Справа № 466/1072/15-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року Справа № 876/7473/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про стягнення та перерахунок соціальних виплат,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова (далі - відповідач) про зобов'язання провести нарахування та виплату державної соціальної допомоги як дитині війни з лютого 2012 року по день постановлення рішення суду, з урахуванням фактично сплачених сум та індексації всієї недоплаченої суми.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно чинного законодавства не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод громадян, а тому позивач має право на доплату в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, а відтак на підставі ст. 197 КАС України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що позивач належить до числа осіб, на яких поширюються державні соціальні гарантії, встановлені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Розміри соціальних виплат залежать від економічних чинників, на що вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року N 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2012-2013 роках норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 та 2013 роки відповідно.

Тобто, у 2012-2013 роках повноваження визначати порядок та розміри виплат зазначеної категорії громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог вказаних норм Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та «Про Державний бюджет України на 2013 рік» 28 грудня 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», яка набрала чинності 01 січня 2012 року.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, у 2012-2013 роках підвищення до пенсії як дитині війни, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховується та виплачується у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до Закону України від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнені пунктом 67 такого змісту: «Установити, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік».

Вказана правова норма набрала законної сили з 03.08.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, до 03.08.2014 року законодавчих підстав для відмови в застосуванні положень ст. 6 Закону № 2195-IV не було, оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлював обмежень щодо виплати підвищення до пенсії дітям війни, а тому нарахування та виплата цього підвищення в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року особам, що мають право на таке підвищення, повинно здійснюватись відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно п. 9 Прикінцевих положень Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у 2012-2013 роках підвищення до пенсії як дитині війни, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховується та виплачується у розмірі, встановленому постановою КМУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Оскільки позивач звернувся до суду 17 лютого 2015 року та не навів жодних поважних причин пропуску ним строку звернення до суду, тому позовні вимоги за період з лютого 2012 року по 16 серпня 2014 року слід залишити без розгляду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року у справі № 466/1072/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий : А.Р. Курилець

Судді : М.П.Кушнерик

Д.М.Старунський