Справа № 303/8492/13-а (2а/303/49/14)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2015 р. м. Київ К/800/53363/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (головуючого), Приходько І.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2013 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Міністерства оборони України (далі відповідач) у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення - 60 місячних грошових забезпечень за останньою посадою, яка складала 5484,14 грн., а загалом 309048,40 грн.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї» у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що інвалідність позивача настала після 01.01.2007 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої вказаною статтею.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року апеляційні скарги відповідача та третьої особи задоволено, постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року скасовано та ухвалено нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, мотивував своє рішення тим, що на даний час позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на момент звільнення мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим страхуванням.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду апеляційної інстанції, як такого, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі, як скасованого помилково. У доводах касаційної скарги зазначає, що причина захворювання ОСОБА_1 пов`язана із проходженням військової служби, була встановлена 14.12.2009 року, тобто після 01.01.2007 року та після вводу в дію закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що надає йому право на отримання грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 з листопада 1975 року по лютий 1990 року проходив військову службу у військовій прокуратурі та перебував на грошовому забезпеченні.

Під час проходження військової служби двічі, з 01.06.1987 року по 02.08.1987 року та з 01.06. 1989 року по 03.07.1989 року, відряджався на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасником війни.

14.12.2009 року медико-соціальною комісією Закарпатської обласної контрольної медико-соціальної комісії (Закарпатська ОКМСЕК) проведено огляд позивача, за результатом якого останньому видано свідоцтво № НОМЕР_1 серія МСЕ - 7-66 КА та встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС.

Позивач звертався із заявою до відповідача про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення, однак Міністерство оборони відмовило ОСОБА_1 у нарахуванні і виплаті такої.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Суд касаційної інстанції вважає, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій не дотримано вимог процесуального права від яких прямо залежало правильне по суті вирішення справи.

Частиною 2 статті 159 КАС України встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства;

5) подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом трьох днів з дня надходження позовної заяви до адміністративного суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення позовної заяви без руху, та не пізніш наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Про залишення позовної заяви без розгляду, відкриття провадження у справі чи відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач оскаржує дії відповідача здійснені у 2008 році.

В свою чергу, за захистом своїх прав позивач звернувся лише грудні 2013 року, тобто з пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи позивач просив про поновлення строків звернення до суду. Крім того, матеріали справи містять копію ухвали Мукачівського міськрайонного суду закарпатської області від 08.11.2013 року справі № 303/7726/13-а якою аналогічний адміністративний позов ОСОБА_1 , до тих же відповідача і третьої особи, залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 155 КАС України особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Суд першої інстанції, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, визнаючи причину пропуску позивачем строку звернення до суду поважною, при постановленні ухвали від 19.02.2014 року (а.с. 64), не надав належної правової оцінки ухвалі Мукачівського міськрайонного суду закарпатської області від 08.11.2013 року справі № 303/7726/13-а, не встановив чи усунуто позивачем підстави для залишення позовної заяви без розгляду наведені у вказаній ухвалі, чи оскаржувалась вона у встановленому законом порядку та які рішення були ухваленні за наслідками такого оскарження.

Таким чином, суди попередніх інстанцій не дослідили доказів та не встановили обставин пов`язаних з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та чи наявні підстави для визнання таких поважними чи не поважними.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали Вищого адміністративного суду від 22.05.2013 року № К/9991/50043/12, якою скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року ту ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною відмови начальника Відділу забезпечення та контролю соціальних виплат департаменту фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язання начальника Відділу забезпечення та контролю соціальних виплат департаменту фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї» у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення 60 грошових забезпечень за останньою посадою; ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, судами попередніх інстанцій не встановлено, чи вчинялись відповідачем дії на виконання зазначених скасованих судових рішень, чи призначалась позивачу одноразова грошова допомога відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї», які кошти отримані позивачем на виконання вказаних судових рішень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року та постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року у справі № 30/8492/13-а скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Приходько

А.О. Рибченко
Повний текст виготовлено 25.08.2015 року