Справа № 174/676/15-а
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року Справа № 174/676/15-а

2-а/174/25/2015

Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.,

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального закладу «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради (КЗ ВЦМЛ ДОР) до відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, В. о. начальника відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції, Дніпропетровської області, ОСОБА_2, про визнання постанови про накладення арешту протиправною та її скасування, третя особа у справі - Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області,

У С Т А Н О В И В:

28.07.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що 14.07.2015 року на адресу КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради надійшла постанова, винесена Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_2 про накладення штрафу у розмірі 1360 грн.

Вважаємо, що постанова є незаконною, безпідставною, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права та підлягає скасуванню, з наступних причин.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері виконавчого провадження є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, Інструкція з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 р. та інші Закони України.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ч. І ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-УІ від 05.06.2012 року, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України, при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.

Державне казначейство України управляє коштами, що обліковуються на рахунках, відкритих у Головних управліннях Державного казначейства України, і проводяться через СЕП, шляхом встановлення ліміту технічного рахунку, ліміту початкових оборотів у СЕП та підкріплень субрахунків СКР з урахуванням дотримання необхідного рівня платоспроможності, який визначається Державним казначейством України.

Відповідно до п.3,5,7,9 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 (далі - Порядок №440), виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року, подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

У відповідності до ст. 6 Закону № 606-ХІУ, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ст.82 законом України «Про виконавче провадження».

Вважаємо, що діями державного виконавця Ляшенко Ю.Ю., в.о. начальника ВДВС Вільногірського міського управління юстиції порушено неодноразово право боржника, чим стало зверненням з цим адміністративним позовом до суду. А саме.

На підставі рішення ухваленого 06.10.2014 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом про стягнення з КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради на користь Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області про відшкодування незаконно виплаченої заробітної плати у сумі 12772,05 грн., а також провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо сум внесків до державних фондів в рахунок майбутніх платежів видано виконавчий лист. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області направлено заяву та виконавчий лист для примусового виконання рішення суду до ВДВС Вільногірського міського управління юстиції з проханням відкрити виконавче провадження з посиланням на ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 23.01.2015 року та відкрито виконавче провадження ВП №46192935 та встановлено строк самостійного виконання до 29.01.2015 року з попередженням наслідків у разі невиконання вимог державного виконавця у встановлений ним строк. Також державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника від 23.03.2015 року

КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради отримано зазначені вище постанови шляхом особистого вручення державним виконавцем Ляшенко Ю.Ю. секретарю боржника 06.04.2015 року (вх. №12/377).

Як вбачається із зазначеного, державним виконавцем було порушено чинне законодавство щодо примусового виконання рішення суду як в частині недотримання строків надіслання сторонам копій постанов виконавчого провадження так і неправомірного застосування заходів примусового виконання так як арешт на рахунки у банківських установах відкриті рахунки та кошти що на них містяться є «Зарплатними» є соціально захищеними видатками.

Кодекс законів про працю у ч.5 ст.97 зазначає, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність віл здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, нехтуються права осіб на отримання заробітної плати, соціальних виплат.

Державним виконавцем неправомірно накладено арешт на рахунки Боржника, оскільки ці рахунки зі спеціальним режимом використання і не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів та на стягнення боргу на підставі виконавчих документів.

Вочевидь, що при накладенні арешту на майно боржника, повинні бути враховані інтереси та права третіх осіб.

Здійснення виплати заробітної плати проводиться на підставі договорів про відкриття карткових рахунків на користь фізичних осіб для зарахування заробітної плати.

Звертаємо увагу суду на неодноразове порушення державним виконавцем Ляшенко Ю.Ю. прав боржника, а саме: - недотримання процесуальних строків; - перевищення державним виконавцем своїх посадових повноважень;

Слід також зазначити, що державний виконавець надіславши постанову про відкриття виконавчого провадження з запізненням з моменту відкриття майже на три місяці поспіль, не встановив додаткового строку для добровільного виконання рішення суду, а застосував до боржника санкції у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.00 коп. (постанова про накладення штрафу від 22.05.2015 року).

Застосовуючи штраф до боржника, державним виконавцем не було з'ясовано обставин справи, пояснень від боржника не витребовувалося, до ВДВС Вільногірського міського управління юстиції боржник не викликався, доводів ( усних ) не враховував, відповідних документів боржника державний виконавець не витребував, актів не складав, розпоряджень на адресу боржника не надсилав.

Таким чином, державний виконавець не вказав саме які саме вимоги боржником не виконано у встановлений строк.

Крім того, ані в жодній із постанов ним винесених не зазначено реквізити стягувача на які необхідно перерахувати грошові кошти відповідно до виконавчого листа.

З огляду матеріалів виконавчого провадження, право якого було надано боржнику 30.07.2015 року за повторним його зверненням від 29.07.15 р., вбачається, що - Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області не подано до ВДВС Вільногірського міського управління юстиції в Дніпропетровській області пакету документів, що необхідний для перерахування коштів в сумі 12772,05 грн.( саме на який рахунок необхідно перерахувати кошти у разі виконання рішення самостійно) та самим державним виконавцем не надано розпорядження боржнику КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради щодо таких відомостей.

Перерахування коштів УДКСУ у м. Вільногірську Дніпропетровської області можливе лише за наявності підкріплення на єдиному казначейському рахунку на платіжні документи щодо перерахування коштів у порядку черговості їх надходження - у межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань, наданого саме Державною казначейською службою України, якого станом на час винесення оскаржуваної постанови про повторне накладення штрафу у сумі 1360,00 грн. від 07.07.2015, боржник не мав в наявності.

Статтею 88 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця громадянами чи посадовими особами, втрату або несвоєчасне відправлення виконавчого документа, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця роботи (знаходження), якщо ці дії не мають ознак злочину, а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця на винних осіб за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, накладається штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у порядку, передбаченому законом.

Так, з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, коли та з якими законними вимогами державний виконавець Ляшенко Ю.Ю. звертався до КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, а також те, у чому полягали ці вимоги державного виконавця.

Той факт, що боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно рішення не виконав, не є обставиною, за наявності якої боржник притягується до відповідальності, передбаченої статтею 88 цього Закону.

Статтею 89 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено накладення на винних осіб штрафу у розмірі від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за невиконання законних вимог державного виконавця.

Більше того, в постанові про накладення штрафу від 07.07.2015 року, що оскаржується, зазначено взагалі фіксована сума штрафу 1360,00 грн, що суперечить вимогам встановленим ст.89 цього Закону ( законодавець посилається на розмір доходів громадян, що не підлягає оподаткуванню та вказує на розбіг «від» та «до» , розмір штрафу встановлюється у випадку встановлення вини особи та її ступеню».

Однак, в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 всі обставини справи не перевірив та в постанові від 07 липня 2015 року про накладення штрафу на КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради не відобразив, які законні вимоги та коли саме були пред'явлені йому державним виконавцем, а також те, які з них не були виконані. Та не зазначено строків виконання після накладення штрафу.

Факт примусового виконання державним виконавцем не підтверджено саме які дії мав вчиняти державний виконавець на які відповідно до ст. 46 зазначеного Закону, у разі примусового виконання рішення, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір (в постанові зазначається саме суми грошових коштів за їх цільовим призначення щодо їх витрат на примусове виконання рішення суду). Такої постанови державний виконавець, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, не виносив.

Вважаємо, що даною посадовою особою ОСОБА_2 перевищено службові повноваження та постанова від 07.07.2015 року є незаконною такою що суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

Також ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Крім того вважаємо, що відкривши виконавче провадження за виконавчим листом №2а/0470/14546/12, відповідач не дотримався вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а керувався Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено спосіб виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (саме до них відноситься за своїм правовим статусом боржник) виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", боржник мас право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.82 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 104-106, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач прохає:

1. розглянути скаргу на дії державного виконавця ;

2. задовольнити скаргу на дії державного виконавця у повному обсязі;

3. визнати постанову про накладення штрафу від 07.07.2015 року, винесену суб'єктом владних повноважень - Державною виконавчою службою Вільногірського міського управління в особі в.о. начальника Державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_2 протиправною та скасувати її;

4. зобов'язати Державну виконавчу службу Вільногірського міського управління в особі в.о. начальника Державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_2 виконати рішення суду на підставі виконавчого листа по справі №2а/0470/14546/12 в частині відшкодування коштів по незаконно виплаченій заробітній платі у загальній сумі 12772,05 грн надіслати до Управління Державного казначейства України у м. Вільногірську органу, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;

5. зобов'язати Третю особа на стороні Відповідачів 1,2 надати реквізити з розрахунковим рахунком на який в подальшому Управління Державного казначейства України у м. Вільногірську, буде списано кошти в сумі 12772, 05 грн;

6. судове засідання проводити за обов'язковою участю позивача;

7. звільнити КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради від сплати судового збору за розгляд адміністративного позову на дії державного виконавця.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та їх обгрунтування, що викладені в позовній заяві, підтримала в повному обсязі, з її додаткових пояснень витікає, що державним виконавцем, всупереч інструкції про організацію примусового виконання рішень № 512/5, затвердженої Міністерством юстиції України 02.04.2012 р., з наступними змінами, не було складено протокол чи акт про обставини порушення, та їх причини, не було зазначено розрахунковий рахунок, пояснення від керівництва лікарні стосовно причини невиконання виконавчого листа не відбиралося, окрім того, стосовно взаємозвірки щодо внесення сум до державних фондів в рахунок майбутніх платежів виконання можливе було лише за участі відповідних фондів, проте на три листи лікарні про направлення представників, зокрема Пенсійного фонду, для проведення звірок залишалися без відповіді. Один раз представник приходив, але звірку в повному обсязі провести не надалось можливим.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з його пояснень витікає, що виконавче провадження було відкрито 23.01.2015 р. 06.04.2015 р. було здійснено вихід до лікарні та вручено копію постанови про відкриття провадження представнику лікарні під розписку; 23.03.2015 р. було накладено арешт на рахунки лікарні, відповідна постанова була вручена представникам лікарні також 06.04.2015 р. під розписку. 22.05.2015 р. була винесена постанова про накладення штрафу на лікарню, яка була направлена до лікарні поштою листом з повідомленням про вручення. 09.07.2015 р. лікарня отримала постанову від 07.07.2015 р. про накладення штрафу в подвійному розмірі. Також 08.07.2015 р. до Вільногірського МВ було направлено подання про притягнення керівника лікарні ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України за невиконання судового рішення, подання було зареєстроване в порядку ЗУ «Про звернення громадян». 22.07.2015 р. ним винесено постанову про закінченні виконавчого провадження по п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ був повернутий стягувачеві. Постанови від 07.07.2015 р. та від 22.05.2015 р. про накладення штрафу на КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради були ним винесені на законних підставах. Акт чи протокол про встановлення факту невиконання вимог виконавчого документу ним не складався і на його думку, складати ці документи за даних обставин необхідності не було. Представники лікарні ОСОБА_1 та інші до накладення штрафу відвідували відділ ДВС та знайомилися з матеріалами виконавчого провадження, пояснень від них він не відбирав. Про рахунок, на який слід було здійснити перерахування коштів, він повідомив лікарню окремим листом 03.05.2015 р., вих. № 2796, який був отриманий в лікарні 13.05.2015 р.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, та надала заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли внаслідок дій субєкта владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної юридичної особи, а саме з факту винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення юридичної особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження».

Вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, а саме: копію постанови ВП № 46192935 від 07.07.2015р. про накладення штрафу; копію постанови ВП № 46192935 від 22.05.2015 р. про накладення штрафу; копію ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а/0470/14546/12 від 06.10.2014року копію заяви від 19.01.2015р. №04-25-05-15/341 про примусове виконання виконавчого листа; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2015 р. ВП № 46192935; копію постанови від 23.03.2015р. про арешт коштів боржника; копію кошторису Вільногірської міської лікарні на 2015 рік; копію виконавчого листа №2а/0470/14546/12; копію постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2013 р.; копію листа відділу ДВС до Вільногірської міської лікарні від 02.06.2015 р. вих. № 4476, про виконання виконавчого документу до строку, який не вказаний; копію скарги стягувача на дії відділу ДВС від 24.04.2015 р.; копію подання відділу ДВС до Вільногірського МВ УМВС України у Дніпропетровській області; копії листів Вільногірської міської лікарні до управління Пенсійного фонду України у м. Вільногірську від 23.07.2015 р., від 01.07.2015 р., від 21.05.2015 р., - та оцінивши зазначені доказів в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з наступних обставин.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; - обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); - безсторонньо, (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; - пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); - з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; - своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»:

1. У випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.Частина перша статті 3 із змінами, внесеними згідно із Законом N 406-VII (406-18 ) від 04.07.2013 \

2. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Частина друга статті 3 в редакції Закону N 583-VII ( 583-18 ) від 19.09.2013 \

3. Органи, установи, організації та особи, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не є органами примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»:

1. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

2. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

3. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», що передбачає гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні:

1. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

2. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»: Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження»: 1. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 2. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, установлено:

1.5. Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

1.5.1. Постанова як окремий документ містить такі обовязкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого рішення державного виконавця;

прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови;

строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

1.5.2. Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

13.3.5. У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

У постанові про накладення на боржника штрафу державний виконавець зазначає норму Закону, якою передбачена відповідальність боржника, зміст вчинених боржником дій, суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення направляється боржнику.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Суд вважає за необхідне, в порядку аналогії закону, застосувати до спірних відносин за даним позовом положення статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оцінюючи в сукупності та взаємозвязку зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що субєкт владних повноважень: в.о. начальника відділу ДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_2, було порушено ряд вимог законів та підзаконних актів:

- при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2015 р. ВП № 46192935, не були дотримані вимоги, передбачені ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-УІ від 05.06.2012 року, постановами Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 та від 3 вересня 2014 р. № 440, ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», враховуючи, що боржник КЗ «Вільногірська міська центральна лікарня» Дніпропетровської обласної ради є бюджетною установою, яка перебуває на обслуговуванні Управління державної казначейської служби України у м. Вільногірську, виконання виконавчого документу у даній справі виконавчого листа №2а/0470/14546/12, мало відбуватися саме в зазначеному управлінні казначейської служби, в яку відділ ДВС повинен був направити всі матеріали після їх відповідної реєстрації, проте цього не було зроблено; також в постанові не зазначено на користь якого бюджету та на який рахунок слід здійснювати відшкодування незаконно виплаченої зарплати;

- всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», відповідач надавши строк боржнику на добровільне виконання виконавчого документу до 29.01.2015 р., постанову про відкриття виконавчого провадження вручив боржнику лише 06.04.2015 р., при цьому нового строку не призначив на добровільне виконання, в той же час в постановах про накладення штрафів зазначає, що боржник рішення виконавчого документу в наданий строк не виконав;

- відповідач, всупереч вимог ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», не розяснив боржнику його прав та обовязків;

- всупереч ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, відповідач в постановах про накладення штрафу не зазначив всі необхідні мотиви та обставини для обгрунтування прийнятого рішення; до прийняття рішень про накладення штрафу не отримав від боржника пояснень з приводу невиконання, не склав відповідні акти, стосовно встановлення необхідних обставин та причин невиконання виконавчого документу, внаслідок чого в постановах про накладення штрафів не вказав і не обгрунтував вимогу закону, що його вимоги не виконані боржником, саме, «без поважних причин»;

- всупереч приписам ч.2 ст.71 КАС України, якими передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідачем не надано суду доказів для підтвердження законності та обґрунтованості його дій, які б свідчили, про наявність вини боржника у вчиненні правопорушення, про наявність необхідних повноважень у відповідача для здійснення всіх виконавчих дій з розгляду справи даної категорії, стосовно дотримання відповідачем, при прийнятті рішення про накладення штрафів, вимог ст. 2 КАС України, тому суд доходить висновку, що боржник був притягнутий відповідачем до адміністративної відповідальності безпідставно, оскільки винесені ним постанови про накладення штрафів на боржника не ґрунтуються на обєктивно встановлених обставинах події та вимогах Закону.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Тому суд вважає необхідним прийняти рішення і стосовно постанови про накладення штрафу на боржника, винесену відповідачем 22.05.2015 р.

На підставі викладеного, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, а саме:

- визнати постанови, про накладення штрафів на боржника, КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, від 07.07.2015 року та від 22.05.2015 року, що винесені у виконавчому провадженні ВП № 46192935 суб'єктом владних повноважень, відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в особі в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_2, протиправними та скасувати їх;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити в повному обсязі, враховуючи, що відповідач 22.07.2015 р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження по п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», та виконавчий документ повернув стягувачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,158-163,167,171-2, 181,255,256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

1. Визнати постанови, про накладення штрафів на боржника, КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, від 07.07.2015 року та від 22.05.2015 року, що винесені у виконавчому провадженні ВП № 46192935 суб'єктом владних повноважень, відділом державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в особі в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції ОСОБА_2, протиправними та скасувати їх.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 73.08 грн., покласти за рахунок Державного бюджету України, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то 10 денний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копію постанови, не пізніше наступного дня з дня виготовлення її в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам та третій особі.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.