Справа № 817/206/15
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор У.М.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"02" вересня 2015 р. Справа № 817/206/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лілія" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" березня 2015 р. у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2015 року селянське (фермерське) господарство "Лілія" звернулося до суду з адміністративним позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 жовтня 2014 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн., в тому числі 12577,2 грн. за основним платежем та 3144,3 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2015 року в задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Лілія" до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644,30 грн. (тисячу шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).

Не погоджуючись з даною постановою позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Острозькою районною державною адміністрацією в особі заступника голови адміністрації Шевчука Миколи Вікторовича та селянським (фермерським) господарством "Лілія" укладено договір оренди земельної ділянки від 07 грудня 2012 року, відповідно до якого Острозька районна державна адміністрація надає, а селянське (фермерське) господарство "Лілія" приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 50,0060 га, яка знаходиться на території Тесівської сільської ради Острозького району, Рівненської області (п.1,2 договору).

Згідно з пунктом 9 вказаного договору розмір орендної плати становить 1301,10 грн., розмір якої визначений відповідно до протоколу засідання комісії Острозької райдержадміністрації з визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди на земельні ділянки від 14 червня 2012 року №10.

У відповідності до пункту 5 договору оренди землі від 07 грудня 2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1301093,70 грн. (а.с.9-19).

На підставі наказу від 24 вересня 2014 року №266 Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку селянського (фермерського) господарства "Лілія" з питань дотримання вимог податкового законодавства при справлянні плати за землю та інших податків в період з 01.04.2014 по 31.07.2014, про що складено акт від 07 жовтня 2014 року №772/32089158 (а.с.28-35), згідно висновків якого встановлено порушення СФГ "Лілія" пп.288.5.1, 288.5.2 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України.

Селянським (фермерським) господарством "Лілія" до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області було подано заперечення на акт перевірки від 07 жовтня 2014 року №772/32089158 (а.с.36-38).

Відповідно до відповіді Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 17 жовтня 2014 року №2017/15-13 висновки акту перевірки від 07 жовтня 2014 року №772/32089158 визнано такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства України (а.с.39-42).

На підставі акту перевірки від 07 жовтня 2014 року №772/32089158 Здолбунівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 20 жовтня 2014 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб в сумі 15721,50 грн., в тому числі 12577,2 грн. за основним платежем та 3144,3 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.43).

Селянським (фермерським) господарством "Лілія" податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року було оскаржено до Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с.45-47), однак скарга товариства залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року - без змін (рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.12.2014 року №240/10с/1700-10-04-04-77).

30.12.2014 року Селянським (фермерським) господарством "Лілія" до Державної фіскальної служби України було подано заперечення №20 на податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2014 року (а.с.52-55).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 16.01.2015 року №538/6/99-99-10-01-02-25 скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лілія" залишено без задоволення, а податкове повідомлення - рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області № від 20.10.2014 року - без змін (а.с.57-60).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сплата орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності у розмірі, встановленому підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України має здійснюватися орендарем незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін, оскільки внесення змін до договору є правом договірних сторін, проте як сплата належних податків та платежів, згідно вимог чинного законодавства є обов'язком суб'єктів господарювання.

Оцінюючи таку позицію суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон N 161-XIV) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності (пункт 269.1 статті 269 Податкового кодексу України ).

Враховуючи викладене, податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону N 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту), тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, з набранням чинності Податковим Кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм податкового кодексу над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року N 21-274а14 та постанові від 21.04.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Лілія" залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "26" березня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Селянсько (фермерського) господарство "Лілія" с.Сіянці,Острозький район, Рівненська область,35812

3- відповідачу/відповідачам: Здолбунівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Приходька,1а,м. Здолбунів,Рівненська область,35705

4 - представник СФГ "Лілія" - Баранчук Володимир Миколайович, АДРЕСА_1

,