Справа № 2а/1770/642/2011
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2011-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/642/2011

24 березня 2011 року 10 год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д. Є. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради
доУправління Пенсійного фонду України в м. Рівне
провизнання протиправними дій та недійсною вимогу про сплату боргу № Ю-1204 від 04.02.2011 року,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської радизвернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне про визнання протиправними дій щодо складення вимоги про сплату боргу № Ю-1204 від 04.02.2011 року та визнання недійсною даної вимоги з моменту її прийняття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувана вимога була сформована відповідачем за несплату страхових внесків в сумі 238038,08 грн. Проте, на думку позивача, він виконав свої зобовязання перед відповідачем в повному обсязі та в передбачені законом строки, оскільки зазначена сума страхових внесків була ним сплачена платіжними дорученнями, які були прийняті до виконання обслуговуючим банком ПАТ «Західінкомбанк», однак останній свої зобовязання щодо перерахування коштів на рахунки УПФ у м. Рівне не виконав. Також позивач зазначає, що з цього приводу він звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ПАТ «Західінкомбанк»про зобовязання здійснити платіжні операції за платіжними дорученнями і рішенням від 20.12.2010 року даний позов було задоволено повністю та встановлено факт наявності вини саме банку за неперерахування коштів на рахунок УПФ у м. Рівне, на виконання даного рішення виданий наказ від 10.01.2011 року № 9/42-1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, що співпадають з позицією, викладеною в поданих письмових запереченнях, зокрема зазначає, що на момент винесення оскаржуваної вимоги платіжні доручення не були виконані банком у звязку з недостатністю коштів на кореспондентському рахунку останнього, а отже відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою встановлено, що днем сплати є день списання установою банку суми платежу з банківського рахунку страхувальника,страхові внески позивачем не були сплачені, оскільки з його рахунку не були списані. Вказує, що даним Законом не передбачено підстав для звільнення від відповідальності страхувальника за несвоєчасну сплату страхових внесків, якщо порушення відбулося з вини банку. Вважає, що відповідач не несе відповідальності за взаємовідносини між позивачем та банком за допущені останнім порушення, а отже і не може йти на жодні поступки стосовно надання пільг з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Оскаржувану вимоги про сплату боргу вважає такою, що прийнята з дотриманням норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та у передбачений законом спосіб.

А так, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, давши оцінку доказам у справі, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

04.02.2011 року Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне на підставі ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV) сформувало вимогу про сплату боргу № Ю-1204 (копія а.с.5), якою визначило Комунальному підприємству "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради до сплати недоїмку зі страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 238 038,08 грн.

Згідно із пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, пунктами 5, 6 статті 20 Закону передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України від 25.06.1991р. № 1251-XII Про систему оподаткування, обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу).

10.02.2009 року та 13.02.2009 року позивачем було надано банку платіжні доручення № 1240 на суму 230 000 грн. та №1241 на суму 16 977,72 грн., на сплату пенсійних внесків за 01.2009 р., дані платіжні доручення були прийняті банком, в ті ж дні, про що свідчить штамп банківської установи на даних документах. Одержувачем коштів за даними платіжними дорученнями є Пенсійний фонд - з призначенням платежу 33,2% пенс.внески за 1.2009р.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 20.12.2010 року у справі № 9/42-87, яке набрало законної сили та на виконання якого видано наказ № 9/42-1 від 10.01.2011 року, позов Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради до Публічного акціонерного товариства Західінкомбанк (далі за текстом Банк) про зобовязання здійснити платіжні операції за платіжним дорученнями задоволено повністю. Позивач у даній господарській справі просив суд зобовязати відповідача здійснити платіжні операції за платіжним дорученнями № 1240 від 10.02.2010 року на суму 230000,00 грн. та № 1241 від 13.02.2009 року на суму 16977,72 грн., в частині платіжних операцій за платіжним дорученням від 13.02.2009 року на суму 16977,72 грн. позивач зменшив позовні вимоги через виконання банком операції та переказанням коштів за цим платіжним дорученням.

Згідно п.1.30 ст.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001р. №2346-111 (далі Закон №2346-111), платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача. Законом №2346-111 встановлено, що переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі. Ініціатором переказу вважаться особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування відповідного документа на переказ або використання платіжного засобу. Відповідно до п. 22.4 ст. 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні ).

Згідно ст.8 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Наведені вище норми закону та фактичні обставини справи дають підстави стверджувати, що позивачем повністю виконано обовязок щодо сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, зокрема, подано в банківську установу платіжні доручення на суму переказу в межах достатнього залишку коштів на розрахунковому рахунку для проведення такого переказу. Не перерахування коштів на рахунки пенсійного фонду сталося з вини Банку, у звязку з відсутністю коштів на його кореспондентському рахунку.

Постановою Правління НБУ № 64 від 12.02.2010р. Про припинення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Західінкомбанк, з 15.02.2010 року припинено тимчасову адміністрацію в банку та відновлено повноваження загальних зборів, наглядової ради та правління банку. Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 68 від 12.02.2009 року ПАТ (ТОВ КБ) Західінкомбанк з 13.02.2009 року призначено тимчасову адміністрацію та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців з 13.02.2009 року по 12.08.2009 року. Постановою Правління Національного банку України № 450 від 05.08.2009 року продовжено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів ПАТ Західінкомбанк на шість місяців - до 12.02.2010 року.

Відповідальність банків перед платником при порушенні проведення переказу передбачена статтею 32 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, пунктом 10 статті 106 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено застосування виконавчими органами Пенсійного фонду до банків фінансові санкції, зокрема, за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду та Накопичувального фонду сум страхових внесків.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини на яких ґрунтується його позов, він не може бути боржником перед Управління ПФУ у м. Рівне, оскільки свої обов'язки по сплаті внесків здійснює належним чином, а сума про яку вказано у вимозі про сплату боргу №Ю-1204 від 04.02.2011 року належить стягненню з ПАТ Західінкомбанк, що встановлено вищезазначеним рішенням Господарського суду Волинської області.

Натомість, доводи, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги є правомірними і їх слід задовольнити повністю.

Судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в сумі 3,40 грн., присуджується йому з державного бюджету згідно частини 1 статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати вимогу №Ю-1204 від 04.02.2011 року винесену Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємство "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради із Державного бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Махаринець Д. Є.