Справа № 2а-2841/10/1470
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2010-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

10:27

12.11.2010 р. Справа № 2а-2841/10/1470.

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мельника О.М.

при секретарі судового засідання Меленчук М.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомСуб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1,54058

доДержавної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва, вул. Г.Петрової, 2-А, м.Миколаїв,54029

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.07.2009 р. №/0 та №/0,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №/0 та №/0 від 03.07.2009 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевірку проведено без дотримання вимог Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових, та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України №327 від 10.08.05 р.,а прийняті на підставі висновків перевірки №/0 та №/0 від 03.07.2009 р. є протиправними, оскільки порушень діючого законодавства позивачем допущено не було.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи позову, надав додаткові пояснення, та просив задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову, послався на те, що перевірку проведено всебічно та повно, досліджено в ході проведення перевірки всі первинні документи, встановлено факти порушення ФОП ОСОБА_1 порушень вимог діючого законодавства в сфері оподаткування та винесено податкові повідомлення-рішення від 03.07.2009 р. №/0 щодо донарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 88 936,37 грн. та №/0 щодо донарахування податку на додану вартість у сумі 133 691,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 67 015,50 грн.

В судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши докази суд встановив наступне.

Актом планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.06 р. по 31.03.09 р №2310/17-200/НОМЕР_1 від 15.06.2009 р. встановлено порушення:

1. ст. 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" №727/98 від 03 липня 1998 року зі змінами та доповненнями.

2. ст.13 ДКМУ від 26 грудня 1992 року №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" зі змінами та доповненнями, з урахуванням п.22.10 ст.22 Закону України від 22 травня 2003 року №889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" зі змінами та доповненнями, в результаті чого і встановлено заниження СПД- фізичною особою податку з доходів фізичних осіб в сумі 88936,37грн.(в т.ч. за період з 06.07.06 по 31.12.06 в сумі 71451,73грн., за період з 01.01.07 по 31.12.07 в сумі 5532,21грн., за період з 01.01.08 по 31.12.08 в сумі 9168,95грн., за період з 01.01.09 по 31.03.09 в сумі 2783,48грн.) - /&¦

3. пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп. 7.2.4 п. 7.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п.п. 7.5 ст.7 Закону України від № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено

- завищення СПД- фізичною особою ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 302174,00грн., у т. ч. за квітень 2006 року в сумі 107033 грн., за травень 2006 року в сумі 70459грн. , за лютий 2007 року в сумі 80грн., за квітень 2007 року в сумі 32979грн., за липень 2007 року в сумі 247 грн., за листопад 2007 року в сумі 823грн., за січень 2008 року в сумі 35182 грн.., за лютий 2008 року в сумі 55371 грн.;

- заниження СПД- фізичною особою ОСОБА_1 податку на додану вартість в сумі 435865грн., у т. ч. за червень 2006 року в сумі 61495 грн.., за липень 2006 року в сумі 22736грн., за серпень 2006 року в сумі 42426грн., за вересень 2006 року в сумі 23587грн.,за жовтень 2006 року в сумі 18174грн., за листопад 2006 року в сумі 25465грн., за грудень 2006 року в сумі 64995грн., за1 січень 2007 року в сумі 1288грн., за березень 2007 року в сумі 5701грн., за травень 2007 року в сумі 6854грн., за червень 2007 року в сумі 14783грн., за серпень 2007 року в сумі 443грн., за вере сень 2007 року в сумі 14764грн., за жовтень 2007 року в сумі 27087грн., за грудень 2007 року в су мі 8634грн., за березень 2008 року в сумі 8796 грн., за квітень 2008 року в сумі 17331грн., за тра вень 2008 року в сумі 9934грн., за червень 2008 року в сумі 4989грн., за липень 2008 року в сумі 5827грн., за серпень 2008 року в сумі 13758грн., за вересень 2008 року у сумі 9198грн., за жовтень 2008 року в сумі 4520грн., за листопад 2008 року в сумі 2991грн., за грудень 2008 року в сумі 10607грн., за січень 2009 року в сумі 5963грн., за лютий 2009 року в сумі 3519грн.;

4. п.п.7.8.1 п. 7.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03 квітня 1997 року зі змінами та доповненнями, підпункт "а" п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільо вими фондами" №2181-111 від 21 грудня 2000 року зі змінами та доповненнями, а саме: ненадання декларацій з ПДВ до податкового органу за березень 2008 року;

5. ст.4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єкта малого підприємництва»№727/98-ВР від 03 липня 1998 року, п.8 Порядку видачі свідоц тва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПАУ №599 від 29 жовтня 1999 року та зареєстрованого в Мінюсті 02 листопада 1999 року за №752/4045, п. 6 ст. 128 Господарського Ко дексу України № 436-ГУ від 16 січня 2003року, пп.а п.19.1 ст.19 Закону України від 22 травня 2003року № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" зі змінами та доповненнями, а саме: не ведення обліку доходів та витрат за період з 01.04.06 по 31.03.09 (книга ф.№ 10 відсутня).

На підставі висновків акту перевірки №2310/17-200/НОМЕР_1 від 15.06.2009 р., відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.07.2009 року №/0, яким донараховано позивачу податок на додану вартість у сумі 133 691,00 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 67 015,50 грн.; та №/0, яким донараховано позивачеві податок з доходів фізичних осіб у сумі 88 936,37 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 03.07.2009 року №/0 суд встановив наступне.

Як вбачається з змісту та висновків акту перевірки та податкового повідомлення-рішення ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва встановлено порушення позивачем п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.7.2.4. п.7.2., п.п.7.3.1. п.7.3, п.п.7.4.1, 7.4.5. п.7.4., п.п.7.5.1. п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997 р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»на підставі включення до податкового кредиту:

- за жовтень 2006 суми ПДВ в розмірі 109126 грн. за податковою накладною №54 від 01.10.06 р. виписаною ПП «Гарнобуд-2004», установчі документи та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ якого визнано недійсними рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.08 р., - за січень 2007 р. суми ПДВ в розмірі 7268 грн. за податковою накладною №102 від 04.01.07 р. виписаною ПП «Гарнобуд-2004», - за квітень 2007 суми ПДВ у розмірі 24898 грн. за податковими накладними №15 та №16 від 02.04.07 р. виписаними ПП «Конд Енд Буд», установчі документи та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ якого визнано недійсними рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.08 р., - за червень 2007 суми ПДВ у розмірі 11660 грн. за податковою накладною №21 від 13.06.07 р. виписаною ПП «Конд Енд Буд».

З приводу даного твердження податкової суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм пункту 1.7 ст. 1 Закону «Про ПДВ»встановлює, що податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Положеннями п.п.7.2.1. п.7.2. ст.1 Закону №168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача;

ж) ціну поставки без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно вимог п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Пунктом 7.2.6 ст.7 №168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для ^оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Також відповідно до пункту 7.4.5 ст.7 Закону №168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, єдиним документом, який є підставою для внесення сум до податкового кредиту є податкова накладна виписана платником податку на додану вартість.

Згідно п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону №168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Нормою статті 92 Конституції України встановлено: «виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори».

Таким чином, правовий аналіз вищезазначених положень Закону №168/97-ВР, в тому числі на порушення яких платником податків посилається контролюючий орган - ДПІ у Заводському районі, вбачається, що законодавець чітко визначає зв'язок права на внесення сум ПДВ до податкового кредиту з взаємовідносинами між підприємством -платником, яке має право на податковий кредит, та його першим контрагентом -постачальником.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи на фактичну наявність господарських правовідносин між позивачем та ПП «Гарнобуд-2004»та ПП «Конд Енд Буд» вказують договори з додатками, всіх первинних документів бухгалтерського та податкового обліку (накладні, податкові накладні) та факти проведення взаєморозрахунків між мною та ПП «Гарнобуд-2004»та ПП «Конд Енд Буд»підтверджуються та не спростовуються в акті документальної перевірки.

Доводи відповідача про порушення позивачем норм п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.7.2.4. п.7.2., п.п.7.3.1. п.7.3, п.п.7.4.1, 7.4.5. п.7.4., п.п.7.5.1. п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997 р. №168/97-ВР ґрунтуються лише на тому, що рішеннями Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.07.2008 року в справі № 2-4493-08 та в справі №2-2291-8 визнані недійними з моменту реєстрації установчі документи та свідоцтва про реєстрацію платника податків на додану вартість з дня їх видачі ПП «Конд енд буд»та ПП «Гарно буд-2004», з якими позивач мав господарські відносини і не заперечується порушення позивачем правил оформлення податкових накладних, на підставі яких сформовано податковий кредит.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість самі по собі не призвели до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видання за цими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідачем не спростовано в ході судового розгляду справи доводи позивача про те, що на час здійснення господарських операцій продавці були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. За таких обставин покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 18 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" установлено таке. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

У пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Закон України «Про систему оподаткування»від 25.06.1991 р. №1251-XII (зі змінами та доповненнями) для платників податків не передбачає обов'язку (ст.9) та не надає права (ст.10) вимагати від інших платників податків будь-які відомості щодо здійснення господарської діяльності (в тому числі відносно реєстрації в якості платника податків, ведення реєстрів податкового та бухгалтерського обліку та інше). Також ЗУ «Про ПДВ»не передбачає обов'язку або права одного платника податків контролювати показники податкової звітності по ПДВ іншого платника податків.

Відповідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому до відповідальності повинен бути притягнутий саме порушник, а не позивач.

В той самий час органами державної податкової служби по наведеним СПД взагалі не були прийняті всі передбачені вимогами чинного законодавства України заходи щодо забезпечення стягнення та надходження до Державного бюджету України сум бюджетної заборгованості з ПДВ, які з вини СПД до бюджету не сплачені.

Так згідно до п.П ст.11 ЗУ «Про державну податкову службу в Україні»від 04.12.1990 р. №509-ХІІ (зі змінами та доповненнями) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановленому законами України мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України. З цього приводу спеціальним законом з питань оподаткування, який зокрема установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. №2181-III (зі змінами та доповненнями). Зазначений нормативно-правовий акт передбачає наступні можливості контролюючих органів: визначення суми податкового зобов'язання, нарахування пені та застосування штрафних (фінансових) санкцій (ст.ст.4, 16, 17); право податкової застави на активи платника податків, що має податковий борг, та продаж активів, які перебувають у податковій заставі (ст.ст.8, 10); звернення стягнення на активи платника податків в рахунок його податкового боргу в судовому порядку (ст.ст.3, 7).

Перелічені можливості стосовно ПП «Гарнобуд-2004»та ПП «Конд Енд Буд»органами державної податкової служби реалізовані не були.

Крім того, угоди між позивачем та ПП «Гарнобуд-2004»та ПП «Конд Енд Буд»визнано недійсними у судовому порядку не було.

Згідно ст.204 ЦК України угода вважається правомірною, якщо її неправомірність прямо не установлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 03.07.2009 року №/0-є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 03.07.2009 року №/0, яким донараховано позивачеві податок з доходів фізичних осіб у сумі 88 936,37 грн., суд дійшов наступного.

Актом перевірки №2310/17-200/НОМЕР_1 від 15.06.2009 р. встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 мною максимального обсягу виручки встановленого ст.1 Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" і як наслідок, донараховано податок з доходів фізичних осіб.

Згідно ст.1 Указу №727/98 спрощена система оподаткування запроваджується для таких СПД фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Актом перевірки було встановлено, що у періодах 01.04.2006 - 31.12.2006, 2007, 2008, 01.01.09 - 31.03.09 позивачем ФОП ОСОБА_1 перевищено встановлений Указом №727/98 максимальний обсяг виручки, в результаті чого встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб.

Указ Президента № 727/98 передбачає правові наслідки перевищення платником єдиного податку обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг). Відповідно до ст. 5 Указу № 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до статті 4 Указу № 727/98 доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Враховуючи, що до відносин за участю платників єдиного податку насамперед повинні застосовуватися норми Указу Президента України, слід визнати, що обов'язок перейти на загальну систему оподаткування у суб'єктів малого підприємництва, що порушили умови перебування на спрощеній системі, виникає з наступного кварталу за тим, у якому відбулося відповідне порушення.

Встановлений нормативним актом обов'язок платника єдиного податку перейти на загальну систему оподаткування в зазначених випадках означає, що з настанням такого обов'язку він втрачає право на сплату єдиного податку та зобов'язаний сплачувати податки, збори (обов'язкові платежі) в загальному порядку.

В разі неподання суб'єктом малого підприємництва - платником єдиного податку в передбачених випадках і у встановлені строки заяви про перехід на загальну систему оподаткування такий суб'єкт втрачає право сплати єдиного податку з наступного кварталу, за яким відбулося порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно саме з наступного кварталу після того, у якому відбулося порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, суб'єкт малого підприємництва повинен оподатковувати свої доходи за правилами загальної системи оподаткування.

З одного боку, обов'язок платника єдиного податку подати заяву про перехід на загальну систему оподаткування з наступного кварталу за тим, у якому відбулося порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, означає, що до настання строку виконання цього обов'язку (тобто до початку наступного кварталу) особа залишається платником єдиного податку. У свою чергу, перебування суб'єкта малого підприємництва у статусі платника єдиного податку виключає можливість застосування до нього інших правил оподаткування. Отже, податкові зобов'язання за іншими податками такому суб'єкту не можуть бути нараховані.

Таким чином, згідно акту перевірки податковою інспекцією встановлено, що у періоді 01.04.06 -31.12.06 року ФОП ОСОБА_1 перевищила встановлений Указом обсяг виручки, тому починаючи з 2007 року повинна була самостійно перейти на загальну систему оподаткування.

Відповідачем при проведенні перевірки не було встановлено період у 2006 році, з якого саме фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) перевищила річний обсяг виручки - 500 тис. грн.

Як вбачається з ст. 1 вказаного Указ Президента № 727/98 виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до залучених до матеріалів справи виписок банківських вбачається, що таке перевищення сталося у третьому кварталі 2006 року, тобто позивач що в свою бу зобовязаний перейти з четвертого кварталу 2006 року на загальну систему оподаткування, а відповідач мав визначати об'єкт оподаткування податку з доходів фізичних осіб відповідно до ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», саме з четвертого кварталу 2006року. Однак відповідачем не було зроблено відповідного нарахування не були.

Відповідно до акту перевірки відповідач на підставі норм п.п. 4.2.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», згідно вимог якого: «до складу загального місячного оподаткованого доходу включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом», нарахував за період з 06.07.2006 року по 31.12.2006 року 13% податку з доходів на суму 549628,70 грн., що склало 71451, 73 грн. Так перевіряючі взяли загальний обсяг виручки за 2006 рік, зменшили його на витрати, які вони прийняли до уваги, у сумі 342933,80 грн., та помилково визначили об 'єкт оподаткування доходу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, з подальшим невірним нарахуванням відповідного податку у сумі 71 451,73 грн.

Тобто нараховане за весь період перевищення, а не за 4 квартал 2006 року, що суперечить діючому на момент виникнення спірних правовідносин законодавству України, а саме ст. 5 Указу № 727/98.

Як вбачається з банківських виписок, прибуткових касових ордерів та інших первинних документів (Т.с.1 а.т.68-160), що містяться в матеріалах справи (Т.1 а.т.68-160), валовий дохід фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2006 рік склав 1 273 640,00 грн., а валові витрати, які зменшують об'єкт оподаткування становлять 1 720 646,73 грн.

Відповідно до банківських виписок, прибуткових касових ордерів, що містяться в матеріалах справи (Т.с.2 а.т.68-160, Т.с. 3 а.т.2-8), валовий дохід фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2007 рік склав 953 475,00 грн., а валові витрати, які зменшують об'єкт оподаткування становлять 958 956,80 грн.

Як вбачається з банківських виписок, прибуткових касових ордерів та інших первинних документів, що містяться в матеріалах справи (Т.с.1 а.т. 161, Т.с.2 а.т.99-195), валовий дохід фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2007 рік склав 718 208,33 грн., а валові витрати, які зменшують об'єкт оподаткування становлять 728 953,80 грн.

Відповідно до банківських виписок, прибуткових касових ордерів, що містяться в матеріалах справи (Т.с.2 а.т.68-160, Т.с. 3 а.т.1), валовий дохід фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2007 рік склав 953 475,00 грн., а валові витрати, які зменшують об'єкт оподаткування становлять 958 956,80 грн.

Валовий доход за 2009 рік, відповідно до наданих доказів складає 19 924,91 грн., а валові витрати 20 537,64 грн., що виключає наявність об'єкту оподаткування податку з доходів фізичних осіб у зазначений період.

Таким чином, відповідно до ст.13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян»з урахуванням п.22.10 ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», та приймаючи до уваги, що об'єкт оподаткування податку з доходів фізичних осіб визначається як різниця між: валовим доходом та валовими витратами, то останній /об'єкт оподаткування/ у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 у 2006-2009 роках взагалі відсутній, оскільки у наявності збитки.

Відповідно до норм п. 3. ст. 2 КАС України, - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, податкове-повідомлення рішення від 03.07.2009 року за №/0 є неправомірним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що п.1.7 ст.1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових, та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України №327 від 10.08.05 р., зареєстрованим в Мінюсті України за №925/11205 (далі - Порядок), факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно п.п.2.3.2. п.2.3 ст.2 Порядку, за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Перевіряючими в акті перевірки не зазначено первинних (платіжних) документів та господарських операцій, на підставі яких зроблено нарахування податку з доходів фізичних осіб, відсутні докази, що достовірно підтверджують наявність порушень, в судовому засіданні представниками відповідача, та поясненнями свідка доводи позивача не спростовано.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Миколаєва від 03.07.2009 р. №/0 та №/0.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя О.М. Мельник