Справа № 826/9043/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2015-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9043/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадов Вадим Тахірович, державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейко Максим Валерійович, Нещадим Іван Сергійович, Єжов Максим Валерійович про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування доручення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадов Вадим Тахірович, державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейко Максим Валерійович, Нещадим Іван Сергійович, Єжов Максим Валерійович про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування доручення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_8, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувають виконавчі документи: рішення Європейського Суду з прав людини № 25476/02 від 15 лютого 2007 року про зобов'язання виплатити ОСОБА_3 1 700 євро як компенсацію за моральну шкоду та судові витрати, а також виконати рішення Васильківського міського суду від 31 січня 2002 року, в частині, якою Васильківське міське управління МВС зобов'язано повернути майно, конфісковане у заявниці в квітні 1999 року під час обшуку її помешкання; ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача на день здійснення платежу (ВП № 4529908) та виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва № 826/15694/14 від 27 лютого 2015 року про зобов'язання Міністерства юстиції України, директора Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України виконати вимоги державного виконавця Державної виконавчої служби України від 26 лютого 2014 року № П-2589/5.-245/8 та від 14 травня 2014 року № П-5918/5-8 про здійснення повторного розрахунку/конвертації грошових коштів (1 700 євро), які мають бути перераховані (сплачені) позивачу згідно рішення Європейського Суду з прав людини № 25476/02 від 15 лютого 2007 року (ВП № 47136566).

05 травня 2015 року заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. видав доручення «Щодо передачі виконавчих проваджень», на підставі якого, виконавче провадження № 4529908, боржником за яким є Держава-Україна, що перебуває в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮУ Єжова М.В. та виконавче провадження № 47136566, боржником за яким є Міністерство юстиції України, що перебуває в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮУ Нещадима І.С. в 2-денний термін передати головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮУ Борейко М.В.; головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮУ Борейко М.В. внести до ЄДРВП відомості про передачу виконавчих проваджень, зміни дільниці (оскаржуване рішення).

Апелянт посилається на те, що вищезазначені дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадова В.Т. є протиправними в зв»язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України - правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21 квітня 1999 року (у редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) - примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону - контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції - виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Згідно до п. 6.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 489/20802 від 02 квітня 2012 року - передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи.

Виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв'язку:

а) із зміною дислокації, перерозподілом обов'язків, уведенням спеціалізації державних виконавців, необхідністю перерозподілу навантаження;

б) з хворобою державного виконавця, його перебуванням у відрядженні чи відпустці, а також у разі включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі ДВС;

в) з відводом (самовідводом) державного виконавця відповідно до Закону;

г) із звільненням державного виконавця чи відстороненням від виконання повноважень за посадою відповідно до Закону України «Про державну службу»;

ґ) якщо виконавчі провадження відносно солідарних боржників відкрито різними державними виконавцями;

д) з іншими обставинами, що ускладнюють виконання рішення.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що випадки передачі виконавчого провадження від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого можуть бути визначені як Законом, так і Інструкцією, а підстави з якими пов'язується передача виконавчого провадження не є вичерпними.

Пунктом 6.2 Інструкції № 512/5 чітко визначено, що передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, саме начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. видано письмове доручення «Щодо передачі виконавчих проваджень» від 05 травня 2015 року, якому безпосередньо підпорядковані державні виконавці Нещадим І.С. та Єжов М.В., у яких на виконанні перебували виконавчі провадження, відповідно ВП № 47136566 та ВП № 4529908.

Отже, передача виконавчих проваджень ВП № 4529908 та ВП № 47136566 від одних державних виконавців до іншого в межах одного органу ДВС відбулась у відповідності до вимог норм чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта з приводу того, що в оскаржуваному дорученні не вказано правомірних підстав передачі виконавчих проваджень ВП № 4529908 та ВП № 47136566 від одних державних виконавців до іншого в межах одного органу ДВС.

Так, в преамбулі оскаржуваного доручення від 05 травня 2015 року визначені підстави, що стали приводом для такої передачі, а саме з метою належної організації роботи відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, здійснення контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою і законністю виконання рішень у відповідності до статті 83 Закону України «Про виконавче провадження», а також оптимізації роботи відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та необхідністю перерозподілу навантаження між державними виконавцями.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та відповідність виданого доручення Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21 квітня 1999 року та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року , а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.