Справа № 816/1216/15-а
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/1216/15-а

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Боровик Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 /надалі - позивач; ФОП ОСОБА_3./ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області /надалі Кременчуцька ОДПІ/ про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 року № Ф-/6464, рішення про застосування штрафних санкцій від 22.01.2015 року № /76/16-03, податкового повідомлення-рішення від 21.01.2015 року № /73/16-03.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень є акт від 31.12.2014 № 2982/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013. Вважає помилковими висновки акта перевірки про порушення позивачем п. 138.10.4 (в), п.138.10, п.п. 138.8.1, п.п. 138.8.2 п.138.8, п.138.4, п. 138.1 статті 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 3, п. 2 ст. 7, п.11 ст. 8, п. 2 ст. 9 р. ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Зазначає, що перевірючими безпідставно не взяті до уваги надані до перевірки акт та подорожні листи, що підтверджують залишок палива у позивача станом на 01.01.2013 у кількості 3601,08 л вартістю 29556,15 грн., натомість визначено залишок палива за відомостями акту перевірки, складеного податковим органом за результатами проведеної попередньої перевірки, згідно якого станом на 31.12.2012 залишок пального у позивача становив 0 л. Також перевіряючий при обрахуванні фактичної суми виплаченої у 2013 році заробітної плати не врахував заробітну плату за грудень 2012 року, яка фактично за даними бухгалтерського обліку виплачена у січні 2013 року, заробітну плату за грудень 2013 року, що виплачена у січні 2014 року, та суму добових, нарахування яких пов'язано з відрядженнями працівників, що призвело до безпідставних донарахувань зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 20116,64 грн.

30.04.2015 до суду надійшли письмові заперечення, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень відповідач посилається на висновки документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, оформленої актом від 31.12.2014 № 2982/16-03-17-01-10/НОМЕР_1. Зазначає, що відсутність залишку пального у позивача станом на 31.12.2012 підтверджується відомостями акту попередньої перевірки № 2742/16-03-17-03-10/НОМЕР_1 від 25.03.2013 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012. Згідно відповіді позивача на запит контролюючого органу, серед основних фондів ємності для зберігання відсутні. Пояснює, що за результатами проведення перевірки руху придбаного та використаного дизельного палива на підставі наданих на перевірку первинних документів встановлено, що вартість придбаного дизельного палива, яке використано позивачем за 2013 рік становить 176189,32 грн., а не 213082,39 грн., як віднесено позивачем самостійно до складу інших витрат.

Вказує, що згідно р. 5 Декларації про майновий стан та доходи позивачем задекларовано суму витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату у розмірі 92635,05 грн., тоді як за даними перевірки вона складає 71862,59 грн. (розбіжність - 20772,46 грн.). Пояснює, що позивачем до перевірки не надавалась розрахунково-платіжна відомість за грудень 2012 року. Зазначає, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації, встановлено заниження задекларованої суми чистого оподатковуваного доходу в періоді з 01.01.2013 по 31.12.2013 в розмірі 61120,08 грн. та відповідно встановлено заниження сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 9168 грн., та встановлено заниження позивачем єдиного внеску за 2013 рік на 17754,13 грн. Крім того, у ході перевірки встановлено невідповідність задекларованих сум чистого доходу за 2011 рік, відображених у поданих звітах та таблиці № 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями» (36408,29 грн.), та сум чистого доходу, заявлених у податкових деклараціях про майновий стан та доходи, на який нараховується єдиний внесок за відповідний звітний період (43216,68 грн.), в результаті чого позивачем занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік на 2362,51 грн. Вказує, що на виконання вимог п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 1242,09 грн. (2362,51 х 5% х 3 періоди + 17754,13 х 5% х 1 період).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка ОСОБА_4, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.10.2005 та взята на податковий облік у Кременчуцькій ОДПІ 25.10.2005 за № 1611-05 /том 2 а.с. 10-13/.

У термін з 11.12.2014 по 24.12.2014 посадовою особою Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 31.12.2014 № 2982/16-03-17-01-10/ /том 1 а.с. 13-28/.

За висновками перевірки встановлено наступні порушення /том 1 зворот а.с. 27/:

- п. 138.10.4 (в), п.138.10, п.п. 138.8.1, п.п. 138.8.2 п.138.8, п.138.4, п. 138.1 статті 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у розмірі 9168 грн.;

- п. 3, п. 2 ст. 7, п.11 ст. 8, п. 2 ст. 9 р. ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено суму єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 в розмірі 20116,64 грн., в тому числі: за 2011 рік в розмірі 2362,51 грн., за 2013 рік в розмірі 17754,13 грн. та завищено за 2012 рік в розмірі 4327,37 грн.

Кременчуцькою ОДПІ на підставі акту перевірки від 31.12.2014 № 2982/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 21.01.2015 № /73/16-03, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 11460 грн., у тому числі: за основним платежем - у розмірі 9168 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 2292 грн. /том 1 а.с. 12/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 № Ф-/6464 з вимогою до позивача сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 20116,64 грн., у тому числі: недоїмка в сумі 20116,64 грн. /том 1 а.с. 10/;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № /76/16-03 від 22.01.2015, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1242, 09 грн. /том 1 а.с. 11/.

Позивач оскаржив вказані рішення у адміністративному порядку.

Рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 09.02.2015 № 32/С/16-31-10-04-11 скарга позивача на вимогу Кременчуцької ОДПІ про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 31.12.2014 № Ф-/6464 залишена без задоволення /том 2 а.с. 35-36/.

Рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 16.02.2015 № 39/С/16-31-10-04-11 скарга позивача на рішення Кременчуцької ОДПІ від 22.01.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - залишена без задоволення /том 2 а.с. 37-38/.

Рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 17.02.2015 № 40/с/16-31-10-04-11 залишено без змін податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 21.01.2015 № , а скаргу позивача - без задоволення /том 2 а.с. 39-40/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.03.2015 № 2337/С/99-99-10-01-07-15 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 № Ф-/6464 Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та рішення за результатами розгляду первинної скарги від 09.02.2015 № 32/С/16-31-10-04-11 ГУ ДФС у Полтавській області - залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 від 19.02.2015 - без задоволення /том 2 а.с. 82-83/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 31.03.2015 № 2904/С/99-99-10-01-07-15 рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.01.2015 № /76/16-03 Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та рішення за результатами розгляду первинної скарги від 16.02.2015 № 39/С/16-31-10-04-11 ГУ ДФС у Полтавській області - залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 від 27.02.2015 - без задоволення /том 2 а.с. 89-90/.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 11.03.2015 № 2212/С/99-99-10-01-03-14 податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області від 21.01.2015 № /73/16-03 та рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 17.02.2015 № 40/с/16-31-10-04-11 про результати розгляду первинної скарги - залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 - без задоволення /том 2 а.с. 95-98/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням від 21.01.2015 № /73/16-03, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 № Ф-/6464, рішенням про застосування штрафних санкцій від 22.01.2015 № /76/16-03, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним податковому повідомленню - рішенню від 21.01.2015 № /73/16-03, вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 № Ф-/6464 та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № /76/16-03 від 22.01.2015, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з акту перевірки від 31.12.2014 № 2982/16-03-17-01-10/ /том 1 а.с. 17-25/, перевіркою правильності формування валових витрат за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено завищення інших витрат за 2013 рік на суму використаного дизельного палива в розмірі 36893,07 грн. на порушення п.п. 138.8.1 п.138.8, п.138.4, п. 138.1 статті 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою дослідження руху придбаного та використаного дизельного палива на підставі наданих на перевірку первинних документів встановлено, що загальний обсяг придбання дизельного палива за 2013 рік складає 189378,62 грн. без ПДВ; залишок дизельного палива станом на 01.01.2013 складає 0,00 грн.; залишок дизельного палива станом на 31.12.2013 згідно акту від 31.12.2013 та подорожній листів за № 832734 від 23.12.2013 - 354 л та за № 832733 від 18.12.2013 - 162 л на загальну суму 3989,72 грн.; станом на 31.12.2013 рахується дебіторська заборгованість в сумі 17700 грн. за надання послуг підприємству ТОВ «АМА Логістик» згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг). Для здійснення даних послуг використано дизельного палива у кількості 1180 л на суму 9199,58 грн. Відтак, вартість придбаного дизельного палива, яке використано за відповідній звітний період складає 176189,32 грн. = (189378,62 - 3989,72-9199,58). Платником податку віднесено до складу інших витрат згідно наданої розшифровки суми витрат пального в розмірі 213082,39 грн., по даним перевірки 176189,32 грн., розбіжність складає 36893,07 грн.

Крім того, перевіркою встановлено завищення інших витрат за 2013 рік на суму завищення об'єкта оподаткування по єдиному соціальному внеску в розмірі 3454,55 грн. на порушення п. 138.10.4 (в), п.138.10, п. 138 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно звіту про нарахування єдиного внеску за 2013 рік від 29.01.2014 за № 140173671 задекларовано суму чистого доходу в розмірі 28690,06 грн., сума нарахованого єдиного внеску - 9955,46 грн. Згідно поданої декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік від 29.01.2014 за № сума чистого оподатковуваного доходу складає 18734,61 грн., сума єдиного внеску складатиме 6500,91 грн. Згідно наданої розшифровки платником податку віднесено до складу інших витрат суму нарахованого єдиного соціального внеску в розмірі 9955,46 грн., по даним перевірки - 6500,91 грн., розбіжність складає - 3454,55 грн.

Також перевіркою встановлено завищення позивачем валових витрат на суму 20772,46 грн. у порушення п. 138.10.4 (в), п.138.10, п.п. 138.8.2 п.138.8, п.138.4, п. 138.1 статті 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що полягає у зайвому віднесенні до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітку плату (р. 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан та доходи) суми нарахованого фонду заробітної плати та відрахування за 2013 рік у розмірі 20772,46 грн.

