Справа № 2а-0770/819/12
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2012-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2a-0770/819/12
рядок статзвіту 2.1
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 квітня 2012 року м. Ужгород

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Гебеш С. А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до прокурора Міжгірського району Закарпатської області - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та визнання недійсним рішення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до прокурора Міжгірського району Закарпатської області ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та визнання недійсним рішення .

У своїх позивних вимогах позивач ОСОБА_1 просить суд притягнути прокурора Міжгірського району Закарпатської області ОСОБА_2 до відповідальності за порушення ним Закону України «Про звернення громадян»та за навмисне покриття злочину.

Також пунктом другим прохальної частини позовних вимог позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 22.07.2007 року та державного акту серії ЯЕ №464943 від 19.12.2008 року на імя ОСОБА_4.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.03.2012 року позовну заяву ОСОБА_1 до прокурора Міжгірського району Закарпатської області - ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та визнання недійсним рішення було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 12.04.2012 року, яку позивачем було виконано.

Відповідно до п.4, 6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства та немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Слід зазначити, що при визначені судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, субєктивного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Водночас слід звернути увагу на те, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Тому, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу незалежно від місця вчинення злочину. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Отже, кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їхніх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

У зв'язку з цим необхідно зазначити, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Крім того, захист прав заявників, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла заява, перевірити, чи містить звернення викладені ознаки суспільно небезпечного діяння, встановленого Кримінальним кодексом України, відповідність заяви вимогам статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України, дотримання відповідачем інших приписів, установлених Кримінально-процесуальним кодексом України.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона вже двічі зверталась із письмовими заявами до прокурора Міжгірського району Пилипа Б.Ф., а саме 02.03.2012 року та 15.03.2012 року про надання їй відповіді щодо її звернень та попередніх її звернень переданих відповідачу ОСОБА_5 Закарпатської області відносно, як вона вважає підробленого рішення сесії від 22.07.2007 року посадовими особами і невиконання ними судового рішення від 01.06.2007 року відносно ОСОБА_4 та надання відповідачем їй копії постанови відносно підробленого рішення ОСОБА_3 сільської ради від 22.07.2007 року.

З наведених позивачкою письмових заяв від 02.03.2012 року та 15.03.2012 року до прокурора Міжгірського району Пилипа Б.Ф., які адресовані відповідачу відповідно до Закону України «Про звернення громадян»вбачається, що мова іде про вчинення злочину щодо підроблення рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради.

Отже, відповідач в даному випадку при здійснені ним своїх повноважень та під час перевірки заяв про вчинення злочину та їх вирішення, які адресовані йому позивачкою, виконує не владні управлінські функції, а процесуальні функції передбачені нормами Кримінально процесуального кодексу України і тому враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такий спір не випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій і не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, спірні відносини, які виникають між заявниками та прокуратурою, слідчим, органом дізнання під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини, не є управлінськими, а повноваження цих органів та їхніх посадових осіб щодо порядку прийняття заяв і повідомлень про злочини та їх розгляду регламентовані Кримінально-процесуальним кодексом України.

Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника.

За таких обставин вимоги заявника про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів дізнання, слідства та прокуратури під час організації перевірки заяв і повідомлень про злочини повинні розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст..12 Закону України «Про звернення громадян»дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України" .

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 22.07.2007 року та державного акту серії ЯЕ №464943 від 19.12.2008 року на імя ОСОБА_4, які заявлені до прокурора Міжгірського району Пилип Б.Ф., слід зазначити наступне.

Вказане оскаржуване рішення винесено ОСОБА_3 сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, а не відповідачем у справі.

Позивачем не зазначено відповідачем ОСОБА_3 сільську раду до компетенції якої відноситься винесення таких рішень.

Слід зазначити, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 КАС України адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам - підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним.

Отже, в даному випадку позивач з приводу оскаржуваного рішення має право звернутися до Міжгірського районного суду як адміністративного суду з вимогою щодо оскарження зазначеного рішення ОСОБА_3 сільської ради, в разі зазначення цієї сільської ради відповідачем, в порядку та з дотриманням вимог ст. 18, 104 - 106 КАС України.

Така сама позиція з приводу порядку розгляду і вирішення даної категорії справ викладена у інформаційному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2011р. №334/8/13-11 та від 11.03.2011 р. №259/0/4-11.

Окрім того, таку ж позицію підтримав і Конституційний суд України у рішенні від 14.12.2011 року за №19-рп/2011 у справі № 1 29/2011.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до переконання, що у відкритті провадження в даній адміністративній справі, слід відмовити розяснивши позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження , не допускається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 109, ст.165, Кодексу адміністративного судочинства України, рішенням Конституційного суду України від 14.12.2011 року, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до прокурора Міжгірського району Пилип Богдана Федоровича про визнання неправомірними дій та визнання недійсним рішення відмовити.

Розяснити позивачу, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 109 КАС України розгляд даної справи віднесений до кримінально судочинства, а тому розгляд такої справи віднесений до юрисдикції до Міжгірського районного суду з урахуванням Кримінально - процесуального кодексу України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали з одночасним поданням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гебеш С. А.