Справа № 808/1288/15
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року о 14 год. 08 хв.Справа № 808/1288/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Федорук І.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 не зявився,

відповідача ОСОБА_3 не зявився,

представників відповідача ОСОБА_4 ОДПІ ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до інспекторів Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до інспекторів Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (далі ОСОБА_4 ОДПІ, відповідач 3), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати незаконними дії інспекторів Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо проведення фактичної перевірки позивача 19.07.2014;

- скасувати податкове повідомлення рішення № від 04.08.2014;

- скасувати податкову вимогу №1601-25 від 20.10.2014 р. на суму 11262,52 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що інспекторами Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно здійснено вихід для проведення фактичної перевірки магазину, який належить позивачу, оскільки направлення на проведення перевірки не містить жодних відміток про обєкт перевірки, а саме, який магазин за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 43, підлягає фактичній перевірці. Враховуючи, що за вищевказаною адресою знаходиться велика кількість торгівельних закладів, вважає, що відповідачі не мали права проводити фактичну перевірку без зазначення конкретного субєкта господарювання, який підлягає перевірці. Зазначає, що оскільки інспекторами порушено вимоги Податкового кодексу України щодо порядку призначення та проведення фактичної перевірки, то складені за її результатами податкове повідомлення рішення та податкова вимога підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача 3 ОСОБА_4 ОДПІ проти позову заперечили. В обґрунтування заперечень зазначили, що інспекторами ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку магазину «Діоніс» у звязку з надходженням скарги від громадянина. В направленнях на перевірку було зазначено, що перевірка проводиться на обєкті «магазин», у звязку з чим порушень щодо порядку оформлення направлень не було. Зазначає, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у звязку з чим правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомленнярішення та податкову вимогу.

Відповідач 1 у судовому засіданні 12.08.2015 проти задоволення позову заперечив, пояснив, що при виході на фактичну перевірку до магазину «Діоніс» було здійснено контрольну закупку товару, після чого до початку проведення перевірки позивач отримав копію наказу про проведення перевірки, ознайомився з направленнями на перевірку, про що позивачем зроблено власноручний підпис, та допустив перевіряючих до проведення фактичної перевірки. В ході проведення перевірки було встановлено відсутність первинних документів на походження товару, який реалізується, на суму 5 631,26 грн. У подальшому до складення акту перевірки, позивачу надавалось запрошення для надання документів, що підтверджують здійснення позивачем обліку товарних запасів за місцем реалізації, однак позивач будь-яких підтверджуючих документів не надав. В судове засідання 26.08.2015 відповідач 1 не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач 2 в письмових запереченнях проти позову заперечив та підтримав позицію ОСОБА_4 ОДПІ, а також просив розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що 23 червня 2014 року на адресу ОСОБА_4 ОДПІ надійшла скарга гр. ОСОБА_7, яка у скарзі вказує на порушення магазином «Діоніс» проведення розрахунків з покупцями.

16 липня 2014 року Головним управлінням Міндоходів у Запорізькій області, на підставі пп.80.2.2, 80.2.3 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, прийнято наказ №458 «Про проведення фактичної перевірки», відповідно до якого головним державним ревізорам-інспекторам відділу контролю за проведенням розрахункових операцій управління податкового та митного аудиту Головного управління Міндоходів у Запорізькій області ОСОБА_8 та ОСОБА_3 доручено провести з 17 липня 2014 року фактичну перевірку магазину за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 43.

Також, 16 липня 2014 інспекторам видані направлення на перевірку №386 та №387, для проведення перевірки магазину за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 43.

22 липня 2014 року співробітниками ГУ Міндоходів у Запорізькій області складено акт №145/08/01/22/НОМЕР_1 фактичної перевірки магазину «Діоніс», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 43, та в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1

За результатами вказаної перевірки встановлено порушення позивачем п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме на момент перевірки були відсутні первинні документи на підтвердження походження товару, який реалізується на суму 5631,26 грн.

04 серпня 2014 року ОСОБА_4 ОДПІ (до якої за належністю було направлено акт фактичної перевірки ГУ Міндоходів у Запорізькій області) прийнято податкове повідомленнярішення №, яким до позивача, на підставі ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано штрафні санкції в розмірі 11262,52 грн.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 ОДПІ прийнято податкову вимогу №1601-25, якою позивача зобовязано сплатити податковий борг в розмірі 11262,52 грн.

Позивач, не погодившись діями інспекторів підчас проведення перевірки, податковим повідомленням рішенням та податковою вимогою, звернувся до суду.

Суд, вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до п.75.1.3 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При розгляді справи судом встановлено, що перевірка співробітниками контролюючого органу проводилась на підставі наказу про проведення фактичної перевірки №458 від 16.07.2014 та направлень на проведення перевірки №386, 387 від 16.07.2014.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказ на проведення перевірки та направлення на перевірку були вручені позивачу 19.07.2014 о 17 год. 42 хв., що підтверджується підписом позивача на направленнях на перевірку.

Суд зазначає, що дійсно наказ на проведення фактичної перевірки та направлення на проведення перевірки не містять реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, та містять лише посилання на обєкт торгівлі «магазин» без зазначення його назви та адресу: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 43.

Під час розгляду справи, представником відповідача 3 зазначено, за даною адресою розташований лише один торговий обєкт виду «магазин», що свідчить про можливість проведення перевірки за даною адресою лише у магазині «Діоніс».

Разом з тим, позивачем до матеріалів справи надано довідку ОСББ «Прибой-43» за адресою вул. Горького,43, м. Бердянськ, відповідно до якої на 1 поверсі будинку знаходяться комерційні обєкти кафе «Фрегат», магазин-продукти «Діоніс», магазин «Риф», кафе «Файна Україна», перукарня.

Також, позивачем надано фіскальний чек від 25.08.2015, виданий ПП ОСОБА_9, з якого вбачається, що зазначене приватне підприємство здійснює свою діяльність за адресою вул. Горького, 43, та є магазином з кофейним відділом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відсутність в направленні на перевірку назви господарського обєкту, в якому таку перевірку належить здійснити, не дає змогу беззаперечно ідентифікувати обєкт перевірки, а відтак, суд вважає, що направлення на перевірку №386, 387 від 16.07.2014 оформлені з порушенням встановлених п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України вимог. Наявність таких порушень в оформленні є безумовною підставою для недопуску перевіряючих до здійснення перевірки.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, позивач не скористався своїм правом недопуску перевіряючих до здійснення фактичної перевірки після предявлення направлень на перевірку, оформлених з порушеннями, та фактично допустив перевіряючих до проведення перевірки.

Зазначене підтверджується фіскальним чеком контрольної закупки (роздрукований 19.07.2014 о 17:42), відомостями про ознайомлення позивача з направленнями на перевірку, яке здійснено 19.07.2014 о 17:42, службовим звітом касового апарату, зробленим в межах фактичної перевірки (роздрукований 19.07.2014 о 17:50), актами зняття залишків товару (підписані уповноваженою особою позивача ОСОБА_10О.), покупюрним описом наявності готівки на місці проведення розрахунків (складені ОСОБА_10О.).

Суд зазначає, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки.

Слід зазначити, що непред'явлення платникові податковим органом направлення на проведення перевірки, як того вимагає пункт 81.1статті 81 Податкового кодексу України, у разі фактичного допуску платником посадових осіб органу доходів і зборів до цієї перевірки, також не матиме правового значення для оцінки правомірності призначення та проведення відповідної перевірки.

Так, наказ та направлення на проведення перевірки є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання. За результатами реалізації прав, що випливають із вказаних наказу та направлень, контролюючим органом складено акт перевірки та винесено податкове повідомлення-рішення.

Отже, враховуючи, що контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення фактичної перевірки та оформлення результатів такої перевірки, недоліки направлень на перевірку не є такими, що порушують права та інтереси позивача шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, оскільки такі недоліки в діях відповідача не є юридично значимими для позивача з огляду на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Також, суд не приймає посилання представника позивача на те, що перевіряючими було розпочато проведення перевірки, однак після ознайомлення з наказом на проведення перевірки та направленнями на перевірку, позивач відмовився допускати інспекторів до проведення перевірки, оскільки Податковий кодекс України не наділяє субєкта господарювання правом переривати хід проведення перевірки, а лише надає можливість, за наявності підстав передбачених чинним законодавством, не допустити перевіряючих до проведення перевірки, чого в даному випадку не відбулось.

Так само, до початку проведення перевірки, не було заборонено проводити перевірку і уповноваженими особами позивача, як перебували у магазині ОСОБА_10 та ОСОБА_11

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними дій відповідача 1 та відповідача 2 щодо проведення фактичної перевірки позивача 19.07.2014.

З матеріалів справи судом встановлено, що контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки магазину «Діоніс» встановлено відсутність підтверджуючих документів на товар, чим порушено встановлений порядок ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації, на суму 5631,26 грн.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час розгляду справи позивачем не заперечувався той факт, що ним не надавались перевіряючим документи на підтвердження обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. З пояснень позивача встановлено, що він відмовився надавати перевіряючим такі документи, оскільки перевірка проводилась не законно, а відтак він не мав обовязку надавати запитувані документи на підтвердження обліку товарних запасів.

Так само, позивачем не надано підтверджуючих документів, які відповідають вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і на пропозицію суду. А надані до матеріалів справи чеки та видаткові накладні не можуть бути визнані належним доказом обліку реалізованого товару, в порядку передбаченому чинним законодавством. Крім того, зазначені документи не можуть бути враховані судом, оскільки позивач ухилився від обовязку надання підтверджуючих документів під час проведення перевірки, а відтак, вони обєктивно не могли бути взяті відповідачем до уваги при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2015 по справі за позовом ТОВ «Будгарантінвест-55» до ДПІ у м.Южному Одеської області про визнання незаконним наказу про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки та визнання протиправними дій, суд зазначає, що обставини даної справи суттєво відмінні від обставин справи, правові висновки у якій наведені, оскільки податковим законодавством встановлено різний порядок та підстави для проведення фактичних та документальних невиїзних позапланових перевірок, а відтак зазначені правові висновки не беруться судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність прийняття ОСОБА_4 ОДПІ оскаржуваного податкового повідомлення рішення та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо оскаржуваної податкової вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

У відповідності до п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Згідно з п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.58.2 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи судом встановлено, що податкове повідомлення рішення № від 04.08.2014 направлено позивачу 04.08.2014 поштою, проте, вказане податкове повідомлення рішення повернулось до контролюючого органу з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи приписи п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення рішення № від 04.08.2014 вважається врученим позивачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Разом з тим, у строки визначені п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України, позивач не здійснив сплату штрафних санкцій на суму 11262,52 грн., що стало підставою для прийняття та направлення позивачу податкової вимоги.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення та податкової вимоги відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Отже, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з позивача решти судового збору в розмірі 1644,30 грн.

Керуючись ст.ст. 2. 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до інспекторів Головного управління ДФС у Запорізькій області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та скасування рішень відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на р/р 4006, отримувач коштів Державний бюджет Ленінського району м. Запоріжжя, банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , решту суми судового збору в розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні 30 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення її в повному обсязі, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко