Справа № 161/6410/14-а, 2а-161/280/14
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року Справа № 876/8110/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

25 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку в якому просила визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати відповідача припинити вирахування 20 відсотків розміру пенсії позивачки.

Луцький міськрайонний суд Волинської області постановою від 23 липня 2014 року в позові відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що вона дійсно була зареєстрована підприємцем. За 2004 рік подала декларацію до Луцької ОДПІ про те, що доходів не отримує. 22.11.2004 року подала державному реєстратору нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності. З того часу ніякої підприємницької діяльності не здійснювала, звіти нікуди не подавала.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонером і отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно заяви від 25.04.2005 року, поданої ОСОБА_1 до УПФУ в м. Луцьку, позивача було переведено на пенсію по інвалідності. В даній заяві позивач вказала, що підприємницькою діяльністю не займається.

Крім того, відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до пенсії позивачу була призначена сімейна надбавка на непрацездатного члена сім'ї, яка згідно постанови КМУ «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року №654 розмір становила з 01.09.2008 року - 150,00 грн.

Відповідно до розписки від 25 квітня 2005 року, поданої позивачкою управлінню Пенсійного фонду України в м. Луцьку, позивач повідомила, що не працює, підприємницькою діяльністю не займається, зобов'язується при влаштуванні на роботу повідомити управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку. У разі невиконання цього обов'язку та одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсій повинна відшкодувати їх в Пенсійний фонд.

З копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В00, виданого ОСОБА_1, вбачається, що державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця проведено 10 січня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відрахування 20% розміру пенсії позивачки управлінням ПФУ проводиться правомірно, оскільки реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 проведено лише 10.01.2011 року, в той час як пенсію по інвалідності їй призначено в 2005 році.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права та є правильними.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер зобов'язаний повідомляти орган Пенсійного Фонду за місцем проживання про обставини, що можуть спричинити зміну розміру пенсійної виплати.

Згідно розпорядження начальника управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку в м. Луцьку від 24 січня 2014 року відрахування з пенсії ОСОБА_1 щомісячно становить 20%, початок відрахувань - 01 лютого 2014 року, у зв'язку з переплатою пенсії за період з 12 січня 2005 року по 14 січня 2011 року в сумі 8 063, 62 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, надміру сплачені суми пенсії можуть бути утримані органами Пенсійного фонду України за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року №6-4 (далі Порядок №6-4).

Так, відповідно до пункту 3 Порядку №6-4, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

ОСОБА_1 не повідомила УПФУ про те, що вона перебуває на обліку державної податкової служби як фізична особа-підприємець.

Неповідомлення позивачки Пенсійному фонду про факт реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності призвело до необґрунтованої виплати позивачеві коштів у сумі 8063,62 грн., що, у відповідності до ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для прийняття відповідачем рішення про повернення суми переплати шляхом відрахування її з пенсії ОСОБА_1

При цьому, апеляційний суд не бере до уваги покликання апелянта на те, що в 2004 році нею було подано державному реєстратору нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності, оскільки згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Згідно матеріалів справи таку реєстрацію було проведено лише 10.01.2011 року.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2014 року у справі № 161/6410/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 31 серпня 2015 року.