Справа № 22-ц-22229/2011
Суддя: Яцина В. Б.
Дата ухвалення: 2011-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інстанції - Бондаренко В.М. Доповідач - Яцина В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2011 року. м.Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Банківському районі Харківської області

на заочне заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Валківському районі Харківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання до вчинення дій та стягнення сум,

В СТАНОВИЛА:

15 липня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є інвалідом 3-ї групи, як особа що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та віднесена до 1-ї категорії. Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію відповідно до підстав, які визначені у ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року N 796-ХІІ (далі - Закон N 796-ХП), однак у меншому розмірі, ніж це передбачено нормами вказаного закону, оскільки відповідач неправомірно його обмежив Позивач не згодний з такими діями відповідача, та просив визнати діяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу основної та додаткової пенсії неправомірною. Зобов'язати відповідача провести перерахунок та стягнення позивачу зазначених пенсій у законодавчо визначених розмірах за період з 01.07.2007 по 01.07.2010 року в сумі 120724,5 грн.

Заочним заочне рішенням Валківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії відповідача про відмову у перерахунку пенсії позивачу незаконними.

Зобовязаний відповідач провести позивачу перерахунок пенсії відповідно до ст..ст. 50, 54 Закону У країни «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести виплату недоплаченої пенсії з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 2 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік з 1 січня 2009 по 31 грудня 2009 року, за 2010 рік з 1 січня 2010 року по 01. липня 2010 року, та здійснювати відповідні виплати в подальшому.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким заочне рішенням Управління ПФУ в Валківському районі Харківської області в апеляційній скарзі поставило питання про його скасування та відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів за відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю відповідно до правил ст. 195, п. 1 ч.І ст. 197 КАС України розглянувши справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що скарга Управління ПФУ в Валківському районі Харківської області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи заочне рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на отримання державної пенсії в розмірі, передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії відповідно до ч.І ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач неправомірно відмовив у проведенні перерахунку даних пенсій с посиланням на норми Постанов КМУ, які обмежують розмір цих пенсійних виплат.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом Ш групи та належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, знаходиться на пенсійному забезпеченні у відповідача, на підставі чого має право на отримання державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст.ст, 50, 54 Закону України Закону України Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-ХІІ позивач звертався до відповідача з заявою про нарахування державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених зазначеною нормою Закону, на що Управління Пенсійного фонду України відмовило в перерахунку призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсії. Не застосування позовної давності, передбаченої ст.. 267 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтував нормою ч.І ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», яка передбачає, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-ХІІ. У статті 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі статтею 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам 3 групи - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, інвалідам 2 групи у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як передбачено статтею 53 того самого Закону, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю, незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 цього Закону, якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у звязку із втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів 3-ї групи, щодо яких установлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2-ї групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Мінімальний розмір пенсії за віком було встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, яка втратила чинність з набранням чинності з

25.06.2005року редакції ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІУ), в якій було зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 24.12.2004 року № 2291- IV, що набув чинності з

12.01.2005року була змінена редакція ст.. 28 Закону № 1058-ІУ, внаслідок чого вперше було встановлено, що мінімальний розмір пенсії за наявності відповідного страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч. З ст. 67 вказаного Закону N 796-ХІІ, яка набрала чинності 31.10.2006 р., у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-ГУ також передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з правила ч. 4 ст. 9 КАС України про пріоритетність законів над підзаконними актами, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають ст. ст. 50 та 54 Закону України N 796-ХП, а не наведені відповідачем на обґрунтування своїх заперечень проти позову постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом пенсійних прав та конституційних гарантій.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до вірного висновку про незаконність дій управління Пенсійного фонду України щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії до визначених законом розмірів, а відповідач не спростував своєї вини у своїй бездіяльності.

Разом з тим, зобовязавши відповідача здійснювати відповідні виплати у подальшому, суд першої інстанції на порушення вказаних норм права визначив обовязки відповідача на майбутнє, що не відповідає їх змісту. Належним захистом прав позивача є зобовязання проведення відповідачем визначеного судом перерахунку позивачу спірних основної та додаткової пенсії без визначення кінцевої дати проведення спірних виплат. За законом такий обовязок для відповідача носить триваючий характер, який після ухваленого заочне рішення може змінюватися чи припинятися лише відповідно до фактичних чи правових підстав для нарахування пенсії позивачу. Тому покладення судом на відповідача зобовязання у подальшому здійснювати відповідні виплати ґрунтуються на припущенні, що відповідач вірогідно зменшить ці виплати, внаслідок чого знову порушить права позивача, що за своїм змістом є припущенням, на якому не може ґрунтуватися заочне рішення суду. Виходячи з наведеного заочне рішення суд підлягає відповідній зміні шляхом виключення зазначеного обовязку.

Окрім того, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного визаочне рішення справи, у даному випадку підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності.

Судова колегія у цьому питанні виходить з наступного.

Обмежений строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, має субсидіарний характер, тобто він застосовується лише у випадку, якщо закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не містить з цього приводу інших правил. Крім того, правила ст. 99 КАС України, які у порівнянні з нормами цивільного судочинства, за якими відбувся розгляд справи в районному суді, обмежують в часі право особи на судовий захист , а отже - и доступ до правосудця. Тому в контексті обовязків держави забезпечити права особи на справедливий суд, які містяться ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при апеляційному розгляді справи такі обмежувальні правила не повинні застосовуватися судом.

З огляду на те, що спір виник щодо розміру пенсій, які за ст. 63 Закону N 796-ХП сплачуються за рахунок державного бюджету, а не Пенсійного фонду України, у даному випадку не застосовуються правила ч. 2 ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" чи ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яким суми пенсії (або відповідно - нараховані суми пенсії), не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. З наведених підстав, оскільки спірні виплати є не відшкодуванням шкоди, не підлягає застосуванню й норма ч. 1 ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку».

Разом з тим спірна основна та додаткова пенсія за законом гарантується особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому позивач мав щонайменше «законні сподівання» на відповідні суми за державні кошти і таке сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто предмет спору має для позивача цивільно- правове значення і тому задля забезпечення принципу правової визначеності на спірні виплати мусить розповсюджуватися загальні правила позовної давності, передбачені чинним ЦК України.

Однак, суд першої інстанції вказаних норм матеріального права не врахував і безпідставно не застосував норми ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності, внаслідок чого при визначенні строку перерахунку та виплати пенсій позивачу припустився помилки, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України є підставою для відповідної зміни заочне рішення суду.

Наведене свідчить, що з урахуванням дати звернення позивача до суду, відповідно до ст.. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України у звязку із спливом позовної давності позов підлягає задоволенню частково, лише за період з 15 липня, а не з 09 липня 2007 року, як безпідставно вирішив суд першої інстанції.

Оскільки таким чином в іншій частині суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове заочне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, - скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись абз. 15 п. 1 розділу ХТІ Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 210-212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Валківському районі Харківської області задовольнити частково.

Заочне заочне рішення Валківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2010 року змінити: зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Валківському районі Харківської області здійснити перерахунок та виплату недоплачених ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ст.. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», - починаючи з 15 липня 2007 року та виключити зобовязання здійснювати відповідні виплати у подальшому.

В іншій частині вказане заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Судді колегії: