Справа № 823/1972/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року справа № 823/1972/15

09 год. 20 хв.м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - згідно договору про надання правової допомоги, представника відповідача Пидорич Т.А. - за довіреністю, представника третьої особи ОСОБА_3 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Кам'янського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Людмили Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_4 (далі-позивач), в якій просить скасувати постанову приватного нотаріуса Кам'янського районного нотаріального округу Черкаської області Бойко Людмили Володимирівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2015 та зобов'язати відповідача вчинити нотаріальні дії по припиненню обтяження та іпотеки, зняття заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства оскаржуваним рішенням відмовив позивачу у знятті заборони відчуження вищевказаного нерухомого майна, оскільки позивачем подані відповідачу усі передбачені законом документи для зняття такої заборони. Тому, просив задовольнити позов.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, заперечували проти задоволення позову з огляду на те, що підставами для зняття заборони відчуження майна є повідомлення кредитора про погашення позики, припинення договору застави (іпотеки) або відповідне рішення суду. Оскільки належних доказів наявності перелічених обставин позивач не надав, тому відсутні підстави для зняття заборони відчуження вищевказаного житлового будинку.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у спорі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що 26.05.2008 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №CSN0GA (далі - Договір) згідно з умовами якого відповідач отримав від Позивача кредит у розмірі 125060,00грн. на умовах подальшої сплати відсотків за користування ним з кінцевим терміном повернення 26.05.2015.

В забезпечення виконання зобов'язання за Договором 26.05.2008 сторони уклали договір іпотеки № CSN0GA (далі - Договір іпотеки) згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок №5 загальною площею 75 кв.м, житловою площею 50,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно).

24.03.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою та доданим до неї пакетом документів, в якій просив припинити обтяження та іпотеку та зняти заборону на відчуження вищезазначеного нерухомого майна (далі - заява).

Оскаржуваною постановою від 12.06.2015 відповідач відмовив позивачу у задоволенні зазначеної заяви та знятті заборони на відчуження нерухомого майна.

Надаючи оцінку викладеним обставинам, суд врахував таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав та їх обтяжень визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-ІV (далі - Закон №1952) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868).

Абз.2 ч.1 ст.9 Закону №1952 встановлено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №1952 державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Нотаріус, як спеціальний суб'єкт, здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 (ведення реєстраційних справ щодо об'єктів нерухомого майна) і 6 (видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно) ч.2 ст.9 цього Закону (абз.2 ч.2 ст.9 Закону №1952).

Абз.1 п.2 Порядку №868 передбачено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Отже, наведеними нормами законодавства нотаріуса наділено повноваженнями здійснювати державну реєстрацію прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно (ч.2 зазначеної статті).

Ч.1 ст.74 Закону України від 02.09.1993 №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон №3425-ХІІ) встановлено, що нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини.

Аналогічні норми закріплені також у підп.5.1. п.5 глави 15 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, яким передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення:

кредитора про погашення позики;

про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки);

про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;

про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору;

органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини;

про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою;

про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт;

про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав;

про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;

про відчуження майна, переданого під виплату ренти;

за рішенням суду;

в інших випадках, передбачених законом.

Суд встановив, що доказів наявності перелічених обставин для можливості зняття заборони на відчуження будинку №5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ні відповідачу, ні суду позивач не надав.

Крім того, судом з'ясовано, що під час розгляду заяви позивача відповідачу надійшло повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.05.2015 №20.1.0.0.0/7-150514/3950, з якого вбачається, що за кредитним договором позивача існує непогашена заборгованість, після погашення якої документи щодо зняття заборони на відчуження будуть направлені позивачу. Отже, відсутні підстави для прийняття рішення про зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

Посилання позивача на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 24.03.2014 у справі №696/1402/13-ц, як на підставу зняття заборони на відчуження нерухомого майна суд не взяв до уваги, оскільки згідно з резолютивною частиною цього рішення лише відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» у зверненні стягнення нерухомого майна позивача. Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що позивач розрахувався за кредитним договором станом на вересень 2015 року, а не станом на час звернення до відповідача із заявою.

Врахувавши з'ясовані обставини справи та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення діяв у межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160, 162, 163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текст постанови виготовлений 03.09.2015.