Справа № 2270/2369/12
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2012-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2270/2369/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2012 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі: позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у поверненні коштів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому, третя особа - Головне управління Державного казначейства України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови у поверненні коштів та стягнення 1755,53 грн. сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.12.2011 року з метою реєстрації придбаного автомобіля, вона сплатила на користь управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому 1755,53 грн. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. 01.03.2012 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення їй 1755,53 грн. помилково сплаченого збору, на що листом управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому №270/м-09 від 12.03.2012 р. її було повідомлено, що підстави для повернення коштів відсутні.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила його задовольнити.

Представником відповідача подане заперечення проти позову, у якому відповідач позов не визнає, вважає його необґрунтованим, посилаючись на те, що механізм сплати збору врегульований Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року, та передбачає сплату збору при купівлі (придбанні) автомобіля фізичними особами. Просить у позові відмовити.

Представником третьої особи подане заперечення, у якому позов не визнано у зв'язку з тим, що Державна казначейська служба України здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, лише за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 24 грудня 2011 року ОСОБА_3 придбала автомобіль OPEL Vivaro PHA7 2003 року випуску, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копія довідки-рахунка № 178664 від 24.12.2011 року, виданої на ім'я позивача.

При реєстрації придбаного автомобіля 24.12.2011 року позивач сплатила збір на обовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 1755,53 грн., призначення платежу - відрахування до Пенсійного фонду України, що підтверджується квитанцією № 151402/10 від 24 грудня 2011 року, копія якої є у матеріалах справи, а оригінал оглянутий судом в засіданні.

01.03.2012 року позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення сплачених коштів, вважаючи, що обов'язок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів не поширюється на випадок придбання (купівлі) фізичною особою автомобіля.

Листом управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому №270/м-09 від 12.03.2012 року позивачу повідомлено про неможливість повернення коштів, сплачених в якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, на тій підставі, що у випадку придбання автомобіля фізичною особою, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачується особою, що набуває права власності на легковий автомобіль.

У своїй відповіді відповідач посилається на Порядок сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року (далі - Порядок).

Оцінюючи правові підстави відмови відповідача у поверненні коштів, сплачених у якості збору на обовязкове державне пенсійне страхування, суд виходить з наступного.

ОСОБА_6 України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) визначено порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 7 статті 1 ОСОБА_6 в переліку платників збору на обовязкове державне пенсійне страхування зазначені юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Таким чином, зазначена норма ОСОБА_6 покладає обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на фізичних осіб у випадку відчуження, а не при купівлі (придбанні) автомобіля.

Відповідно до пункту 12 Порядку платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуженням легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом, зокрема, купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій.

Таким чином, Закон та Порядок по-різному регулюють питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

На зазначену суперечність між законом і підзаконним актом, які по-різному врегульовують одне й те саме питання, звернув увагу Верховний суд України у своїй постанові від 17 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 1 листопада 1996 року N 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, та враховуючи частину 4 статті 9 КАС України яка передбачає, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, законам України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, суд вважає, що застосуванню підлягають положення ОСОБА_6 України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

ОСОБА_6 не передбачено сплату збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покупцем при купівлі легкового автомобіля, а визначено, що платником збору є фізична особа при відчуженні легкового автомобіля.

Виходячи зі змісту положень Цивільного кодексу України, поняття відчуження передбачає перехід прав та обовязків на річ (майно) від власника до правонабувача, у той час, як поняття купівля (придбання) передбачає перехід прав та обовязків на річ (майно) від продавця (правовідчужувача) до покупця (правонабувача). Отже, під поняттям відчуження фактично слід розуміти припинення права власника на річ (майно), тоді як поняття купівля означає набуття права власності власником.

Таким чином, категорії відчуження та купівля у контексті Цивільного кодексу України є фактично протилежними за змістом та розумінням.

Отже, з аналізу зазначених обставин справи видно, що обовязок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не може бути покладений на особу, яка набуває право власності на автомобіль (іншими словами купує його), оскільки положення ОСОБА_6 України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачають обовязок сплати цього збору лише у разі відчуження автомобіля.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Порядок сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року, у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки положення, яким визначений обовязок фізичної особи, яка купує автомобіль, сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за змістом суперечить нормі, яка міститься у ОСОБА_6 України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", який є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи те, що факт сплати позивачем при придбанні легкового автомобіля збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 1755,53 грн. та зарахування цих коштів до бюджету в якості відрахування до Пенсійного фонду України відповідачем не спростовано, та підтверджується наявними у справі доказами, суд вважає, що є правові підстави для повернення позивачу даних коштів.

Суд також бере до уваги те, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування зараховується на рахунки з обліку коштів спеціального фонду Державного бюджету, відкриті в управліннях Державного казначейства в АРК, областях, містах Києві та Севастополі. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 78, ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення помилково або надміру зарахованих коштів з того бюджету, до якого вони були зараховані.

Органами, що контролюють справляння надходжень бюджету щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у випадку сплати збору при відчуженні легкових автомобілів, є відповідні управління Пенсійного фонду України. Тобто, у даному випадку, органом, до обов'язків якого належить контроль за справлянням надходжень бюджету щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у випадку сплати збору при відчуженні легкових автомобілів, є управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому.

Тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача вчинити дії щодо повернення позивачу коштів, сплачених помилково в якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля з відповідного бюджету, до якого вони були зараховані, шляхом внесення територіальному органу Державного казначейства України подання про повернення надміру сплачених коштів.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо відмови у поверненні коштів, сплачених в якості збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Актом державного чи іншого органу слід вважати юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує правові наслідки, спрямований на регулювання суспільних відносин та має обов'язковий характер для учасників цих відносин.

За змістом та формою оскаржуваний позивачем лист управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому від 12.03.2012 року № 270/м-09 не є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні статті 17 КАС України, оскільки носить інформаційний характер та не створює для позивача права та обов'язки, а отже, не тягне за собою правові наслідки.

Зважаючи на це, у суду відсутні підстави для визнання неправомірним та скасування листа управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому від 12.03.2012 року № 270/м-09.

Щодо стягнення на користь позивача 139 грн. 49 коп. судових витрат, слід частково задовольнити дану вимогу.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до пункту 1 ч. 3 статті 4 ОСОБА_6 України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову майнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір в сумі 1 відсотку розміру майнових вимог, але не менше 0,1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 2 розмірів мінімальних заробітних плат, що на день звернення позивача із позовом становить 107 грн. 30 коп. Отже, даний розмір судового збору є обов'язковим для позовів майнового характеру у разі, якщо 1 відсоток розміру майнових вимог за позовом становить суму, меншу ніж 107 грн. 30 коп.

Як свідчить квитанція про сплату судового збору, додана позивачем до позовної заяви, вона сплатила 139 грн. 49 коп. судового збору, тобто внесла судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 ОСОБА_6 України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У такому випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи те, що повернення судового збору, внесеного у розмірі, більшому ніж передбачено законом, здійснюється відповідно до вимог ОСОБА_6 України "Про судовий збір", суд присуджує стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 107 грн. 30 коп. і роз'яснює, що позивач має право звернутись з заявою про повернення їй судового збору в розмірі переплаченої суми.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому вчинити дії щодо повернення ОСОБА_3 1755 (однієї тисячі семисот п'ятдесяти п'яти) грн. 53 коп., сплачених нею у якості відрахування до Пенсійного фонду України збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні легкового автомобіля Opel Vivaro, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом внесення територіальному органу Державного казначейства України подання про повернення надміру сплачених коштів.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України 107 грн. 30 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2012 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1