Справа № 822/381/15
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/381/15

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

27 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представник позивача: Кругініна Наталія Станіславівна, представник на підставі договору,

представник відповідача: Поліщук Сергій Володимирович, представник на підставі довіреності,

представник третьої особи: Сосна Олексій Миколайович, представник на підставі довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, Військова частина польова пошта - НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано неправомірною відмову Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку за №1707 від 03.12.2014 року, зобов`язано відповідача повторно вирішити по суті рапорт ОСОБА_1 від 04.11.2014 року з урахуванням фактів встановлених судом щодо безпосередньої участі позивача у здійснені заходів із забезпечення правопорядку на Азово-Чорноморському узбережжі Державного кордону в складі військової частини НОМЕР_2 у період з 14.07.2014 року по 30.08.2014 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача та представник Міністерства оборони України заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи Військової частини польова пошта - НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та призначений помічником начальника штабу Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку, військове звання "капітан".

Наказом начальника Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку від 01.07.2014 року №127 ОСОБА_1 був відряджений до військової частини НОМЕР_2 м.Чернівці.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 63 від 01.07.2014 року, ОСОБА_1 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 01.07.2014 року для надання допомоги командиру військової частини у зміцненні правопорядку та військової дисципліни, проведення профілактичних заходів .

Згідно витягу з наказу командира військової частини-польової пошти НОМЕР_2 від 04.07.2014 року №65 ОСОБА_1 прибув у розпорядження начальника Азово-Чорноморського регіонального управління державної прикордонної служби частини-польової пошти НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини-польової пошти НОМЕР_2 від 29 серпня 2014 року № 100 ОСОБА_1 вважати таким, що з 29 серпня 2014 року вибув у свою частину.

04.11.2014 року позивач звернувся до начальника зонального відділу Військової служби правопорядку з рапортом про виплату йому винагороди, передбачену наказом Міністра оборони України.

Листом відповідача №1707 від 03.12.2014 року було відмовлено ОСОБА_1 у вказаній виплаті. Відмова мотивована тим, що надані позивачем документи не підтверджують того факту, що останній будучи прикомандированим до Військової частини НОМЕР_2 , приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Позивач, вважаючи таке рішення Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку неправомірним, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови у її виплаті, що оформлена листом Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку від 03.12.2014 року №1707 та необхідності зобов`язання відповідача повторно вирішити по суті рапорт позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 1 наказу Міністерства оборони України від 12.06.2014 року № 383 "Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" (діючого на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Місячне грошове забезпечення для розрахунку цієї винагороди обчислювати, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі у зазначених операціях і заходах.

Відповідно до пункту 2 вказаного наказу винагорода має виплачуватись за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)).

В судовому засіданні були оглянуті та долучені до справи витяг з наказу командира 8 батальйону територіальної оборони (ДСК), яким наказано перейти 8 батальйону територіальної оборони (військова частина НОМЕР_2 ) в оперативне підпорядкування начальнику Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України із завданням посилення охорони та оборони ділянки морського узбережжя, а відповідно до наказу командира 8 батальйону територіальної оборони В-2235 (ДСК) визначені завдання: бойове патрулювання місцевості, відстеження обстановки на загрозливих напрямках, прикриття районів, які не прикриті з метою недопущення проникнення на територію України озброєних груп бойовиків, військової техніки, зброї та боєприпасів; ведення розвідувально - пошукових дій; виставлення блокпостів по контролю за дотриманням правил прикордонного режиму; припинення спроб проникнення через державний кордон озброєних груп боєвиків, військової техніки, зброї та боєприпасів на визначених ділянках; надання допомоги прикордонним нарядам в охороні та обороні військових та об`єктів і наказано Державний кордон України на ділянці відповідальності охороняти посилено.

Виходячи зі змісту наведених норм законодавства та враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 міг приймати участь у здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні у період з 14.07.2014 року по 30.08.2014 року, однак відповідачем даний факт не встановлено.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату винагороди, передбачену наказом Міністерства Оборони України №383 від 12.06.2014 року, задоволенню не підлягає, оскільки колегія суддів вважає достатнім для відновлення порушеного права позивача визнання неправомірною відмову відповідача у вказаній виплаті. Відповідач повинен у відповідності до встановленого законом порядку повторно розглянути питання про наявність підстав надання такої допомоги, оскільки вирішення цього питання віднесене до компетенції відповідача і суд не може підміняти собою орган (установу), який наділений зазначеними повноваженнями, однак необхідно встановити факти безпосередньої участі позивача у здійснені заходів із забезпечення правопорядку на Азово-Чорноморському узбережжі Державного кордону в складі військової частини НОМЕР_2 у період з 14.07.2014 року по 30.08.2014 року, шляхом застосування механізму підтвердження виконання окремих завдань.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03 вересня 2015 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.