Справа № 22-а-2370/11
Суддя: Ямкова О. О.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №22-а-2370/11 29.11.2011 29.11.2011 29.11.2011
Провадження №22-а/1490/3755/11
Справа №22а-2370/11 Головуючий у 1-й інстанції Корнешова Т.В.
Категорія 99 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Ямкової О.О., Локтіонової О.В.

при секретарі судового засідання Калашниковій А.М.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі - УПФ) на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до УПФ про захист соціальних прав,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до УПФ, в якому просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2008 рік в сумі 1347, 40 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2010 року позов задоволено частково: зобов'язано УПФ здійснити нарахування та виплату (з урахуванням фактично виплачених сум) ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, установленої ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування>)за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Тоді як, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, в межах позовних вимог, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року, мають діти війни з 22 травня до 31 грудня 2008 року.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилами цивільного судочинства, з врахуванням наведених положень законів прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 року і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд обґрунтовано задовольнив позов частково, зобов'язав здійснити нарахування та виплату сум без їх конкретного визначення.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 198, 200 КАС України, колегія судців

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді