Справа № 641/6967/15-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 р.Справа № 641/6967/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Кононенко З.О. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2015р. по справі № 641/6967/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про визнання рішення неправомірним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

03.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова, відповідач), в якому просила суд зобов'язати УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова зарахувати позивачеві до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію, період роботи з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року на посаді вихователя-методиста і призначити позивачеві пенсію за вислугу років згідно з п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова провести позивачеві певні дії по призначенню та виплаті позивачці пенсії за вислугу років з моменту звернення з приводу її призначення - з 27.03.2015 року.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2015 року по справі № 641/6967/15-а, прийнятою в порядку скороченого провадження, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2015 року, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що відповідно до Наказу Міністерстві освіти СРСР № 103 від 31.12.1971 року «Про затвердження типових штатів дошкільних навчальних закладів» та додатку до нього типовими штатними розкладами ясел-садків була введена посада «вихователь-методист», а посади «Методист» не існувало взагалі. Вказаний нормативний акт діяв на території України в період роботи позивачки з 1993 по 1997 роки. Тому запис у трудовій книжці позивача «методист» не відповідає чинному на той час законодавству, оскільки функціональні обов'язки позивача відповідали посаді «вихователь-методист». Крім того, заробітна плата позивачці за вказаний період нараховувалась як вихователю-методисту згідно з п.11 Наказу Міністерства освіти СРСР № 103 від 15.04.1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.05.1993 року за № 56 «Про затвердження інструкції про порядок нарахування заробітної плати працівникам освіти, якою не було передбачено такої посади, як методист, однак, була передбачена посада вихователя-методиста. Таким чином, нарахування заробітної плати позивачеві як вихователю-методисту вказує на те, що вимоги позивачки є обґрунтованими. Зазначив, що згідно з листом Міністерства соціального захисту України № 01-3/418-022 від 12.05.1994 року з 04.06.1990 року за наказом Державного комітету СРСР з народної освіти № 375 замість посади «методист» вводилась посада «вихователь-методист», у зв'язку з чим період роботи на посаді методиста слід зараховувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року працювала на посаді методиста дитячого садка № 110 м. Горлівки, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивачки (а.с.8-9).

Позивач звернулася до УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова із заявою з приводу призначення їй пенсії за вислугою років.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії витягу із рішення УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова, відповідачем відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років, з посиланням на відсутність у позивачки необхідного стажу роботи у 25 років. Так, відповідачем зазначено, що загальний страховий стаж позивачки складає 25 років 10 місяців 27 днів, а стаж за вислугу років - 22 роки 11 місяців 18 днів. При цьому, відповідачем вказано про відсутність можливості зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року у зв'язку з тим, що посада методиста не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (а.с.12).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом зобов'язання відповідача зарахувати період роботи на посаді методиста з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року идо стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, призначити пенсію за вислугу років та провести відповідні виплати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вихордив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі по тексту - Перелік № 909), яким встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, вихователі-методисти дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Разом з тим, врахування періоду роботи на посаді «методист» до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зазначеною постановою не передбачено.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відвідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637)..

Пунктом 20 зазначеного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п.18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Слід відмітити, що позивачем не надано до суду, крім копії трудової книжки та копії довідки № 35 від 03.06.2015 року, виданої Яслами-садком № 110 м. Горлівки, жодних інших доказів на підтвердження наявності права на зарахування періоду роботи з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року до пільгового стажу.

При цьому, виходячи з дати прийняттям УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (20.04.2015 року) та дати довідки № 35 (03.06.2015 року), остання до УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова під час звернення позивачки за призначенням пенсії позивачем не надавалась.

Колегія суддів зауважує, що у трудовій книжці ОСОБА_1 наявний лише запис про те, що з 20.11.1993 року позивачка переведена методистом з посади вихователя, а 31.01.1997 року - звільнена з по переводу на підставі п.5 ст.36 КЗпП України.

У трудовій книжці відсутні будь-які виправлення або уточнення щодо посади позивача з огляду на норми Постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що запис про її роботу на посаді «методист» зроблений помилково», оскільки ані трудовою книжкою, ані іншими документами колишнього роботодавця позивачки (довідки, накази про подальше перейменування посади та приведення її у відповідність до діючого законодавства тощо) такі доводи не підтверджено.

Наявна в матеріалах справи копія довідки № 35 від 03.06.2015 року, видана Яслами-садком № 110 м. Горлівка, згідно з якою ОСОБА_1 з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року працювала на посаді вихователя-методиста, з посиланням на наказ № 259-к від 25.11.1993 року, на думку колегії суддів, не є належним доказом наявності у позивача права на зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу, оскільки позивачем ані до відповідача, ані до суду не надавалась копія вищезазначеного наказу.

Посилання позивача на те, що типовими штатами дитячих садків (ясел-садків), затвердженими наказом Міністерства освіти СРСР № 103 від 31.12.1971 року, не передбачено посади методиста, а відтак, позивачку слід вважати такою, що працювала на посаді вихователя-методиста, колегія суддів відхиляє, оскільки вищезазначеним наказом № 103 від 31.12.1971 року (в редакції, чинній на час роботи позивача у Яслах-садку № 110) не передбачено посад не лише методиста, а й вихователя-методиста.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутність посади «методист» та наявність посади «вихователь-методист» у типових штатах дитячих садків (ясел-садків), затвердженими наказом Міністерства освіти СРСР № 103 від 31.12.1971 року, не є доказом наявності у позивача права на віднесення періоду роботи на посаді «методист» до пільгового стажу.

Та обставина, що заробітна плата позивачеві нараховувалась як вихователю-методисту, на яку посилається позивач, не підтверджена первинними документами, та, з урахуванням відсутності посади вихователя-методиста у типових штатах дитячих садків (ясел-садків), не є підставою для врахування спірного періоду роботи до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 20.04.2015 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення", з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання УПФУ в Комінтернівському районі м. Харкова зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді методиста з 20.11.1993 року по 31.01.1997 року, зобов'язання відповідача призначити позивачеві пенсію та провести відповідні виплати.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2015р. по справі № 641/6967/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова Т.С.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Жигилій С.П.