Справа № 462/1104/15а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року Справа № 876/5255/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Позивачка просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 765 від 13.11.2014 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 765 від 13.11.2014 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2»

Постанову суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1, яка в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про протиправність розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 765 від 13.11.2014 року, оскільки самочинне будівництво ОСОБА_2 здійснене без надання дозволу відповідними органами влади, без розроблення та погодження проекту, та без отримання дозволу на початок робіт. Тому розпорядження відповідача, яким позивачку зобов'язано демонтувати добудову та надбудову до будинку по АДРЕСА_1 є законним та безпідставно скасовано судом першої інстанції.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, а інші особи, які беруть участь в справі, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте в судове засідання не прибули, що є підставою для її розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, інша частина будинку належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - по 1/3 частині кожному з них.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 1.12.2014 року, ОСОБА_2 прибудувала до зазначеного будинку самочинну добудову розміром 5,20х11,55м та на прилеглій території самочинно побудувала гараж розміром 6,30х6,30м (а.с.45).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 765 від 13.11.2014 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2» було зобов'язано позивачку в термін до 1.03.2015 року демонтувати самочинно влаштовану двохповерхову добудову розміром 5,00х11,00м до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, вийшов за межі повноважень наданих йому Законом України «Про місцеве самоврядування», тому таке розпорядження підлягає скасуванню як протиправне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20.05.1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність»; від 16.11.1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування»; від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Крім того, компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону передбачено повноваження, аналогічне за змістом тому, що міститься в ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що конструкція наведених правових норм є відсильною, тобто для свого застосування вимагає наявності установленого порядку державного контролю.

Такий порядок встановлено, зокрема, ст. 376 Цивільного кодексу України. Частиною сьомою цієї статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, у разі виявлення істотного порушення будівельних норм орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про зобов'язання здійснити перебудову.

Водночас, системний аналіз перелічених нормативних актів дає підстави стверджувати, що самостійне винесення рішення про зобов'язання вчинити демонтаж здійсненого будівництва лежить поза межами повноважень виконавчих органів місцевої ради.

Аналогічну позицію було висловлено Вищим адміністративним судом України в рішенні від 21.07.2015 року (№К/800/16921/15).

Враховуючи вищенаведене, постанова суду першої інстанції, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 765 від 13.11.2014 року «Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_2», прийнята на підставі повно встановлених обставин справи, належної оцінки доказів, правильно застосованих нормах матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не можуть бути підставою для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2015 року в справі № 462/1104/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський