Справа № 804/8274/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2015 р. Справа № 804/8274/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.;
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення, -
18.02.15р. гр. ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська , в якому просить суд:
- визнати рішення №346 від 22.01.2015р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, таким що порушує право згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду гр. ОСОБА_1 на приватизацію займаної квартири;
- скасувати рішення №346 від 22.01.2015р.;
- зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та вжити заходів щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордера №10 від 30.01.1990року.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням КЕВ м. Дніпропетровська від 22.01.2015 року № 346 позивачеві протиправно відмовлено в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, в якій вона прописана та мешкає на підставі ордеру №10 від 30.01.1990 року. Вважає, що в судовому порядку мають бути відновлені її права та інтереси.
Ухвалою суду від 20.02.15р. відкрито провадження по справі №804/2868/15 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.03.15р.
01.04.2015р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.15р. провадження у даній адміністративній справі закрито (Суддя Турлакова Н.В.).
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р. ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.15р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 10.07.15р. справу прийнято суддею Ніколайчук С.В. та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.07.15р.
24.07.2015р. представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином докази чого наявні в матеріалах справи.
Враховуючи, вищенаведене та відсутність потреби заслуховувати свідків чи експертів, справа розглядається у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
15.01.15р. позивач подала до КЕВ м. Дніпропетровська заяву № 139 щодо приватизації трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, в якій гр.. ОСОБА_1 прописана та мешкає на підставі ордера №10 від 30.01.1990р.
У відповідь на дану заяву відповідач виніс рішення про відмову в оформленні передачі у приватну власність квартири №346 від 22.01.2015 р. В обґрунтування рішення зазначено, що житловий фонд військових містечок селиш Гвардійське, Черкаське у комунальну власність територіальних громад не передано. Згідно з Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військові містечка є військовим майном, яке знаходиться в оперативному управлінні військових частин і КЕВ м. Дніпропетровська; управлінням військовим майном, згідно з законом, здійснює Міністерство оборони; згідно листа квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 303/22/1/850 від 05.09.2013 р., військове містечко в якому мешкає позивач включено до числа закритих і які не підпадають під приватизацію житлового фонду. Інших керівних документів щодо надання повноважень КЕВ м. Дніпропетровська розпоряджатися житловим фондом військових містечок не надходило.
Згідно із ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Правовий режим власності визначається виключно законами (п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України).
Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду", який прийнято 19.06.1992 р. за №2482-XXII (надалі - Закон України №2482-XXII).
Закон України №2482-XXII передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним п. 2 ст. 2 цього Закону.
В абзаці другому преамбули Закону України №2482-XXII зазначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону України №2482-XXII).
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно, а тому житловий фонд у військовому містечку підпадає під дію Закону України №2482-XXII.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України №2482-XXII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Стаття 3 Закону України №2482-XXII визначає спосіб приватизації, згідно до якої приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.
Організація проведення приватизації та оформлення права власності встановленні статтею 8 Закону України №2482-XXII.
Частиною 3 ст. 8 зазначеного Закону встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно п. 2 ст. 2 Закону України №2482-XXII не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень.
Отже, суд звертає увагу, що предметом даного адміністративного позову є встановлення обставин, пов'язаних з приватизацією об'єкта нерухомого майна, а саме визначення статусу військового поселення, де ця нерухомість знаходиться - відкритого або закритого.
Судом встановлено, що в законодавстві України відсутнє визначення "закрите військове містечко", тому суд керуючись ч.7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із конституційних принципів і загальних засад права.
Відповідно до ч.7.ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
У підтвердження закритості військового містечка, відповідач посилається на Перелік закритих військових містечок, затвердженого начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних сил України в серпні 2013 р., які мають у своєму складі житловий фонд. До даного переліку увійшло, зокрема, смт. Гвардійське. Відповідач звертає увагу, що у примітках до цього Переліку зазначено, що житловий фонд визначених військових містечок не підлягає передачі органам місцевого самоврядування та приватизації.
Також, відповідач посилається на лист від 11.09.2013 р. №303/4/15/1183 квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, відповідно до якого до числа закритих військових містечок включені наступні військові містечка: військове містечко №4 смт. Гвардійське, військове містечко №3 смт. Черкаське, військове містечко №6 смт. Орловщина Дніпропетровської області; військове містечко №1 с. Семиполки, Київської області.
На підтвердження відкритості військового містечка позивач вказує на Наказ Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р. про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад. Додатком №2 зазначеного наказу затверджено Перелік військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.
У зв'язку з викладеним вбачається, що Перелік закритих військових містечок суперечить Наказу Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р.
Згідно Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28.12.1992 р. №731 нормативно-правові акти, які зачіпають права, свободи і законні інтереси громадян, підлягають державній реєстрації. Державну реєстрацію здійснює Міністерство юстиції України. У разі порушення зазначеної вимоги вони вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосованими.
Відповідно до п.4 вказаного Положення державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:
а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;
б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.
Доказів реєстрації Переліку закритих містечок до суду не надано, про що також не зазначено на самому документі.
Згідно Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406/2011 від 06.04.2011р. міністр у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.
Нормативно-правові акти Міноборони України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Накази Міноборони України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Накази Міноборони України, прийняті в межах його повноважень, обов'язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і громадянами.
Відповідно до частини четвертої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого у разі не відповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Враховуючи, що Наказ Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р. про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад має вищу юридичну силу та є чинним, суд не застосовує Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд від 19.08.2013 р. та лист від 11.09.2013 р. №303/4/15/1183 квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
Таким чином, суд приймає Наказ Міністра оборони України №569 від 15.09.2011 р. про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад як належний та достатній доказ відкритості військового містечка.
З метою повного та всебічного розгляду справи, додатково судом досліджено визначення правового режиму майна закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном, які закріпленні в Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Згідно ст. 1 зазначеного Закону, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.
Однак процедуру вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил (далі - військові частини), та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони (далі - самоврядні установи і організації), та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність регулює Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №1282 від 29.08.2002 р. (надалі - Порядок). Лише в зазначеному Порядку є визначення військового містечка.
Згідно абз. 3 п. 2 Порядку військове містечко - майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об'єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.
Згідно Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України №215 від 21.04.2011 р., та Наказу Міністра оборони про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України №448 від 03.07.2013 р. військове містечко - майновий комплекс будівель, споруд іншого нерухомого військового майна разом з казарменим фондом, житловим фондом, об'єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони; територія військового містечка - частина земельної ділянки що використовується для розквартирування військових частій та розміщення військовослужбовців і працівників ЗС України.
Відповідно до 2-1 Порядку об'єктами передачі згідно з цим Порядком є:
1) військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням;
2) нерухоме майно (будівлі, споруди, об'єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно);
3) інше окреме індивідуально визначене (рухоме) майно;
4) житловий фонд, інші об'єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів.
Повноваження для передачі військового майна передбачено пунктом 4 Порядку згідно до якого передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням:
1) Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2-1 цього Порядку;
2) Міноборони - щодо об'єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку.
Отже, право передати житловий фонд, інші об'єкти соціальної та інженерної інфраструктури в комунальну власність має Міноборони.
Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпропетровська являється структурним підрозділом Міністерства оборони України.
- прийняти рішення стосовно доцільності передачі житлового фонд об'єктів соціально-культурної сфери та інженерних мереж селищ міського типу Гвардійське та Черкаське в комунальну власність територіальних громад Новомосковського району Дніпропетровської області. (Термін 10.12.2010 р. - ОСОБА_2);
- вжити заходів щодо забезпечення мешканців селищ міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області безперебійним постачанням якісної питної води, здійснити заходи щодо розвитку системи водовідведення. (Термін серпень 2011 р. - ОСОБА_3, ОСОБА_4, О.Вілкулу);
- забезпечити проведення капітальних ремонтів гарнізонних будинків офіцерів та дошкільних дитячих закладів, розташованих у селищах міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. (Термін грудень 2011 року - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, В.Надзарі, Ю.Алексєєву).
На виконання зазначеного Доручення Президента України та відповідно до повноважень Міністром оборони України прийнято вищезгаданий Наказ №569 від 15.09.2011р. "Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад", яким зобов'язано Головне КЕУ Збройних сил України організувати безоплатне вилучення з балансу Гвардійської КЕЧ району військового майна та його безоплатну передачу в комунальну власність територіальних громад згідно з Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області (додаток 1 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області (додаток 1 до наказу), Переліком військового майна, що безоплатно передається в спільну власність Новомосковської районної ради Дніпропетровської області (додаток 3 до наказу).
Так, згідно з Додатком №2 зазначеного наказу затверджено Перелік військового майна (військове містечко №3, №2), що безоплатно передається в комунальну власність територіальної громади с. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області.
До Переліку входять: житлові будинки; будинкоуправління; котельні; каналізаційно-насосна станція, дитячі садки, школа; мережі водопостачання; мережі каналізації; мережі теплопостачання та інше.
Як наслідок прийняття зазначеного Наказу та з метою його виконання частину об'єктів передано в комунальну власність, однак передача житлових будинків не відбулася через відсутність інвентаризаційних справ.
Отже, з огляду на Доручення Президента України від 12.10.2010 р. та враховуючи фактичну передачу об'єктів соціальної та інженерної інфраструктури, що перебували в оперативному управлінні КЕВ району, суд вважає, що військове містечко має ознаки відкритого.
Позивач вказує, що фактично в смт. Гвардійське є в наявності: цивільна влада в особі селищних рад, цивільне населення, цивільна приватна торгівля, приватизовані належним чином земельні ділянки, об'єкти комунальної власності, передані належним чином мешканцям селища житловий фонд з балансу КЕВ м. Дніпропетровська у приватну власність.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про скасування рішення №346 від 22.01.2015р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, оскільки останнє порушує право позивача згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду гр. ОСОБА_1 на приватизацію квартири АДРЕСА_3, а тому таке рішення підлягає скасуванню.
З метою поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та вжити заходів щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордера №10 від 30.01.1990року.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 69 КАСУ визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 КАСУ).
Згідно приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень, а тому позов підлягає задоволенню.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 73 грн. 08 коп., виходячи з вимог ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про визнання протиправним та скасування рішення - задоволити.
Визнати рішення №346 від 22.01.2015р. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, таким що порушує право згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду гр. ОСОБА_1 на приватизацію займаної квартири;
Скасувати рішення №346 від 22.01.2015р.
Зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська прийняти рішення згідно Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та вжити заходів щодо приватизації квартири, яку займає позивач на підставі ордера №10 від 30.01.1990року.
Стягнути з державного бюджету України на користь гр. ОСОБА_1 судові витрати в сумі 73грн.08коп. (сімдесят три грн. 08коп.) сплаченого згідно квитанції від 17.02.2015р. за №15658031.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 24.07.15р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_7 ОСОБА_7 ОСОБА_8