Справа № 2-а-546/2010
Суддя: Марчук І. С.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-546/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2010 року м.Самбір

Самбірський міськрайоргани суд Львівської області

в складі: головуючої судді Марчук І. С. при секретарі КовалецьГ.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області про:

- стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсій дітям війни,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить виплати йому підвищення до пенсії як дитині війни за 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 і 9 місяців 2010 року згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області провести перерахунок та виплатити недоплачене щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни за минулий час і до дати набрання законної сили постановою суду в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до статті 1 Закону України №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 цього Закону з 1 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така допомога протягом 2006-2009 років не виплачувалась.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просить задоволити.

Представник відповідача - управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, в судовому засіданні заперечила проти позову та подала до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни" здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, відсутній механізм вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30% якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився 14 січня 1934 року, тому є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що також підтверджується відміткою в його пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 р. № 2195-1V, набрав чинності з 01.01.2006р.).

Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2006 р., а п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію цієї ж норми на 2007 рік.

При цьому ст. 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» збільшення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Однак, як зазначив відповідач в своєму запереченні на позов, зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у видаткову частину внесені не були, тому кошти на виплату даних підвищень в 2007 році були відсутні.

П.п.2 п.41 Розділу II Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, відповідно з довідкою виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, з 01.01.2008 р. по 21.05.2008 р. позивач отримував підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України п.41 розділу П Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р., яким внесено зміни до ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо виплати дітям війни надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530 „Деякі питання соціального захисту громадян" встановлено, що дітям війни до пенсії підвищення проводиться у таких розмірах: з 22.05.2008 р. - 48,10 грн.; з 01.07.2008 р. - 48,20 грн.; з 01.10.2008р.-49,80грн.

Таким чином, відповідно з довідкою, виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, з 22.05.2008 р. по 30.09.2010 р. позивач отримував підвищення у відповідності з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530.

Згідно припису ч.І ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Враховуючи встановлені обставини, рішення Конституційного Суду України від

09.07.2007 р. та від 22.05.2008 р. зворотної дії в часі не мають, а тому на період з 01.01.2006

р. по 09.07.2007 р. та з 01.01.2008 р. по 22.05.2008 р. не поширюються.

Рішень щодо аналогічних норм Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось.

За таких обставин, суд вважає, що до ухвалення рішення Конституційного Суду України суб'єкт владних повноважень діяв правомірно, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання Управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачене щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоди: з 01.01.2006 р. по 09.07.2007 р. та з

01.01.2008 р. по 22.05.2008 р. є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що розмір підвищення пенсій має обраховуватися у відсотковому відношенні до мінімального розміру пенсії за віком.

Зі статті 6 Закону України «Про соціальний і правовий захист дітей війни» вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно - правового акту, який би визначав цей розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком позивачеві в період з 22.05.2008 р. по 31.12.2009 р., застосуванню підлягає ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту громадян" від 28.05.2008 р. за №530, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, Кабінет Міністрів України, встановлюючи розміри підвищення пенсії дітям війни, не мав права допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача, викладені в його письмовому запереченні, про неможливість проведення виплат щодо підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" через відсутність коштів у видатковій частині бюджету, оскільки невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність грошей для цього, не є підставою для виправдання дій відповідача. Подібне не суперечить практиці Європейського Суду з прав

людини, що слід застосовувати у відповідності до ч.І ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини".

Так при розгляді справи «Кечко проти України» (заява №63134/00), суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання ОСОБА_1 є Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що Управління Пенсійного фонду України в м Самборі Львівської області, всупереч Рішень Конституційного Суду України, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.І ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивачу підвищення до пенсії в періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 18.11.2010 року включно, не нараховувалося та не виплачувалося в повному розмірі, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, зобов'язавши Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області провести перерахунок та виплатити недоплачене щомісячне підвищення до пенсії як дитині війни за вказані періоди у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни» та ч.І ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням проведених виплат.

На переконання суду, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», термін позовної давності на дані правовідносини не поширюється.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 94, 99, 100, 102, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України, ст.ст. 28, 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч.І ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", ст.ст. 8, 22, 152 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачене підвищення до пенсії у розмірі ЗО (тридцяти) відсотків мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч. 1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 18.11.2010 року включно, з урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання її копії, яка подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області.

Суддя