Справа № 22-а-25155/11
Суддя: Яцина В. Б.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Головуючий 1 інстанції - Каліберда В.А. Доповідач - Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року. м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Краснокутському районі Харківської області на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Краснокутському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату призначеної йому пенсії за віком із підвищенням за рахунок щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати з урахуванням фактично сплачених сум на його користь за 2006-2009 роки.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2010 року позов задоволений частково. Зобовязаний відповідач здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року - з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виходячи виключно із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком та провести її відповідні виплати з урахуванням сплачених сум.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та в позові відмовити повністю.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції безспірно встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до соціальної категорії "дитина війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, згідно до Закону України № 2195-1V від 18 листопада 2004 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком яка відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Згідно за Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-УІ Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2008 року було зменшено виплати, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян визнано неконституційним положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» про зупинення дії вказаної норми.

Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2008 року було зменшено виплати, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до розміру надбавки, встановленої « для учасників війни.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зменшення розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Оскільки внаслідок цього, враховуючи передбачені ст. 152 Конституції України наслідки визнання неконституційним окремих положень закону, - з часу ухвалення вказаних рішень Конституційного суду, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, а також - з 22 травня 2008 року було поновлена дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни про підвищення пенсії в редакції від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ, а визнані неконституційними положення Законів України Про державний бюджет на 2007 та на 2008 рік втратили свою чинність, суд першої інстанції, застосувавши передбачену ст.. 276 ЦК України трирічну позовну давність, правильно визначив строк, за який пенсія підлягає перерахунку з виплатою відповідного до неї підвищення.

В порушення вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачу щомісячне підвищення до пенсії у 2009 році виплачувалось у меншому розміру відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 46, 22 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується як загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, бюджетних чи інших джерел соціального забезпечення. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Обґрунтовуючи свої заперечення про неможливість розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» правилами (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідач послався на ч. З ст. 28 вказаного Закону України в редакції Закону України від 25.03.2005 р. N 2505-ІУ, яка передбачає застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Суд правильно відхилив такі доводи відповідача, оскільки у даному випадку за правилами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Виходячи з цього, у даному випадку не застосовується вказане обмеження у застосуванні мінімального розміру пенсії, оскільки для спірних правовідносин залишилася чинною норма ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ, яка за своїм змістом передбачає застування при підвищення пенсії дітям війни виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абзацом першим частини першої статті 28 вказаного Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, отже, є уповноваженим Державою органом у спірних правовідносинах, який надає зазначені пенсійні послуги.

Відповідно до статті 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітям війни здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказана правова ситуація, неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», чи відсутність належного бюджетного фінансування звільняє відповідача від обовязку підвищення пенсії дітям війни та проведення відповідного перерахування пенсій, - оскільки відповідно до принципу юридичної визначеності, який є один з аспектів передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, та згідно гарантій на мирне володіння майном, передбачених ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, такі обставини не можуть бути підставою для порушення конституційних прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосуванню підлягає саме положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530.

Стосовно застосування передбаченого ст. 99 КАС України річного обмежувального строку зверненні до адміністративного суду, колегія суддів виходить з того, що в суді першої інстанції ця справа була розглянута в порядку цивільного судочинства, яке не обмежує право звернення особи до суду яким-небудь строком.

Приписи абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-УІ (в ред. Закону України від 2 грудня 2010 року N 2748-УІ), які передбачають повноваження судових палат у цивільних справах апеляційних судів загальної юрисдикції по розгляду в порядку адміністративного судочинства апеляційні скарги щодо таких спорів, які були розглянуті в порядку цивільного судочинства, - не містять прямої вказівки про ретроспективне поширення норм КАС України на цивільне провадження, яке відбулося в суді першої інстанції.

За аналогічних підстав у параграфі 27 вказаного рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 2005 року мКечко проти України (Заява N 63134/00) Європейський суд дійшов висновку, що при відсутності у відповідному законі, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, ретроактивних положень, надання судами такому закону зворотної сили та остаточна відмова з цих підстав органів державної влади у задоволені вимоги заявника щодо надбавок до заробітної плати за даний період - є свавільною та незаконною, що порушує право особи на мирне володіння своїм майном, в цілях передбачених пунктом 1 Протоколу 1 до Конвенції.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з того, що протиправна невиплата позивачці гарантованого законом підвищення до пенсії є по суті втручання у її право на мирне володіння майном, яке гарантується першим параграфом статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у даному випадку підлягають застосовуванню загальні правила трирічної позовної давності, передбачені ст.ст. 256-257 ЦК України.

Рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 у справі по конституційному поданню Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін у деякі законодавчі акти України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами цього висновку не спростовує, оскільки стосується інших процесуальних аспектів юрисдикційного характеру, не повязаних із матеріальним змістом спору.

Тому обмежений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, який до того ж має субсидіарний характер, на цей спір не поширюється.

Виходячи з наведеного, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, то з підстав, передбачених ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Краснокутському районі Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 01 червня 2010 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії: