Справа № 815/3838/15
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3838/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Запорожана Д.В.,

- Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, в якому позивач просив суд скасувати постанову Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 17.09.2009 року.

Одночасно з позовною заяво позивач заявив клопотання про визнання поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, позивач зазначив, що постанову Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 17.09.2009 року не оскаржував раніше, оскільки вживав різні заходи, направлені на виконання рішень судів про поновлення його на посаді: звертався із заявами до начальника Дністровської митниці та Голови Державної митної служби України про поновлення на роботі відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2009 року; звертався до Одеського апеляційного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання, оскаржував постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області. З огляду на зазначене, позивач вважає, що пропустив строк звернення до суду не зі своєї вини, оскільки вживав інші заходи, спрямовані на захист порушених прав, а оскарження даної постанови є останнім, на думку позивача, заходом, який відкриває шлях для подальших дій щодо виконання рішень судів про поновлення позивача на посаді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року зазначений позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, позивач не вказує і не надає, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Частиною 1 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, відповідно до частини 1, 2 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Обставини, з якими сторона пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною або встановлюються судом на підставі позовної заяви та доданих до неї документів.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст. 181 КАС України, щодо заявлення позовних вимог про скасування постанови Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області від 17.09.2009 року про закінчення виконавчого провадження.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтовує тим, що позивачу було відомо про існування оскаржуваної постанови раніше, але жодних дій, спрямованих на оскарження даної постанови, позивачем не здійснювалося.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини для правильного вирішення цього процесуального питання, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, підставою для звернення із цим позовом є невиконання протягом шести років рішення суду, яке набрало законної сили, про поновлення позивача на посаді інспектора митного поста «Кучурган» Кучурганської митниці.

Таким чином, вбачається, що звернення до суду із цим позовом є відповідний спосіб позивача реалізувати своє право щодо поновлення на вказаній посаді, а тому зазначені обставини є безумовною підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що тривалий час - протягом шести років, позивач неодноразово звертався з відповідними заявами до різних органів, в тому числі, до митниці та ДВС, а саме починаючи з 27.10.2009 року, щодо виконання рішення суду, проте, з незалежних від стягувача причин, вказане судове рішення не виконано.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.04.2014 року по справі № 511/642/14-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2014 року, за розглядом заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у адміністративній справі № 2а-7/2008 за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Котовської митниці, Кучурганської митниці, державного казначейства України про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, було визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред'явлення виконавчих документів до виконання. ОСОБА_2 поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчих листів, виданих на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2009 року у справі № 2а-7/2008.

06.11.2014 року на адресу позивача - ОСОБА_2 відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області надіслано копії постанов від 05.11.2014 року та від 06.11.2014 року № ВП№45367513, № ВП45367200.

Відповідно до яких, позивачу відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження виконавчого листа № 2а-7/2008 від 18.08.2009 року, про зобов'язання Кучурганської митниці ОСОБА_2 поновити на посаді інспектора митного поста «Кучурган» Кучурганської митниці, а також про стягнення з Кучурганської митниці на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з підстав, що виконавчий документ вже перебував на виконанні, виконавче провадження було завершено, з підстав передбачених п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також у зв'язку з тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 17.09.2009 року не оскаржувалась в судовому порядку, та у виконавчому документі не зазначено суми, що підлягає стягненню, відповідно до ст.ст. 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», що в унеможливлює примусове виконання рішення суду.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі № 815/6550/14 вказаний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 06.11.2014 року ВП № 45367513 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог про скасування постанови від 05.11.2014 року № ВП45367200 про відмову у відкритті виконавчого провадження суд виходив з того, що матеріалами справи встановлено та підтверджено позивачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що постанова заступника начальника ВДВС Роздільнянського РУЮ Одеської області від 17.09.2009 року про закінчення виконавчого провадження в судовому порядку не оскаржувалась та на день винесення постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 05.11.2014 року ВП № 45367200 скасована не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом про її скасування.

З наведеного вбачається, що позивачем вживались заходи з метою виконання рішення суду, проте останнє виконано не було, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо неповажності причин пропуску строку звернення позивачем з даним позовом.

Крім того, колегія суддів наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Окрім цього, у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, судом першої інстанції зазначені обставини не були прийняті до уваги, що призвело до необґрунтованого рішення про залишення адміністративного позову без розгляду.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення заявленого адміністративного позову без розгляду в порядку ст. 100 КАС України не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення цього питання.

Оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання, суд апеляційної інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про скасування постанови - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області про скасування постанови - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії розгляду та вирішення в установленому відповідними положеннями КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: Л.П. Шеметенко