Справа № 815/4214/15
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4214/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року 12 год.12 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретар судового засідання Петкова Ю.В.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 року № 3741-17, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 року № 3741-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.01.2014 року він був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець та з 01 лютого 2014 року обрав спрощену систему оподаткування за ставкою єдиного податку 2 група, а з 01 липня 2014 року перейшов на ставку єдиного податку 3 групи. При цьому, як зазначено в адміністративному позові, 01.07.2015 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 року №3741-17 ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про сплату земельного податку з фізичних осіб, яке, на думку позивача є протиправним та підлягає скасуванню, в обґрунтування чого зазначає, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Відповідач надав до суду заперечення до адміністративного позову, в яких посилався на те, що якщо земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), їх частини або нежилі приміщення у багатоквартирних жилих будинках, що знаходяться у власності фізичної особи (фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку) та використовуються для провадження господарської діяльності, не надавалась їй в установленому чинним законодавством порядку, то за таку земельну ділянку фізична особа - підприємець - платник єдиного податку сплачує податок на загальних підставах, у тому числі у разі надання в оренду будівлі, споруди (їх частини), нежилового приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених в запереченнях до адміністративного позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Як зясовано судом, 18.07.2006 року Одеська міська рада в особі 1-го заступника начальника Одеського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_4, з однієї сторони та фізична особа гр. ОСОБА_3, іменований далі «Землекористувач», з іншої сторони уклали до говір, відповідно до п.1.1, п. 1.2 якого Одеська міська рада на підставі ст.12 Земельного кодексу України визна чає дольову участь у землекористуванні, а Землекористувач здійснює оплату за користування 14/1000 частки земельної ділянки площею 1523,20 кв.м., що складає 21,32 кв.м., за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Сегедська, 23. Доля у землекористуванні визначається відповідно до «Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за дольову участь у землекористуванні в м. Одесі», затвердженого рішенням Одеської місь кої ради № 702-ХХШ від 29.02.2000 р. терміном на 5 років для експлуатації та об слуговування приміщень офісу.

Судом встановлено, що 01.01.2014 року ОСОБА_3 зареєструвався як фізична особа-підприємець за № 0110080, що вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, (а.с.43).

01.02.2014 року підприємцем обрано спрощену систему оподаткування за ставкою оподаткування, передбаченою, для 2 групи платників податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати, що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_4 Б № 846440 (а.с.44). З 01.07.2014 року, як зясовано судом, позивач сплачує єдиний податок за ставкою, визначеною для 3 групи платників податків.

У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності ОСОБА_3 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

Так, як вбачається із витягу від 23.11.2006 року № 12624507 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» ОСОБА_3 на праві власності належать нежилі приміщення офісу, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 23 (а.с. 34).

27.06.2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 як Орендодавцем з одного боку, та публічним акціонерним товариством «ХДІ страхування» як Орендарем, в особі голови правління ОСОБА_5 та заступника голови правління - члена правління ОСОБА_6, які діють разом на підставі Статуту з іншого боку, укладено Договір оренди нежитлового приміщення, згідно п.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар прийняти у тимчасове платне користування об'єкт оренди, визначений у пункті 2.1 цього Договору.

Відповідно до п. 2 даного Договору об'єктом оренди є офісне нежитлове окреме приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47-49).

Водночас, як зясовано судом, 23.06.2015 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 року № 3741-17, яким згідно з п.п. 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 635,70 грн. (а.с.10).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 23.06.2015 року № 3741-17, ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статей 2, 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В силу вимог статей 269-270 розділу XIII Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

У відповідності до п.п 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Таким чином, законодавством встановлені дві обов'язкові умови, за наявності яких суб'єкт підприємницької діяльності не є платником земельного податку:

- перебування на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, про що отримано свідоцтво про сплату єдиного податку;

- земельні ділянки, які є об'єктом плати за землю, використовуються для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Як вбачається із свідоцтва платника єдиного податку позивачу надано право здійснювати господарську діяльність у вигляді надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) (а.с.44).

Оскільки операції з оренди є за своєю суттю операціями з надання послуг, а орендна плата включає в себе не тільки компенсацію витрат, але й відповідний прибуток орендодавця, операції з оренди підпадають під визначення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.796 Цивільного кодексу України, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Наведені норми законодавства свідчать про те, що орендарі нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, разом з правом користування площами нежитлових приміщень за адресою: вул. Сегедська, 23, м. Одеса, отримали право користування земельними ділянками, які знаходиться за даною адресою і належать позивачу.

Враховуючи ту обставину, що нежитлові приміщення за вказаною адресою, які передавались позивачем в оренду, є невіддільним від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вважається, що такі земельні ділянки використовувалися позивачем безпосередньо для здійснення його підприємницької діяльності.

Судом встановлено, що субєкт господарювання - орендар сплачував позивачу орендну плату (а.с.50-51), суми якої відображались ним в показники господарської діяльності для платників єдиного податку ІІІ групи податкової декларації за півріччя 2015 року (а.с.45-46), а відтак і оподатковувалися єдиним податком.

Окремо слід зазначити, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 23.06.2015 року № 3741-17 визначено позивачу суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб, в той час як з 01.01.2014 року ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець за №0110080 (а.с.43) та з 01.02.2014 року є платником єдиного податку (а.с.44).

Відповідність здійсненого позивачем виду діяльності, видам діяльності, зазначеним у свідоцтвах про сплату єдиного податку, провадження цієї діяльності для досягнення економічних результатів та з метою одержання прибутку та факт реєстрації позивача платником єдиного податку дають підстави для висновку про використання земельних ділянок в підприємницькій діяльності позивача та про наявність права на звільнення від сплати земельного податку.

Оскільки позивач є платником єдиного податку і здійснює підприємницьку діяльність, здаючи в оренду належні йому площі нежитлових приміщень, нарахування йому податковим органом земельного податку за земельні ділянки, що розташовані за місцезнаходженням даних площ і призначені для їх обслуговування, є неправомірним та суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою ст.71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 року № 3741-17 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №3741-17 від 23.06.2015 року.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 31.08.2015 року.

Суддя С.М. Корой

.