Справа № 2а-7762/11/0550
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Саєнко О.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 року справа №2а-7762/11/0550 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Геращенка І.В.

суддів Арабей Т. Г. , Губської Л.В.

при секретарі судового засідання Ванжа Н.Г.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_2 за довір. від 07.05.2011 року

представник відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року та Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області на постанову Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року у справі № 2а-7762/11/0550 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання дій неправомірними і зобовязання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Харцизького міського суду Донецької області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії, зобовязання здійснити перерахунок пенсії по інвалідності згідно ст. 50, ст. 54, ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.11.2006 року.

Ухвалою Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року позовна заява в частині вимог про визнання неправомірними дій щодо відмови в перерахунку пенсії, зобовязання здійснити перерахунок пенсії по інвалідності згідно ст. 50, ст. 54, ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.11.2006 року по 17.11.2010 року залишена без розгляду, на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року у справі № 2а-7762/11/0550 (суддя Саєнко О.Б.) позовні вимоги задоволені частково.

Зобовязано відповідача перерахувати позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ст. 50, ст. 54, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 18.11.2010 року.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати ухвалу суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що відповідно до норми статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної здоровю не розповсюджується.

Відповідачем також подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 цієї статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

З викладеного відповідачем зроблений висновок, що мінімальна пенсія за віком в розмірі мінімального прожиткового мінімуму застосовується тільки при обчисленні пенсії за нормами зазначеної статті.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила.

Позивач - учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, визнаний інвалідом ІІІ групи з 09.08.1994 року - безстроково, перебуває на обліку як пенсіонер в Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 18.04.2011 року він звернувся до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що УПФУ 27.04.2011 року відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом.

Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області вважає, що Закони України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мають рівну юридичну силу, відсутні підстави для застосування норм, зазначених в першому, ігноруючи норми іншого.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам ІІІ групи 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1. Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 спеціального Закону у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Посилання відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався розміром 19 гривень 91 копійка, та 22 грн. 30 коп., що визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо. Якщо «порядок» відповідає на питання «як, яким чином», то «розмір» «скільки».

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає ОСОБА_4 України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Колегія суддів не приймає доводи відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених пунктами 2-4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України № 1058-ІV, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності застосування судом першої інстанції норм спеціального закону у межах спірних відносин для нарахування та виплати позивачу пенсії.

Щодо апеляційної скарги позивача, який вважає, що строк позовної давності не пропущено.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, а апеляційну скаргу позивача такою, що також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на момент прийняття судом оскаржуваної постанови відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при виплаті йому відповідачем щомісячної пенсії.

Більш того, подана позивачем до відповідача заява не може трактуватись як заява про перерахунок пенсії. Обчислення розміру пенсії в спірних правовідносинах за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не повязується з подачею відповідної заяви пенсіонера, зазначені дії відповідачем повинні здійснюватись самостійно.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала.

В матеріалах справи відсутні докази пропуску строку звернення до суду з поважних причин.

Норми статті 268 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, на погляд колегії, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки пенсія, яка призначена за ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не повязана з відшкодуванням шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Крім того, до спірних правовідносин не повинна застосовуватися ч. 1 ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08.02.1995 № 39/95-ВР, за якою право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності, оскільки, згідно ст. 90 цього Закону всі вимоги Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності.

ОСОБА_4 набрав чинності 21.03.1995 року, тоді як аварія на ЧАЕС мала місце 26.04.1986 року.

Оскільки позивачем пропущений строк, встановлений для звернення до адміністративного суду з позовними заявами про захист порушеного права, встановлений зазначеною нормою процесуального Закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про залишення такої позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог з 01.01.2006 року по 17.11.2010 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу та постанову суду першої інстанції такими, що прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 2, ст.160, ст. 167, ст. 195, ст. 196, п. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, ч. 1 ст. 205, ст. 206 ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 на ухвалу Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року та Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області на постанову Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року у справі № 2а-7762/11/0550 залишити без задоволення.

Постанову Харцизького міського суду Донецької області від 19 вересня 2011 року у справі № 2а-7762/11/0550 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання дій неправомірними і зобовязання провести перерахунок пенсії залишити без змін.

Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 21.10.2011 року проголошена вступна та резолютивна частина ухвали, повний текст ухвали виготовлений 26.10.2011 року.

Головуючий суддя І.В.Геращенко

Судді Т.Г.ОСОБА_5Губська