Справа № 2-а-2863/2010
Суддя: Нечуй Б. П.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 2-а-2863/2010
Провадження по справі № б/н
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року смт. Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Нечуй Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в смт. Лугини справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі про визнання дій протиправними, стягнення недоплачених пенсій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,зобовязання щомісячно проводити нарахування пенсій,-

В С Т А Н О В И В :

24.02.2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати дії відповідача - управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі, повязані з відмовою провести перерахунок пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірах передбачених ст..ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправними; стягнути з відповідача на її користь 43234,80 грн. недонарахованої та не виплаченої державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за період з 01.12.2008 року по 30.11.2009 року, виходячи із розміру мінімальної пенсії для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі щомісячно, починаючи із 1 грудня 2009 року проводити нарахування пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах , передбачених ст.ст. 50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Зазначені вимоги позивачки обгрунтовуються посиланням на те, що вона є інвалідом 2 групи 1-ї категорії. Інвалідність повязана з наслідками аварії на ЧАЕС.

Позивачка стверджувала, що статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ встановлено, що вона має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та державної пенсії, як особі, віднесеній до категорії 1, розмір якої не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування цих пенсій. Тому вона звернулась до відповідача щодо проведення відповідного перерахунку зазначених пенсій, однак отримала відмову.

Позивачка в судове засідання не з'явився. Від неї надійшла письмова заява у відповідності до якої вона просить зазначену справу розглядати без її участі; позовні вимоги підтримує.

Представник управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі в судове засідання не зявився.

Від зазначеного управління надійшло заперечення у відповідності до якого вони просять справу розглядати без участі їхнього представника та відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що стверджується копією посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серія А №439341, виданого 14.09.2004 року Житомирською облдержадміністрацією та є інвалідом другої групи, захворювання повязане з наслідками аварії на ЧАЕС.

З 01.01.2008 року по 30.11.2009 року знаходилась на обліку в УПФУ у Лугинському районі та отримувала пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеній до категорії 1 згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та державну пенсію, як особі, віднесеній до категорії 1, згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин позивачка має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачці застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ, а не Постанова КМУ № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Частиною п'ятою статті 54 Закону № 796-ХІІ передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Однак, надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд не бере до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачці слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачці повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у перерахунку та виплаті пенсій є протиправною.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства ( в редакції чинній на день звернення до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.. 100 КАС України ( в редакції чинній на день звернення до суду) порушення строку звернення до суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Розмір мінімальної пенсії за віком у спірний період становив:

з 01.10.2008 року-498 грн., з 01.11.2009р.-573 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами Закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові Закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п. 19).

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст..1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (ст.. 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст..21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений( ст.22).

На підставі ст.. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції та повинні відповідати їй.

Стверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення дії положень Законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин постанову Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» судом не беруться до уваги, оскільки положення даної постанови звужує обсяг, встановлених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний фонд України» та здійснює свої повноваження на підставі п.15 даного Положення, у відповідності до якого створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймаються управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі, яке і повинно здійснити перерахунок та виплату пенсій позивачці з 24.02.2009 року по 30.11.2009 року відповідно до ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ«Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що у відповідності до ч.2 ст. 11 КАСУ суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони звернулись, тому суд виходить за межі позовних вимог та приходить до висновку про необхідність визнати дії відповідача - управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті державної пенсії особі, віднесеній до категорії 1 та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, віднесеній до категорії1, передбачених ч.4 ст. 54 , ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 24.02.2009 року по 30.11.2009 року протиправними; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії особі, віднесеній до категорії 1, в розмірах, встановлених ч.4 ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, віднесеній до категорії 1, в розмірах, встановлених ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично виплачених коштів за період з 24.02.2009 року по 30.11.2009 року.

Позовні вимоги позивача в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі щомісячно, починаючи із 1 грудня 2009 року проводити нарахування пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірах , передбачених ст.ст. 50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволенню не підлягають, оскільки захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, які можуть бути порушені в майбутньому, процесуальним законодавством не передбачено.

Керуючись ст. ст. 8, 46 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 71, 99 ( в редакції чинній на день звернення до суду), 100 ( в редакції чинній на день звернення до суду), 161,163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 50,54,70,71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії відповідача - управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті державної пенсії особі, віднесеній до категорії 1 та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, віднесеній до категорії1, передбачених ч.4 ст. 54 , ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з з 24.02.2009 року по 30.11.2009 року протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Лугинському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії особі, віднесеній до категорії 1, в розмірах, встановлених ч.4 ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, віднесеній до категорії 1, в розмірах, встановлених ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням фактично виплачених коштів за період з 24.02.2009 року по 30.11.2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути до Київського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд протягом десяти днів з дня з дня отримання копії постанови суду.

Суддя Б. П. Нечуй