Справа № 802/2767/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 серпня 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/2767/15-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Заброцька Людмила Олександрівна, розглянувши матеріали позовної заяви Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом.

За правилами, встановленими пунктами четвертим та шостим частини першої статті 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначену позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить суд прийняти рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 збитків, завданих Вінницькому державному педагогічному університету ім. Михайла Коцюбинського внаслідок завищення вартості робіт по охороні приміщення в сумі 869240,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом установлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку зі здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 1 частини першої статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір - це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин, що виникають між органами влади і їх посадовими чи службовими особами, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства та юридичними чи фізичними особами.

Тобто юрисдикція адміністративних судів визначається за: субєктним складом правовідносин (обовязковим їх учасником є субєкт владних повноважень); змістом правовідносин (це відносини, що виникають у звязку із здійсненням владних управлінських функцій, а також у звязку з формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму). При цьому спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Разом з тим відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів також поширюється на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, установлених законом.

Так, за змістом частини четвертої статті 50 КАС субєкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної чи юридичної особи у випадках, установлених законом.

Правовий статус органів державного фінансового контролю в Україні визначається Законом України від 26.01.1993 № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон), Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Стаття 2 цього Закону передбачає, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

З огляду на викладене органи державного фінансового контролю під час здійснення своїх повноважень діють як субєкти владних повноважень. Тому всі спори, які випливають із функціональної діяльності цих органів, належать до юрисдикції адміністративних судів.

За змістом статті 10 Закону органу державного фінансового контролю, серед іншого, надається право: вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій; при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів; вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі; у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Варто враховувати, що органи державної фінансової інспекції як субєкти владних повноважень мають право, зобовязані звернутися до адміністративного суду лише у разі, коли таке право чи обовязок прямо передбачено законом.

Виходячи з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що орган державного фінансового контролю має право звертатися до суду з адміністративними позовами про стягнення у дохід держави коштів тільки з підконтрольних установ. Такі спори підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і предметно підсудні окружним адміністративними судам.

Аналогічна позиція наведена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Таким чином, при вирішенні питання щодо юрисдикції даного спору за участю органу державного фінансового контролю суд керується зазначеними положеннями і, виходячи із встановлених з позовної заяви обставин, зауважує, що в даному випадку орган державного фінансового контролю звертається з позовом про стягнення коштів не з підконтрольної установи.

Враховуючи викладене вище приходжу до висновку, що даний спір не підсудний адміністративному суду.

Керуючись ч. 2 ст. 4, 107, п.1 ч.1 ст. 109, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом.

Копію ухвали, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами в зазначеній частині, повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна