Справа № 804/7691/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2015 р. Справа № 804/7691/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4К
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення, яке виніс відповідач є незаконним та такими, що порушило права та законні інтереси позивача, оскільки податок за земельну ділянку був сплачений іншою особою, тому підлягає визнанню недійсними та скасуванню.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити повністю, з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, та зазначив, що відповідач діяв згідно чинного законодавства України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, також надав до суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю Ріал Істейт зареєстроване виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Хортицькому м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, як платник податків.
Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області згідно пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.75.1 ст.75, пп. 78.1.4. пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2775-VI із змінами та доповненнями проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Ріал Істейт з питань дотримання вимог податкового законодавства з нарахування та сплати сум земельного податку за земельні ділянки державної і комунальної власності на території Хортицького району м. Запоріжжя за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р..
Позивачем, в порядку досудового врегулювання спору, було подано скарги на податкове повідомлення-рішення від 12.08.2014р. № НОМЕР_1 до Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 22.08.2014 року №42, Державної фіскальної служби України від 03.11.2014 року №50.
Однак, відповідно до рішень Головного управління ДФС у Запорізький області від 24.10.2014р. № 196/10/0801/-100413, від 18.11.2014 року №6937/6/99-99-10-01-02-25 Державної фіскальної служби України податкове повідомлення рішення залишене без змін, скарги без задоволення.
Так, 05 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю АТБ-Торгстрой (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ріал Істейт (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі договір).
З моменту укладення цього договору до моменту розірвання укладеного продавцем договору користування зазначеної земельної ділянки, право користування якою переходить до покупця відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, покупець повинен компенсувати продавцю витрати на сплату плати за користування вищезазначеною земельною ділянкою. Кожного місяця продавець надсилає продавцю рахунок, у якому вказується сума компенсація за попередній місяць та розрахунок цієї суми на підставі якого покупець повинен сплатити продавцю суму компенсації, зазначену в рахунку. У випадку незгоди покупця із сумою компенсації, вказаної продавцем, спір вирішується у судовому порядку (п. 1.6. договору).
Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє протягом чотирнадцяти років, але не менше часу, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, які виникли на підставі цього договору (п. 6.1. договору).
Також, 05 квітня 2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АТБ-Торгстрой (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ріал Істейт (сторона 2) було укладено договір № 31/12/13-7 про компенсацію витрат з уплати орендної плати за землю (далі договір про компенсація).
На момент підписання даного договору розмір компенсації за користування земельною ділянкою, в період з 05.04.2013р. по 31.12.2013р. складає 46 771 гривень 58 копійок (п. 2 договору про компенсацію).
Цей договір вступає в силу з моменту його підписання двома сторонами та діє до 31.12.2013р. або до настання одної з наступних подій: переходу права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, вказаній в п. 1.1 цього договору, від сторонни-2 до іншої особи; припинення укладеного стороною-1 договору оренди земельної ділянки, вказаного в п. 1.1. цього договору (п. 6 договору про компенсацію).
Відповідно до платіжного доручення № 308 від 26.02.2014р. ТОВ Ріал Істейт було перераховано ООО АТБ-Торгстрой грошові кошти у розмірі 46 771,58 грн., призначення платежу: компенсація витрат з оплати орендної плати за земельну ділянку м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів,9 (договір № 31/12/13-7 від 05.04.13) за 2013р. згідно рах. № 472 від 31.12.2013р..
Таким чином, позивач стверджує, що в 2013р. плата за земельну ділянку, розташовану за адресою м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, 9 в повному обсязі здійснювалась попереднім власником, відповідно до укладеного ним договору оренди з Запорізькою міською радою.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновку відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV Про оренду землі (далі Закон № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.
З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п. 286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до п. 2, п.6 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.
Законом України «Про оренду землі» визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Таким чином, у позивача виник обовязок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, на якій розташована будівля, споруда, а саме за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, 9.
Щодо договору про компенсацію витрат з уплати орендної плати за землю, слід зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (п. 1 ст. 627 ЦК України).
Однак, питання оподаткування регулюються ПК України і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Відповідно до п. 4.1. ст. 4 ПК України Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як загальність оподаткування - кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
У відповідності до статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються: система оподаткування, податки і збори.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 12.11.2013 року №21-286а13, від 24.12.2010 року №21-59а10, №21-54а-10.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про неналежне виконання позивачем своїх зобовязань з оплати земельного податку та правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.
Також, слід зазначачити, що згідно платіжних доручень, які надані позивачем до суду, а саме: від 22.02.2013 року №510, від 26.03.2013 року №806, від 25.04.2015 року №1118, 24.05.2013 року №1495, від 26.06.2013 року №1623, від 25.07.2013 року №1958, від 23.08.2013 року №2260, 24.09.2013 року №2233, від 25.10.2013 року №2515, від 25.11.2013 року №2442, від 23.12.2013 року №2778, від 24.01.2014 року, де платник є ТОВ «АТБ-торгстрой», не є належними доказами плати за землю, оскільки в них не зазначено адреси земельної ділянки м.Запоріжжя, вул. Ентузіастів, 9, в тому числі ТОВ «АТБ-Строй» не був є обєктом перевірки.
Таким чином, домовленість сторін з компенсації витрат з уплати орендної плати не звільняє позивача від обовязку з оплати податків, а податкове повідомлення-рішення від 12.08.2014р. № НОМЕР_1 винесено відповідно до законодавства та є правомірним.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1