Справа № 804/7773/15
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 р. Справа № 804/7773/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Коренева А.О.,
при секретарі судового засідання Литвин Ю.Ю.,
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
Відповідач, СДПІ ВПП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС, проти задоволення позову заперечував. Мотиви незгоди зводяться до того, що проведеною перевіркою позивача встановлено допущення останнім приписів податкового законодавства, у звязку з чим прийнято оскаржуване рішення. Так, СДПІ встановлено неналежне виконання умов укладених договорів між позивачем та його контрагентами в частині дефектність первинних документів, копії яких були надані до перевірки: відсутність первинних документів, зокрема: в довідках про вартість виконаних підрядних робіт/ та витратах не вказано адреса будівництва; в актах прийому виконаних підрядних роби не вказано найменування будівництва та його адреса, також, не вказано найменування об'єкта, до перевірки не надані первинні документи які підтверджують надання результатів викопаних робіт, а саме звітів, технічних проектів які визначають зміст, обсяги, трудові витрати, кошторисну вартість, основні технічні /мови, строки і організацію виконання робіт, або інші документи; у видаткових накладних не зазначено посаду особи, яка отримувала товар, на штампі департаменту безпеки не вказано ПІБ постового; не вказано ПІБ посаду особи від постачальника: у прибуткових ордерах відсутній посада особи, яка отримала товар та ПІБ, підпис і посада особи, яка здала товар, не надано жодного документального підтвердження щодо транспортування ТМЦ (товарно - транспортні накладні, шляхові листи, заявки тощо), сертифікатів (паспортів) якості (відповідності) на придбані ІМЦ: 15 актах не зазначена дата підписання актів як генпідрядником так і замовником, в актах виконаних робіт по технічному обслуговуванню та ремонт газополумяной апаратури не зазначена дата підписання даних актів як виконавцем так і замовником. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволені позову, навівши доводи, викладені в акті перевірки та запереченнях проти позову.
Вивчивши доводи позову та заперечень, письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесені постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Означений акт перевірки від 02.02.15 №3/28-01-51-03/24432974 складений за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ при здійсненні фінансово-господарської діяльності позивача в період з серпня по вересень 2014 року з наступними підприємствами: ТОВ «РЕАЛ-СТРОЙ» за серпень 2014 року, ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» за серпень 2014 року, ТОВ «ПІВДЕНБУДЧОРМЕТ» за серпень 2014 року. ПП «ЕЕФЕСТ ПЛЮС» за серпень 2014 року, ТОВ «ПОЛІМЕРТЕХНОЛОПЯ» за серпень 2014 року. ТОВ «ГІКП УКРПРОМТЕХНОЛОГІЯ» за серпень 2014 року, ТОВ «РЕМЕКСКАВАТОРМАШ» за серпень 2014 року, ТОВ «БРИКЕТНА КОМПАНІЯ» за серпень 2014 року. TOB «ETДP» за серпень 2014 року, ТОВ «БМУ № 30» за серпень 2014 року, ТОВ «СЕМІОЛ» за серпень 2014 року. ТОВ «ТЕРНИСЕРВІСМОНТАЖ» за серпень 2014 року. ТОВ «ДНПРОЕУМА» за серпень 2014 року. ТОВ КОМПАНІЯ «КАРАВЕЛЛА» за серпень 2014 року, ТОВ «АКВАПЛАСТ» за серпень 2014 «АРІСМАШ» за вересень 2014 року.
За висновками вказаного ОСОБА_2 перевіркою встановлено порушення позивачем: - ст.22, п.44.1, п.44.6, ст.44, п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, 200.4 ст.200, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.6 ст. 201 ПКУ, що призвело до завищення податкового кредиту та суми відємного значення податку на додану вартість, яка включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду позивача за період з 01.08.14 по 31.10.14 на загальну суму 5 478 952,01 грн., у тому числі: серпень 2014р. 3 972 060,57 грн., вересень 2014р. 1 506 891,44 грн.; - пп.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4. ст.200 ПКУ, що призвело до завищення суми заявленого бюджетного відшкодування на загальну суму 5 478 952,01 грн.
Підставою для означених висновків слугували судження посадових осіб СДПІ про формальне оформлення первинних документів по вказаних вище операціях та про їх юридичну дефектність. За змістом акту перевірки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по зазначеними контрагентами-постачальниками до перевірки не було надано - належним чином оформлених сертифікатів якості товарів, що унеможливлює встановлення фактичного виробника продукції, регіон, в якому вироблено готову продукцію; - журналу видачі довіреностей, для встановлення осіб, які безпосередньо при здійсненні господарської операції; - документального підтвердження руху (транспортування) ТМЦ від контрагентів, а саме - належним чином оформлені товарно-транспортні накладні, накладні, заявки, подорожні листи тощо, що свідчить про переміщення товарно-матеріальних цінностей від постачальників «АрселорМіттал Кривий Ріг»); документального підтвердження щодо надання дозволу замовника на будівельно-монтажних робіт субпідрядними організаціями; присутності працівників виконавця або субпідрядників на місцях проведення ремонтних робіт (перевіркою фактичного виконавця ремонтних робіт); присутності (наявності) машин підрядника (субпідрядника) на контрольно - пропускних пунктах, об'єктах будівельних майданчиках. Крім того, відповідачем зазначається про, що в довідках про вартість виконаних підрядних робіт та актах прийому виконаних підрядних робіт не вказано найменування будівництва та його адреса, до перевірки не надані первинні документи які підтверджують надання результатів: а саме звітів, технічних проектів які визначають зміст, обсяги, трудові витрати, вартість, основні технічні умови, строки і організацію виконання робіт, або видаткових накладні, не зазначено посаду особи, яка отримувала товари, на штампі безпеки не вказано ПІБ постового.
Не погоджуючись з рішенням від 09.02.15, прийнятим на підставі наведених висновків акту, позивачем в порядку адміністративного оскарження подані первинна та повторна скарги, які Рішенням МГУ ДФС Центральний офіс з ОВП від 16.05.15 та Рішенням ДФС України від 11.06.15 залишені без задоволення, а рішення без змін (том 1 а.с.85-120).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Задля підтвердження правомірності формування позивачем спірної суми податкового кредиту та реальності наведених вище угод позивачем до контролюючого органу та до суду надані наступні документи первинного бухгалтерського обліку: - договори (контракти) з додатками, товарно-транспортні (в т.ч. залізничні) накладні, видаткові накладні, прибуткові ордери; акти прийому-передачі ТМЦ, послуг, робіт, довідки про вартість робіт, акти на використані при ремонті матеріали та повернення залишків, акти на передачу основних та допоміжних матеріалів, конструкцій, запчастин і деталей підрядниками, специфікації прийому виконаних підрядних робіт з відомістю поставки матеріалів, акти на оприбуткування матеріалів, конструкцій, деталей, отриманих при демонтажі під час ремонтів і їх використання, довідки про те, що підрядники не користувались послугами Позивача, що входять до складу його загальновиробничих витрат, замовлення/накладні на отримання Позивачем технічної документації від підрядників, договірні вартості робіт, податкові накладні, рахунки на оплату, розрахунки коригування, платіжні доручення, банківські виписки. Факт надання таких документів відповідачу не заперечується СДПІ та підтверджується описом паперових носіїв, наданих до перевірки позивачем (том 1 а.с.121-133).
Розвязуючи спір, суд зазначає, що порядок формування платником податків податкових зобовязань з ПДВ, податкового кредиту та сум бюджетного відшкодування визначений приписами Податкового кодексу України.
Приписами п.14.1 ст.14 ПКУ визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності)податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених в п.201.1. ст.201 ПКУ; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).
Аналіз наведених законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що законодавцем визначено єдину підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Податковим кодексом України, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.
Податкові накладні, на підставі яких сформована спірна сума податкового кредиту, надані позивачем на підтвердження правомірності формування спірної суми податкового кредиту, як і виписки з банку, що підтверджують проведення позивачем розрахунків за товари/послуги з зазначеними вище контрагентами, були надані відповідачу в ході перевірки, зауваження щодо оформлення таких документів відповідачем не наведені. Не заперечується відповідачем і той факт, що податкові накладні, спірні суми податкового кредиту за якими віднесені позивачем до податкового кредиту, виписані його контрагентами, які на час їх оформлення знаходились в Єдиному державному реєстрі, мали свідоцтво про реєстрацію платниками податку на додану вартість.
Суд зазначає, що зміст перелічених первинних документів, що виступили підставою внесення відповідних записів до документів бухгалтерського та податкового обліку, в повній мірі відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме, містять назву документа, дату і місце складання, назви підприємств, від імені яких складено документи, відомості про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Так, у наданих актах виконаних робіт вказано найменування обєкта, у довідках про вартість виконаних підрядних робіт є посилання на номер акту виконаних робіт, до якого вона відноситься, зміст актів дозволяє дійти висновку, які саме види будівництва і де були виконані. Також суд зазначає, що вимога відповідача про надання документів, що підтверджують переміщення на території позивача робітників підрядника, механізмів для виконання робіт є безпідставною, оскільки чинним законодавством України не передбачене обовязкове встановлення пропускного режиму на такого роду підприємствах, яким є підприємство позивача.
Суд відмічає, що відомості щодо наявності чи відсутності ліцензій і дозволів у підрядників контрагентів не є документами бухгалтерського обліку, такі ліцензії є документами державного зразка, які засвідчують право ліцензіата на провадження зазначеного в них видів господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Окремо слід зазначити, що такі документи мають знаходитись не у позивача, а у осіб, які здійснюють підрядні роботи.
Також суд зважує на те, що ані наведеними вище договорами з контрагентами, ані будь-якими нормативними документами не встановлено обовязковості підтвердження факту виконання робіт чи надання послуг такими документами, як звіти, технічні проекти, які визначають зміст, обсяги, трудові витрати, кошторисну вартість, основні технічні умови, строки і організацію виконання робіт, підтверджують факт підвезення працівників підрядника до обєкту виконання робіт. Факт виконання робіт/послуг за умовами вищезазначених договорів підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі виконаних робіт/послуг, які є в наявності у позивача та були надані відповідачу до перевірки.
Суд відмічає, що в кожному акті виконаних робіт вказано назву підприємства позивача та обєкт підрядних робіт, всі обєкти підрядних робіт по вказаних вище договорах знаходяться на території позивача, отже їх адреса не відрізняється від адреси Позивача. ОСОБА_5 приймання виконаних підрядних робіт є змістовними, максимально деталізованими з технічної точки зору та мають всі необхідні реквізити документів первинного бухгалтерського обліку. Кожен акт підписаний директором контрагента та позивача та іншими відповідальними посадовими особами обох підприємств.
Суд зважує на те, що надані позивачем акти, в сукупності з іншими наданими до перевірки актами, довідками, рахунками, податковими накладними підтверджують факт виконання контрагентами робіт та надання послуг.
З приводу відсутності на видаткових накладних і прибуткових ордерах посади особи, яка отримувала товар від Позивача, суд вказує на таке. Окрім таких документів на підтвердження факту поставки товару відповідачу були надані також оформлені та підписані договори з додатками, рахунки на оплату, видаткова накладна, прибутковий ордер, податкова накладна. Зі змісту прибуткових ордерів та видаткових накладних вбачаються печатки Цеху складського господарства Позивача з відповідним номером складу, а також підпис та ПІБ особи, яка прийняла товар від Позивача. Згідно з довіреністю № 14-17юр від 20.01.2014, виданою кладовщикам позивача на право приймання товару та підписання відповідних документів, підпис на вищевказаних накладних та прибуткових ордерах відповідає підпису кладовщиці ОСОБА_6. Отже, наведені документи у сукупності дозволяють ідентифікувати особу, яка приймала безпосередню участь у господарських операціях, що перевірялися та спростувати сумніви щодо їх реальності.
Твердження Відповідача щодо відсутності факту, який би підтверджував поставку наладочного комплексу для ЄПТ-1000 також не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки поставка даної продукції підтверджується наступними документами: Договором № 2326 від 13.06.2014. рахунком-фактурою, прибутковим ордером, видатковою накладною, товарно-транспортною накладною, податковою накладною (до вказаного договору).
З приводу ненадання позивачем на підтвердження права на податковий кредит сертифікатів якості суд зазначає, що сертифікати якості за умовами договорів супроводжують продукцію. Разом з тим, приписами ПКУ не визначено, що такі сертифікати якості мають зберігатись платником податків після використання продукції задля підтвердження права на податковий кредит. За своїм змістом сертифікати якості містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, факт поставки товарів сертифікат якості не підтверджує.
Також суд зважує на те, що твердження відповідача про ненадання позивачем документів щодо проходження через його контрольно-пропускні пункти автотранспорту, яким відбувалася доставка товару, спростовується штампами контрольно-пропускних пунктів департаменту безпеки позивача на видаткових накладних, які додатково свідчать, що товар, зазначений у видатковій накладній заїхав на територію позивача на транспортному засобі, зазначеному у товарно-транспортній накладній через КПП, і цей факт зафіксував постовий служби охорони підприємства, який ніс службу на контрольно-пропускному пункті у час, вказаний на штампі.
З приводу відсутності у позивача товарно-транспортних накладних у випадках транспортування вантажів автомобільним транспортом покупця чи продавця, суд вказує на те, що аналіз Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні дозволяє дійти висновку, що коли перевезення вантажу здійснюється власним транспортом продавця (вантажовідправника) чи покупця (вантажоотримувача), товарно- транспортні накладні не оформлюються.
Посилання відповідача в акті перевірки та запереченнях проти позову на акти перевірок таких контрагентів позивача як ТОВ Реал-Строй», ТОВ «Кривбасремонт», ПП «Гефест-Плюс», ТОВ «Полімертехнологія», ТОВ «Ремексаватормаш» з питань достовірності формування податкових зобов'язань і податкового кредиту з ПДВ під час здійснення їх фінансово-господарських взаємовідносин та підтвердження реальності здійснення їх господарських операцій з контрагентами другої/третьої/четвертої ланки по відношенню до позивача, є безпідставними з огляду на таке.
Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Також суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» позивач та контрагенти позивача, контрагенти контрагентів є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.
Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).
Зазначаючи про відсутність факту придбання товарів та послуг у зазазначених вище контрагентів, податковим органом не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними СДПІ до суду не надано.
Крім того, згідно з ч.1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, саме законом, а не актами, в тому числі актами перевірок податкових органів, які б факти в таких актах не були відображені. Вказані в ОСОБА_5 перевірки, на які посилається відповідач, висновки є суто суб'єктивною думкою посадових осіб ДПІ, що складали такі акти.
Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит в розмірі 5 478 952,01 грн. Натомість встановлено, що податкові накладні видані особами, які на час їх видачі були зареєстровані платниками податку на додану вартість та дієздатними юридичними особами. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків покупця, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит. Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. ОСОБА_5 платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію. Відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності, як не доведено і факту наявності порушення позивачем положень ст.185, ст.198, ст.200 ПКУ, про яке зазначено у висновку акту перевірки.
Оскільки судом досліджені наявні первинні документи та встановлено реальність господарських операцій з вказаними контрагентами та дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту, реальність спірних господарських операцій підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують як здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами так і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.
Також суд зазначає, що відповідачем не зазначено про порушення позивачем порядку розрахунку суми відємного значення, яка в подальшому трансформувалась у спірну суму бюджетного відшкодування, факт сплати позивачем податку у попередніх періодах в розмірах, що не є меншими за визначену суму бюджетного відшкодування в вересні та жовтні 2014р. (1 506 891,44 грн. та 3 972 060,57 грн.) відповідачем не заперечується.
Беручи до уваги наведене, суд констатує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.02.14 № НОМЕР_1 не відповідає вимогами ПКУ, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. Отже позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Криви Ріг» підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС від 09.02.14 № НОМЕР_1.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Криви Ріг» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, визначеними ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили згідно зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 31.08.15.

Суддя ОСОБА_7