Справа № 815/4449/15
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4449/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року

10 год. 13 хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до начальника Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині відмови у вжитті заходів щодо скасування постанови про арешт майна ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 2-8/09, зобовязання начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 винести постанову про скасування арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до начальника Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині відмови у вжитті заходів щодо скасування постанови про арешт майна ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 2-8/09, зобовязання начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 винести постанову про скасування арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2015 року позивач звернулась до відповідача з заявою про вжиття заходів щодо зняття арешту з квартири на підставі ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 50 вказаного Закону. 02.07.2015 року відповідачем було надано відповідь, в якій зазначено, що виконавче провадження було знищено у 2013 році у звязку із закінченням строків його зберігання, однак арешт з даної квартири по невідомим причинам знятий не був та відповідач у добровільному порядку його зняти відмовився. Така бездіяльність відповідача, на думку ОСОБА_2 є протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дій, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження (аркуші справи 4-7).

Позивач або її представник у судове засідання не прибули. Позивач належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи. Через канцелярію суду за вхід. № 21519/15 від 01.09.2015 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження (аркуш справи 30).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Письмові заперечення проти позову відповідачем надано не було (аркуш справи 25).

З урахуванням вказаних обставин та наданого представником позивача клопотання, у відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

На підставі ч. 1 ст. 41 та ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.05.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 50 000 грн. 00 коп. на строк користування 18 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 24 % на рік.

Для забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, 30.05.2007 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 5.13588-ДП1, де поручителем є ОСОБА_4 та того ж дня між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 5.13588-ДП2, де поручителем є ОСОБА_6 за вказаними договорами поруки, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зобовязались перед ЗАТ «ПроКредит Банк» солідарно відповідати по всім зобовязанням ОСОБА_5 С,М., що випливають з кредитного договору № 5.13588.

Оскільки ОСОБА_5 свої зобовязання не виконувала по вказаному кредитному договору, ЗАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду із позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ЗАТ «ПроКредит Банк» суму 17 998 грн. 64 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2009 року по справі № 12-78/09, стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь закритого акціонерного товариства «ПроКредит Банк» суму 17 998 грн. 64 коп. та судові витрати у сумі 209 грн. 99 коп. (аркуші справи 14-15).

Як свідчать матеріали справи, 11.08.2009 року Київським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по вказаній вище справі № 2-8/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ПроКредит Банк» грошової суми у розмірі 18 208 грн. 63 коп.

14.05.2010 року, як зазначає позивач, Малиновським відділом ДВС ОМУЮ було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження та в рамках даного виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 244502, виданого 06.10.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ, ОСОБА_4 померла 04.10.2010 року (аркуш справи 12).

Відповідно до листа відповідача № В-5/16880 від 02.07.2015 року, 15.10.2010 року державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження».

З моменту прийняття зазначеної постанови, як вказує позивач у своєму позові, ніхто у спадщину після боржниці ОСОБА_4 не вступав. При цьому, вказане виконавче провадження не було виконано у 6-ти місячний термін, визначений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Після смерті ОСОБА_4 залишилась її донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії 1-ЖД № 008645, видане 24.05.2005 року Відділом РАЦС Київського РУЮ м. Одеси (аркуш справи 11).

Як зазначено у позовній заяві, на даний час, малолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_7 фактично вступила у спадщину після смерті матері, оскільки проживає у квартирі, на яку постановою органу ДВС було накладено арешт, однак оформити документи на дану квартиру та спадщину не може, адже на квартирі знаходиться арешт, накладений під час виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси № 2-78/09.

22.06.2015 року позивач, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернулась до Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ із заявою про зняття арешту з майна померлої ОСОБА_4 (аркуші справи 16-18).

Листом № В-5/16880 від 02.07.2015 року, за результатами розгляду вказаної заяви, відповідач повідомив, що на виконанні у Першому Малиновському ВДВС ОМУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-8/09, виданого Київським районним судом м. Одеси 11.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ПроКредит Банк» грошової суми у розмірі 18 208 грн. 63 коп. 15.10.2010 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ст. 459 Закону України «Про виконавче провадження». У звязку із тим, що дана стаття Закону допускає правонаступництво, арешт з нерухомого майна державним виконавцем відділу не знімався. Згідно п. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту з нього. На підставі чого, для вирішення питання про зняття арешту було рекомендовано позивачу звернутись до суду (аркуш справи 19).

Крім того, у вказаній відповіді, відповідач також зазначив, що згідно акту знищення виконавчих проваджень від 14.02.2013 року на підставі розпорядження начальника першого Малиновського ВДВС ОМУЮ за № 2 від 02.01.2013 року та з метою виконання наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-8/09, виданого Київським районним судом м. Одеси 11.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ПроКредит Банк» грошової суми 18 208 грн. 63 коп. було знищено через закінченням строків його зберігання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені ст. 49 вищевказаного Закону.

Пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження, в рамках якого на майно ОСОБА_4 було накладено арешт, було закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 зазначеного вище Закону, при цьому арешт з квартири знятий не був, оскільки, як вказав відповідач у своєму листі від 02.07.2015 року, вказана норма передбачає правонаступництво.

Поряд з вказаним, суд зазначає, що з аналізу вказаної норми п. 3 ч. 1 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження» слідує, що підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження за вказаним пунктом є смерть або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, за умови - якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Тобто, оскільки відповідачем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, станом на час її прийняття не допускалось правонаступництво виконання обовязків боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 50 зазначеного вище Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків,передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Проте, як свідчать матеріали справи, під час прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 грошової суми на користь ЗАТ «ПроКредит Банк», арешт накладений на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 знятий не був.

На думку суду, з урахуванням вищевикладеного, не зняття такого арешту під час закінчення виконавчого провадження є порушенням норм чинного законодавства, оскільки законодавством чітко визначено обовязок вчинення таких дій у разі завершення виконавчого провадження.

Щодо тверджень відповідача, викладених у листі від 02.07.2015 року про те, що арешт, накладений у ході провадження виконавчих дій по виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-78/09, виданого 11.08.2009 року Київським районним судом м. Одеси правомірно знятий не був під час завершення виконавчого провадження, оскільки норма статті п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає правонаступництво, є недоцільним, оскільки як вже було зазначено вище судом, наявність такої умови «якщо виконання їх (стягувача або боржника) обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва було б перешкодою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, оскільки відповідачем усе ж було прийнято відповідно постанову, якою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-78/09, виданого Київським районним судом м. Одеси 11.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ «ПроКредит Банк» грошової суми, то зобовязання боржника за вказаним виконавчим документом не допускало правонаступництва станом на час прийняття такої постанови, у звязку із чим, арешт, накладений на майно ОСОБА_4 підлягає зняттю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до начальника Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині відмови у вжитті заходів щодо скасування постанови про арешт майна ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 2-8/09, зобовязання начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 винести постанову про скасування арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-71, 86, 159-164, 167, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до начальника Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності начальника Першого Малиновського Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині відмови у вжитті заходів щодо скасування постанови про арешт майна ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 2-8/09, зобовязання начальника Першого Малиновського Відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 винести постанову про скасування арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльності начальника Першого Малиновського Відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 в частині відмови у вжитті заходів щодо скасування постанови про арешт майна ОСОБА_4 по виконанню виконавчого листа № 2-8/09.

Зобовязати Перший Малиновський Відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винести постанову про зняття арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 (адреса: 65000, АДРЕСА_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 (вісім) коп., сплачений згідно квитанції ПАТ «КБ «Інвестбанк» № 80070513 від 20.07.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан