи захисту – це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої уможливлює обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

За ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з п.3 ч.2 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У відповідності до пунктів 1, 6 ч.4 ст.105 КАС адміністративний позов може містити вимоги про, зокрема: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вказаної позовної вимоги, бо позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки така вимога може бути заявлена лише суб’єктом владних повноважень.

Встановлення, що у спірних відносинах Міська рада діяла не на підставі, поза межами повноважень (поза компетенцією) та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, було підставою для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Рішення. Обставиною, відсутності повноважень (компетенції) на прийняття Рішення, позивач як раз і обґрунтовував вказану задоволену позовну вимову.

Таким чином, обраний позивачем вказаний спосіб захисту не узгоджується із приписами статей 105 та 162 КАС, якими передбачені безпосередні способи захисту, за допомогою яких особа може захищати своє порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянтів висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Телекомпанія «РАЇ» та Бурштинської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року – без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 04 вересня 2015 року.