Справа № 2а/0370/272/11
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 року Справа № 2а/0370/272/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Чміль І.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом первинної профспілкової організації відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-реберойдовий завод» до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Первинна профспілкова організація відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-реберойдовий завод» (далі ППО ВАТ «Луцький КРК») звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області (далі УПФ в м. Луцьку) про скасування вимоги та рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 13 січня 2011 року на адресу позивача надійшла вимога № Ю-0074-У УПФ про сплату недоїмки. 20 січня 2011 року позивач надіслав заяву № 03/05 відповідачу про узгодження вимоги про сплату недоїмки. 01 лютого 2011 року ППО ВАТ «Луцький КРК» отримала рішення № 551/03-26 УПФ в м. Луцьку про результати розгляду заяви за результатами розгляду заяви, яким заява залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу, - без змін. З висновками в рішенні, про те, що страхові внески повинні бути перераховані до страховика в десятиденний термін з дня отримання оскаржуваної вимоги позивач не погоджується. Вважає, що відповідно до статті 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхові внески, які утримуються із заробітної плати, перераховуються одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на заробітну плату. При цьому, фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням на будь-які інші цілі. Проте, заробітна плата, на яку нараховані страховані внески штатним працівникам за квітень грудень 2010 року включно не виплачена. Оскільки заробітна плата не виплачена, тому і підстави для перерахування страхових внесків наперед відсутні. Крім того, позивач зазначає, що сума заборгованості по заробітній платі вказана у прийнятому УПФ України в м. Луцьку звіті в установах банку товариством не отримана. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що термін перерахування страхових внесків не настав, оскільки заробітна плата працівникам нараховувалась, але фактично не виплачена у звязку з відсутністю коштів на рахунку їх організації, а страхові внески відповідно до законодавства перераховуються одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на заробітну плату, а тому, просить суд скасувати вимогу відповідача № Ю-0074-У від 10.01.2011 року про сплату недоїмки із страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та рішення від 27.01.2011 року про результати розгляду заяви про узгодження вимоги про сплату боргу.

Відповідач надав суду заперечення, в якому проти позову заперечив, мотивуючи це наступним. Відповідно до статті 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. В статті 20 цього ж Закону передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Відповідно до законодавства страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обємі страхові внески незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після нарахування до сплати. Нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платником шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати, на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Суми страхових внесків, які своєчасно не перераховані та не сплачені страхувальниками, у строки визначені законодавством, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафних санкцій. Також зазначив, що борг по страховим внесках був сформований УПФ України в м. Луцьку на підставі поданих позивачем звітів про суми нарахованої заробітної плати за період з березня по листопада 2010 року. Додав, що відповідно до статті 106 вищеназваного Закону вимога про сплату боргу є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобовязаний сплатити суму недоїмки. Вимога про сплату боргу № Ю-0074-У від 10.01.2011 року була надіслана позивачу 13.01.2011 року. 26.01.2011 року до УПФ України в м. Луцьку надійшла заява про узгодження вимоги. Дану заяву було розглянуто Пенсійним фондом в трьохденний строк передбачений законодавством та відповідним рішенням вона залишена без розгляду 27.01.2011 року, яке позивачу було вручено 31.01.2011 року. Просить відмовити в позові.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позові та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення. При цьому судом враховано наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №003515 ППО ВАТ «Луцький КРК» виконавчим комітетом Луцької міської ради 08.02.2007 року зареєстроване юридичною особою. Судом встановлено, що ППО ВАТ «Луцький КРК» є платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду.

Законом України № 1058-IV визначено, що ППО ВАТ «Луцький КРК», як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати страхові внески в установлені строки та в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Пунктами 4, 6 частини 2 статті 17 та частиною 6 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду та подавати звітність органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом. Базовим звітним періодом для відповідача згідно цього Закону є календарний місяць.

Судом встановлено, що позивачем в період з квітня по грудень 2010 року включно до УПФ України в м. Луцьку подавались звіти про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб, виходячи з кількості двох осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України, які досліджені в судовому засіданні. Разом з цим, з оглянутих в судовому засіданні карток особових рахунків страхувальника юридичної особи ППО ВАТ «Луцький КРК» вбачається, що за позивачем перед Пенсійним фондом існує заборгованість зі сплати страхових внесків. На підставі цього відповідачем 10.01.2011 року сформовано вимогу №Ю-0074-У про сплату боргу за платежем страхових внесків на загальнообовязкове пенсійне страхування, яка позивачем отримана 14.01.2011 року, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено, що позивач 20.01.2011 року звернувся до УПФ України в м. Луцьку з заявою про узгодження вимоги №Ю-0074-У від 10.01.2011 року про сплату недоїмки, яка досліджена в судовому засіданні. Дана заява відповідачем була розглянута, про що 27.01.2011 року прийнято рішення, і відповідно до якого вимога про сплату боргу залишена без змін, а заява страхувальника без задоволення. З дослідженого в судовому засіданні повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що рішення УПФ України в м. Луцьку позивачем отримано 31.01.2011 року.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 17 вищеназваного Закону страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обємі страхові внески.

Відповідно до статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду.

У разі недостатності у страхувальника коштів для здійснення в повному обсязі виплати заробітної плати (доходу) та одночасної сплати відповідних авансових платежів виплата зазначених сум та сплата страхових внесків здійснюється в пропорційних розмірах у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

У разі наявності в платника страхових внесків одночасно із зобов'язаннями зі сплати страхових внесків зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати страхових внесків виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо виплати заробітної плати (доходу).

З системного аналізу вищевикладених норм, вбачається, що відрахування внесків до ПФУ здійснюється пропорційно до фактично виплаченої заробітної плати. Тобто законом встановлено безпосередню залежність сплати страхових внесків від фактично сплаченої заробітної плати.

Оскільки, як було встановлено судом, позивачем було нараховано, але фактично не виплачено заробітну плату, яка є базою для нарахування страхових внесків, то у позивача відсутні підстави для сплати таких внесків.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що страхові внески відповідно до законодавства перераховуються одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на заробітну плату лише у випадку проведення процедури банкрутства, оскільки це прямо не передбачено Законом № 1058-IV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області № Ю-0074-У від 10.01.2011 року є неправомірною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення відповідача №551/03-26 від 27.01.2011 року про відмову в узгодженні вимоги, то така позовна вимога не підлягає до задоволення.

Відмову в узгодженні вимоги про сплату боргу слід розглядати в нерозривному системному звязку із самою вимогою. Оскільки судом прийнято рішення про скасування вимоги про сплату боргу управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області № Ю-0074-У від 10.01.2011 року, то рішення про відмову в узгодженні цієї вимоги не тягне жодних правових наслідків, а отже не є правовим актом і не підлягає оцінці судом.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 КАС України, на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків до Пенсійного фонду України» затвердженої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати вимогу про сплату боргу управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області № Ю-0074-У від 10.01.2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф.А. Волдінер