Так, згідно р. 5 Декларації про майновий стан та доходи позивачем задекларовано суму витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату у розмірі 92635,05 грн., тоді як за даними перевірки вказана сума складає 71862,59 грн., отже, різниця становить 20772,46 грн.

З огляду на вищевикладене, контролюючим органом встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 61120,08 грн., та як наслідок, заниження сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 9168 грн.

Крім того, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, зокрема, встановлено відхилення суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2011 рік на суму 6808,39 грн., у 2013 році - на суму 51164,63 грн., внаслідок позивачем занижено суму єдиного соціального внеску за 2011 рік на 2362,51 грн. та за 2013 рік на 17754,13 грн. /том 1 зворот а.с. 23, 24/.

У зв'язку з вищевикладеним контролюючим органом встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 на 20116,64 грн., у тому числі: за 2011 рік в розмірі 2362,51 грн. та за 2013 рік в розмірі 17754,13 грн.

Щодо встановленого перевіркою порушення, що полягає у завищенні витрат за 2013 рік на суму 3454,55 грн., суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно звіту позивача про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями за 2013 рік від 29.01.2014 сума доходу, заявлена позивачем в податковій декларації, становить 28690,06 грн. та сума нарахованого єдиного внеску складає 9955,46 грн. /том 2 а.с. 74/.

Однак, згідно додатку 5 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_3 за 2013 рік «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності» сума чистого оподатковуваного доходу позивача складає 18934,61 грн. /том 2 а.с. 75/.

Розшифровкою валових витрат за 2013 рік ФОП ОСОБА_3 підтверджено віднесення до складу витрат позивача за 2013 рік єдиного внеску саме в розмірі 9955,46 грн. /том 4 а.с. 117/.

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. «в» п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються: інші операційні витрати, що включають, зокрема: інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно:

суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини першої статті 4 цього Закону), встановлюється у розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення.

З огляду на те, що позивачем задекларовано суму чистого оподатковуваного доходу у 2013 році в розмірі 18934,61 грн., відповідно сума єдиного внеску на загальнообов'язкове фізичними особами-підприємцями за 2013 рік має складати 6500,91 грн. = (18734,61 грн. х 34,7%), а не 9955,46 грн., як зазначено позивачем у звіті про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями за 2013 рік від 29.01.2014, та віднесено до складу витрат за 2013 рік.

Таким чином, суд погоджується з висновками акту перевірки про віднесення позивачем до складу витрат за 2013 рік коштів в розмірі 3454,55 грн. = (9955,46 грн. - 6500,91 грн.) у порушення вимог п. 138.1, п.п. «в» п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Щодо встановленого перевіркою порушення, що полягає у завищенні інших витрат за 2013 рік на суму 36893,07 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 177.1-177.4 ст. 177 Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За приписами п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 138.8.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

При цьому, відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Позивачем віднесено до складу інших витрат згідно наданої до перевірки розшифровки валових витрат за 2013 рік суму витрат на пальне у розмірі 213082,39 грн. /том 4 а.с. 117/.

Перевіркою встановлено, що у 2013 році позивачем придбано дизельне паливо на загальну суму 189378,62 грн. без ПДВ /том 1 а.с. 17-20/, що не заперечується позивачем.

Для встановлення залишку дизельного палива станом на 01.01.2013 було використано податкову інформацію, що міститься в акті попередньої перевірки позивача, якою охоплювалися попередні податкові періоди.

Судом встановлено, що в акті Кременчуцької ОДПІ Полтавської області Державної податкової служби від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 "Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012" зафіксовано, що станом на 31.12.2012 залишки товарно-матеріальних цінностей у позивача відсутні /том 2 а.с. 45/.

За приписами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підпунктом 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема, податкова інформація.

Таким чином, відповідачем правомірно використано податкову інформацію, що була наявна у контролюючого органу за результатами попередньої перевірки позивача, що у тому числі охоплювала 2012 рік, та відповідно зроблено висновок про те, що станом на 01.01.2013 залишки товарно-матеріальних цінностей у позивача становили 0,00 грн.

Суд враховує, що у акті Кременчуцької ОДПІ Полтавської області Державної податкової служби від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 зазначено, що перевіркою правильності визначення валового доходу за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 порушень не встановлено. Згідно даних декларації про доходи платника податків ФОП ОСОБА_3, валовий дохід за даний період складає 2073211,33 грн., згідно даних перевірки валовий дохід складає 2073211,33 грн., що підтверджується банківськими виписками та первинними бухгалтерськими документами /том 2 зворот а.с.45/. Також у акті від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 зафіксовано, що перевіркою валових витрат за перевіряємий період з 01.01.2012 по 31.12.2012 порушень не встановлено. За даними платника валові витрат складають 2043874,13 грн., згідно перевірки валові витрати склали 2043874,13 грн.. що підтверджується банківськими виписками та первинними бухгалтерськими документами /том 2 а.с. 46/.

Таким чином, попередньою перевіркою, оформленою актом Кременчуцької ОДПІ Полтавської області Державної податкової служби від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1, не було встановлено порушень в частині формування позивачем доходів та витрат за 2012 рік та відповідно не встановлювалося порушення щодо заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік, а тому податкові повідомлення-рішення на підставі попереднього акту від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 у зв'язку з заниженням позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік контролюючим органом не виносилися. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що податкова інформація, зафіксована у акті від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 про залишки товарно - матеріальних цінностей станом на 31.12.2012, не повинна братися до уваги через скасування судовими рішеннями податкових повідомлень-рішень, винесених на підставі зазначеного вище акту перевірки.

Кременчуцька ОДПІ листом від 21.11.2014 № 10931/С/16-03-17-01-16 у зв'язку з проведенням планової виїзної перевірки зверталася до позивача з проханням надати інформацію, зокрема, про наявність на обліку основних засобів та про адреси зберігання товару, надати цивільно-правові угоди /том 2 а.с. 50/.

На вказаний запит ФОП ОСОБА_3 надала відповідь 16.12.2014, проте, жодних відомостей про наявність у неї основних засобів, у тому числі ємності для зберігання нафтопродуктів, адрес місць зберігання нафтопродуктів у листі-відповіді не зазначила /том 2 а.с. 49/, хоча за приписами п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Позивачем не надано до суду доказів наявності місць для зберігання нафтопродуктів та доказів наявності у позивача основних засобів необхідних для зберігання нафтопродукту - дизельного палива.

Розписка гр. ОСОБА_5 про отримання коштів від 15.02.2011 /том 1 а.с. 223/ не є первинним документом бухгалтерського обліку у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не є належним доказом на підтвердження факту здійснення господарської операції з купівлі-продажу ФОП ОСОБА_3 ємності для зберігання нафтопродуктів та відповідно її використання у господарській діяльності.

Суд зазначає, що Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (надалі Інструкція).

Відповідно до Розділу 1 Інструкції ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Пунктом 6.1 Інструкції встановлено, що на всіх підприємствах ведеться облік нафти і нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП (додаток 6) (на НПЗ у спеціальних регістрах складського обліку) для кожного резервуара з відображенням усіх технологічних операцій, що здійснюються кожною зміною.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів винятково резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Сторінки журналу нумеруються, шнуруються і скріплюються печаткою та підписом керівника підприємства (організації).

Дизельне паливо різних видів (залежно від масової частки сірки) повинно зберігатися в окремих резервуарах.

Нафта та нафтопродукти мають зберігатись відповідно до вимог ДСТУ 4454.

Згідно п. 14.4 Інструкції матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

У відповідності до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження наявності на зберіганні нафтопродуктів станом на 31.12.2012 (01.01.2013), а саме, журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП, книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відомості у акті від 31.12.2012 про залишки дизельного пального станом на 31.12.2012 /том 1 а.с. 34/ не підтверджені документально та суперечать податковій інформації, зафіксованій у акті Кременчуцької ОДПІ Полтавської області Державної податкової служби від 25.03.2013 № 2742/17.3-08/НОМЕР_1 "Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за період з 01.01.2010 по 31.12.2012", суд не бере до уваги акт від 31.12.2012, складений ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про залишки дизельного пального станом на 31.12.2012.

Копії податкових накладних на придбання нафтопродуктів, що складені у 2012 році /том 2 а.с. 180-250, том 3, том 4 а.с. 1-21/, не є беззаперечним доказом фактичного понесення позивачем витрат на придбання дизельного пального у 2012 році за цими податковими накладними, а тому не приймаються до уваги судом.

Слід також зазначити, що обґрунтовуючи вартість наявного за твердженням позивача залишку пального станом на 01.01.2013 /том 4 а.с. 182/ позивач зазначає, що станом на 01.01.2013 залишок дизельного пального складав 3604,08 л на загальну суму 29556,15 грн., у тому числі: 3394,66 л за ціною 8,1667 грн. без ПДВ та 209,42 л за ціною 8,3334 грн. без урахування ПДВ.

Однак, позивачем надано до суду виключно копії фіскальних чеків на пальне 2965,28 л вартістю 9,80 грн. за 1 л та на 193,53 л вартістю 10,0 грн. за 1 л /том 4 а.с. 187-194/, тобто на менший об'єм пального.

Водночас, позивач не надав на вимогу суду Книгу обліку доходів та витрат за 2012 рік, пояснивши, що Книга обліку доходів та витрат за 2012 рік ним втрачена /том 2 а.с. 111-112/.

Відтак, суд відхиляє доводи позивача про наявність у станом на 01.01.2013 залишку дизельного пального 3604,08 л на суму 29556,15 грн.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача про безпідставне не врахування контролюючим органом подорожнього листа № 259571 від 21.12.2012, за яким рахуються витрати на перевезення 558 л дизельного пального на суму 4644,93 грн. без ПДВ, з посиланням на включення вказаної суми до витрат 2013 року через проведення оплати у 2013 році, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту здійснення оплати послуг перевезення, що здійснювалося за вказаним подорожнім листом.

Перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2013 у позивача рахується дебіторська заборгованість в сумі 17700 грн. за послуги, надані ТОВ "АМА Логістик" згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000405 від 31.10.2013, № ОУ-0000420 від 29.11.2013, № ОУ-0000421 від 29.11.2013 /том 1 а.с. 21, том 4 а.с. 107-112/.

Так, згідно акту № ОУ-0000405 від 31.10.2013 здійснено перевезення за подорожнім листом № 832723 від 29.10.2013 за маршрутом: Кременчук - Жовті Води -Стаханов та витрачено 458 л /том 4 а.с. 111/. Згідно акту № ОУ-0000420 від 29.11.2013 здійснено перевезення за подорожнім листом № 832728 від 28.11.2013 за маршрутом Кременчук-Стаханов та витрачено 361 л /том 4 а.с. 109/. Згідно акту № ОУ-0000421 від 29.11.2013 здійснено перевезення за подорожнім листом № 832729 від 28.11.2013 за маршрутом Кременчук-Стаханов та відповідно також витрачено, як і за попереднім листом, 361 л /том 4 а.с. 107/, решта пального, зазначена у подорожному листі, використана на перевезення за замовленням іншого контрагента ТОВ "Щелн" /том 4 а.с. 208/, яким за твердженням позивача здійснено оплату послуг перевезення платіжним дорученням № 308 від 06.12.2013 /том 4 а.с. 213/.

Отже, відповідачем при визначенні кількості пального, використаного на перевезення за вказаними вище подорожніми листами за замовленням ТОВ "АМА Логістик", не враховувалось пальне, використане на перевезення за замовленням ТОВ "Щелн", вартість якого ТОВ "Щелн" сплачено платіжним дорученням № 308 від 06.12.2013.

Позивачем не надано до перевірки та до суду доказів на підтвердження здійснення фактичної оплати ТОВ "АМА Логістик" у 2013 році за послуги з перевезення, переданих та прийнятих за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000405 від 31.10.2013, № ОУ-0000420 від 29.11.2013, № ОУ-0000421 від 29.11.2013 на загальну суму 17700 грн., а отже, вартість послуг з перевезення за вказаними вище актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) у 2013 році не була оплачена ТОВ "АМА Логістик", відтак позивач у 2013 році не отримав доходи від реалізації послуг з перевезення ТОВ "АМА Логістик" згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000405 від 31.10.2013, № ОУ-0000420 від 29.11.2013, № ОУ-0000421 від 29.11.2013, тому був позбавлений права на включення у 2013 році витрат на пальне, витрачене на здійснення цих перевезень.

Перевіркою встановлено та зафіксовано в акті вартість пального, витраченого для надання послуг з перевезення ТОВ "АМА Логістик" згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000405 від 31.10.2013, № ОУ-0000420 від 29.11.2013, № ОУ-0000421 від 29.11.2013, визначеного виходячи з вартості придбаного позивачем 28.10.2013 - 29.10.2013 пального за ціною 8 грн. без ПДВ за 1 л. та за ціною 7,667 грн. без ПДВ за 1 л., що придбавалось позивачем з 26.11.2013 /том 1 а.с.17-20, том 4 а.с. 156-157/, а саме: за подорожнім листом № 832723 від 29.10.2013 за маршрутом: Кременчук - Жовті Води -Стаханов - 3664 грн. (458 л х 8 грн.); за подорожнім листом № 832728 від 28.11.2013 за маршрутом Кременчук-Стаханов - 2767,79 грн. (361 л х 7,667 грн.); за подорожнім листом № 832729 від 28.11.2013 виключно за маршрутом Кременчук-Стаханов - 2767,79 грн. (361 л х 7,667 грн.).

Отже, для здійснення вказаних вище послуг позивачем використано дизельне паливо в кількості 1180 л на загальну суму 9199,58 грн.

За висновками перевірки станом на 31.12.2013 залишок пального у позивача становив 516 л., що не заперечується позивачем.

15.12.2013 позивачем було придбано у ТОВ "Велтайм" пальне в кількості 400 л на загальну суму 3720 грн., у тому числі ПДВ - 620 грн., тобто за ціною 9,30 грн. за 1 л та відповідно 7,75 грн. без ПДВ за 1 л /том 4 а.с. 195/.

Таким чином, вартість 400 л придбаного позивачем 15.12.2013 пального становить 3100 грн. без ПДВ (400 л. х 7,75 грн.).

Решта залишку 116 л визначена контролюючим органом, виходячи з вартості палива, що придбавалося позивачем у ТОВ "Кременчук-нафтопродукт Груп" за ціною 7,667 грн. за 1 л /том 4 зворот а.с. 157/.

Оскільки позивачем не доведено наявності основних засобів для зберігання нафтопродуктів, не надано належних доказів здійснення зберігання нафтопродуктів та наявності місць для зберігання нафтопродуктів, враховуючи, що позивачем придбавалося пальне у значній кількості після 17.11.2013, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що паливо, витрачене ним за подорожніми листами № 832728 від 28.11.2013 та № 832729 від 28.11.2013, було придбано виключно у період 13.11.2013 - 17.11.2013 /том 4 а.с. 184, 244/, а залишок пального станом на 31.12.2015 в кількості 116 л придбано 17.11.2013 /том 4 а.с. 195/.

Надані позивачем копії чеків ТОВ "Велтайм", що датовані 04.11.2013 на суму 1860 грн. (200 л) та 31.10.2013 на суму 2325 грн. (250 л) /том 4 а.с. 185/, не є належними доказами на підтвердження вартості пального, використаного позивачем за подорожнім листом № 832723 від 29.10.2013, з огляду на те, що видані пізніше 29.10.2013.

Суд відхиляє доводи позивача про вартість пального з посиланням на копію фіскального чеку ТОВ "Велтайм" від 29.10.2013 на 200 л, оскільки за подорожнім листом № 832723 від 29.10.2013 використано дизельного палива у значно більшому розмірі 458 л.

Таким чином, вартість придбаного дизельного палива, яке використано позивачем у 2013 році складає 176189,32 грн. (189378,62 грн. - 3989,72 - 9199,58), а не 213082,39 грн., як зазначено позивачем у розрахунку валових витрат за 2013 рік, наданому до перевірки /том 4 а.с. 117/.

Слід зазначити, що у позовній заяві позивачем у своєму розрахунку вказано вже іншу суму витрат 2013 року - 213232,80 грн. /том 1 а.с. 6/, ніж та, що зазначена позивачем у розрахунку валових витрат за 2013 рік (213082,39 грн.), копія якого наявна у матеріалах справи /том 4 а.с. 117/.

Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками Кременчуцької ОДПІ про завищення позивачем інших витрат за 2013 рік на загальну суму 36893,07 грн., чим порушено вимоги п.п. 138.8.1 п. 138.8, п. 138.4, п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Щодо встановленого відповідачем порушення, що полягає у завищенні витрат за 2013 рік на 20772,46 грн., суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно додатку 5 до розділу ІІІ Податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_3 за 2013 рік «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності» загальна сума витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату становить 92635,05 грн.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України /у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За приписами п.п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 138.8.2 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються інші операційні витрати, що включають, зокрема:

а) витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу;

б) амортизацію наданих в оперативну оренду необоротних активів; амортизацію необоротних та нематеріальних активів у складі об'єктів, отриманих у концесію відповідно до Закону України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об'єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності";

в) інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно:

суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Таким чином, до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать виключно документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності, у тому числі, заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

При цьому, пунктом 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пунктів 6.1 - 6.2 розділу ІУ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої Міністерства фінансів України 07.11.2011 N 1395, доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за здійснення якого одержано дохід. У колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності.

Позивачем включено у 2013 році до складу витрат віднесено витрати в розмірі 70477,09 грн. на оплату праці та нарахування на заробітну плату за видом економічної діяльності згідно з КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, яка включає в себе всі види перевезень вантажним автомобільним транспортом, за здійснення якого позивачем задекларовано отримання доходу в розмірі 350389,92 грн.

При цьому, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату за видом економічної діяльності згідно з КВЕД 52.29 (Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, яка включає: експедицію вантажів; організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом; організацію групових або індивідуальних відправлень вантажів (у т.ч. вивіз і доставку вантажів, а також компонування партій); видачу й одержування транспортної документації та накладних; діяльність митних брокерів; діяльність суднових брокерів і агентів з фрахтування місць для авіаційних вантажних перевезень; посередництво з фрахту вантажного місця на судні або в літаку; вантажно-розвантажувальні роботи, наприклад, тимчасове пакування задля збереження вантажу під час транзитних перевезень, перепакування, вибірковий контроль та зважування вантажу тощо), за здійснення якого задекларовано отримання доходу в розмірі 1184289,44 грн., включено в сумі 22157,96 грн. /том 2 а.с. 75/.

Таким чином, витрати на виплату добових водіям у зв'язку зі здійсненням перевезень включені позивачем до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату за видом економічної діяльності згідно з КВЕД 52.29 (Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту).

Водночас, Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29) за якою позивачем задекларовано витрати на виплату добових водіям, та за результатами здійснення якої позивачем задекларовано отримання у 2013 році доходу у розмірі 1184289,44 грн., не включає здійснення перевезень вантажним автомобільним транспортом, у зв'язку з чим водіям позивача виплачувалися добові.

На підтвердження виплати водіям ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та самій собі ФОП ОСОБА_3 добових ФОП ОСОБА_3 надано до суду копії наказів, звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та копії видаткових касових ордерів на загальну суму 21520 грн. /том 1 а.с. 58-222, том 4 а.с. 222-225/, тоді як згідно розрахунку добових за 2013 рік, наданого до суду позивачем, сума добових визначена позивачем в розмірі 21760 грн. /том 4 а.с. 221/.

Відповідно до пункту 8 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0 години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений працівник, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи.

Згідно приписів пункту 4 розділу ІІ цієї Інструкції визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

При відрядженні працівника строком на один день або в таку місцевість, звідки працівник має змогу щоденно повертатися до місця постійного проживання, добові відшкодовуються як за повну добу.

Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами.

Як вбачається з наданих позивачем до суду копій наказів про відрядження, звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, видаткових касових ордерів:

- гр. ОСОБА_7 виплачено добові за 19.06.2013 у подвійному розмірі як відрядженому до м. Стаханова, м. Маріуполя наказом № 20 від 12.06.2013 (з 12.06.2013 по 19.06.2013) та до м. Стаханова наказом № 21 від 19.06.2013 (з 19.06.2013 по 22.06.2013) одночасно /том 1 а.с. 115-120/;

- гр. ОСОБА_7 виплачено добові за 29.07.2013 у подвійному розмірі як відрядженому до м. Харкова, м. Луганська наказом № 27 від 23.07.2013 (з 25.07..2013 по 29.07.2013) та до смт. Власівки, м. Нападівки наказом № 28 від 29.07.2013 (з 29.07.2013 по 31.07.2013) одночасно /том 1 а.с. 136-141/;

- гр. ОСОБА_9 виплачено добові за 07.08.2013 у подвійному розмірі як відрядженому до смт. Власівка, м. Дніпропетровська, м. Стаханова, м. Донецька наказом № 29 від 02.08.2013 (з 03.08.2013 по 07.08.2013) та до смт. Власівки, м. Дніпропетровська, м. Нападівки наказом № 32 від 07.08.2013 (з 07.08.2013 по 11.08.2013) одночасно /том 1 а.с. 142-144, 151-153/;

- гр. ОСОБА_9 виплачено добові за 17.09.2013 у подвійному розмірі як відрядженому до смт. Власівка, м. Дніпропетровська наказом № 39 від 17.09.2013 (з 17.09.2013 по 18.09.2013) та до смт. Власівки, м. Дніпропетровська, м. Стаханова, м. Маріуполя наказом № 38 від 10.09.2013 (з 10.09.2013 по 17.09.2013) одночасно /том 1 а.с. 169-174/;

- гр. ОСОБА_8 виплачено добові за 29.10.2013 у подвійному розмірі як відрядженому до м. Маріуполя наказом № 45 від 24.10.2013 (з 27.10.2013 по 29.10.2013) та до м. Жовті Води, м. Стаханова наказом № 46 від 29.10.2013 (з 29.10.2013 по 01.11.2013) одночасно /том 1 а.с. 190-195/.

Отже позивачем у порушення вимог Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, повторно виплачувалися добові працівникам за один та той самий день.

Позивачем не надано суду доказів отримання у 2013 році доходів від реалізації послуг перевезення, на здійснення яких позивачем виплачувалися добові, та визнання яких є необхідною умовою для включення позивачем сум таких витрат до складу витрат у 2013 році, а також доказів отримання доходів у 2013 році від переукладення ФОП ОСОБА_3 договору з ТОВ "Ама Логістик", з метою чого наказом № 57 від 23.12.2013 позивач відряджала сама себе до м. Києва та виплачувала сама собі добові /том 4 а.с. 223-225/.

Разом з тим, станом на 31.12.2013 у позивача рахується дебіторська заборгованість, у тому числі, за послуги, надані ТОВ "АМА Логістик" згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000405 від 31.10.2013, № ОУ-0000420 від 29.11.2013, № ОУ-0000421 від 29.11.2013, що надавалися за подорожніми листами № 832723 від 29.10.2013, № 832728 від 28.11.2013 та № 832729 від 28.11.2013 /том 4 а.с. 107-112, 232/.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату за 2013 рік Кременчуцькою ОДПІ розраховано на підставі щомісячних розрахунково-платіжних відомостей, копії яких наявні у матеріалах справи, що підтверджуються відомостями, самостійно зазначеними позивачем у податкових розрахунках форми № 1 ДФ про суми виплаченого доходу відповідно у І, ІІ, ІІІ та ІУ кварталах 2013 року /том 4 а.с. 118-119/ в загальному розмірі 52292,96 грн. та відповідно єдиного соціального внеску в розмірі (37,66%) в сумі 19659,63 грн.

Водночас, позивач зазначає, що при розрахунку чистого прибутку у витрати на 2013 рік позивачем також враховано суму виданої 04.01.2013 заробітної плати за грудень 2012 року в розмірі 1365,08 грн., суми сплачених утримань: прибуткового податку - 101,45 грн. та єдиного соціального внеску 3,6% в сумі 67,86 грн., єдиного соціального внеску 37,66% - 709,89 грн., а також пояснює, що сума виданої 03.01.2013 заробітної плати за грудень 2013 року була врахована позивачем до витрат 2014 року становить 1991,14 грн., сума сплачених утримань: прибуткового податку - 120,05 грн., єдиного соціального внеску 3,6% в сумі 97,85 грн. та єдиного соціального внеску 37,66% - 1023,15 грн. /том 4 а.с. 181, 215-220/, що суперечить відомостям, внесеним позивачем до звітів форми № 1 ДФ за І, ІІ, ІІІ та ІУ квартали 2013 року в частині суми виплаченого доходу.

Вказані вище доводи позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень, оскільки з урахуванням доводів позивача про період виплат вказаних вище доходів, сума фонду витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату єдиного соціального внеску становить: 71862,59 грн. + 2244,28 грн. (кошти нараховані за 2012 рік, що виплачені у січні 2013 року) - 3232,19 грн. (кошти нараховані за 2013 рік, що виплачені у 2014 році) = 70874,68 грн., тобто витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату складають 70874,68 грн., а отже сума завищення позивачем витрат у 2013 році складатиме 21760,37 грн. (92635,05 - 70874,68 грн.) та є більшою за встановлену перевіркою суму завищення витрат (20772,46 грн.) /том 1 а.с. 21/.

За таких обставин не врахування відповідачем витрат на оплату праці та нарахувань на заробітну плату за 2012 рік, що виплачені у січні 2013 року, та врахування коштів, нарахованих у 2013 році, але виплачених у 2014 році, жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами Кременчуцької ОДПІ про порушення позивачем п.п. 138.8.2 п. 138.8., п.п. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено витрати за 2013 рік на суму 20772,46 грн.

Внаслідок допущення зазначених вище порушень, що полягають у завищенні витрат за 2013 рік, позивачем занижено суму чистого оподатковуваного доходу в періоді з 01.01.2013 по 31.12.2013 на 61120,08 грн., яка відповідно становить 79854,69 грн. Проте, ФОП ОСОБА_3 подано звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування фізичними особами-підприємцями за 2013 рік від 29.01.2014, у якому зазначено суму доходу в розмірі 28690,06 грн. /том 2 а.с. 74/.

Крім того, ФОП ОСОБА_3 було подано до органів Пенсійного фонду України звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік та у таблиці 1 "Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями" вказано суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, в розмірі 36408,29 грн. /том 1 а.с. 243- 245/.

Водночас, згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності (додаток 7 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи) за 2011 рік, позивачем зазначено суму чистого оподатковуваного доходу в розмірі 43216,68 грн. /том 2 а.с. 3/. Відтак, сума встановленого перевіркою відхилення за 2011 рік становить 6808,39 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Суд також враховує, що відповідно до приписів п.п. 8.3 п. 8 розділу ІУ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 07.11.2011 N 1395, у додатку 7 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності": У колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг).

Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу.

Пунктом 8.4 цієї Інструкції визначено, що у колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6.

Відповідно до пунктів 1, 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Таким чином, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа зобов'язаний визначати розмір щомісячного доходу у Книзі обліку доходів і витрат.

Однак, у 2011 році фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Книга обліку доходів і витрат не велась.

З огляду на вищевикладене, у зв'язку з заниженням позивачем суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, ФОП ОСОБА_3 занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік на 2362,51 грн. та за 2013 рік на 17754, 13 грн., чим порушено п. 4 ч. 1 ст.4, ч. 11 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Копія розрахунку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який є додатком № 4 до акту перевірки, наявна у матеріалах справи /том 2а.с. 70/.

За приписами ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 21.01.2015 № /73/16-03 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.12.2014 № Ф-/6464, винесені Кременчуцькою ОДПІ на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України, та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

У зв'язку з виявленням перевіркою порушення вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та донарахуванням за її наслідками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 20116,64 грн., у тому числі: за 2011 рік в сумі 2362,51 грн. та за 2013 рік в сумі 17754,13 грн., рішенням Кременчуцької ОДПІ № /76/16-03 від 22.01.2015 до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1242,09 грн. (2362,51 х 5% х 3 періоди + 17754,13 х 5% х 1 період) /том 2 а.с. 63/.

Таким чином, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № /76/16-03 від 22.01.2015, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1242, 09 грн., винесено Кременчуцькою ОДПІ на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України, та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

Отже, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання позовних заяв майнового характеру становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 становить 1218 грн.

Отже, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру в даному випадку складає 1827 грн.

Згідно платіжного доручення № 1249 від 07.04.2015 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 100% ставки - 1827 грн. /том 1 а.с. 3/, відтак решта суми судового збору не підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2015 року.

Суддя С.С. Сич