Справа № 760/12031/15-а
Суддя: Демидовська А. І.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а-495/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Демидовська А.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що він був звільнений з військової служби 07 грудня 2010 року. 17 лютого 2015 року йому встановлена друга група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Він звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 , проте останній відмовив у задоволенні його звернення вих. від 09 квітня 2015 року №222/4/466.

Просить суд визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму; стягнути солідарно з відповідачів на його користь одноразову грошову допомогу в розмірі 243600 гривень; зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності за вирахуванням проведеної виплати.

Ухвалою суду від 31 липня 2015 року в справі було відкрито скорочене провадження.

Від представника Міністерства оборони України надійшло клопотання, з якого вбачається, що воно є фактично запереченням, яким обґрунтовується відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України.

З письмових заперечень представника військової частини НОМЕР_1 вбачається, що проти задоволення позову він заперечує. Зазначено, що між первинним та повторним оглядом пройшло більше трьох років сім місяців, тобто позивач не має права на отримання допомоги у більшому розмірі.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 07 грудня 2010 року, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2010 року №0250.

Позивачу згідно з довідкою МСЕК від 13 липня 2011 року серії 10ААА №764688 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а під час повторного огляду згідно з довідкою МСЕК від 16 серпня 2011 року серії 10ААА №764914 змінено на ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

З 06 лютого 2015 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 17 лютого 2015 року серії 10ААА №0082973.

Військова частина НОМЕР_1 визнала право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому ІІІ групи інвалідності, але не визнає право позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності ІІ групи, що підтверджується вих. військової частини НОМЕР_1 від 09 квітня 2015 року №222/4/466.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 ст. 16 Закону «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ст. 16-2 Закону «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до пункту 6 ст. 16-3 Закону «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 9 ст. 16-3 Закону «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

З огляду на те, що інвалідність позивачу була встановлена 17 лютого 2015 року, відповідач при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п.6 Порядку, затвердженого 25 грудня 2013 року № 975.

Тобто, одноразова грошова допомога позивачу повинна була бути призначена та виплачена у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

На підставі п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати непрацездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Вбачається, що позивачу було змінено групу інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу.

Встановлено, що бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.

Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, розпорядником яких є в особі командира військової частини НОМЕР_1 .

В той же час, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п.4.13 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2014 року №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2014 року за №1294/26071, порядок оформлення, призначення, фінансування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4.7 цього розділу, у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частинах визначається наказом командира військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин питання щодо призначення соціальної виплати підлягало вирішенню військовій частині НОМЕР_1 .

Враховуючи, що одноразова грошова допомога у разі інвалідності ІІ групи не виплачувалася позивачу взагалі, Військова частина НОМЕР_1 діяла всупереч вимогам Конституції України та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Суд відкидає твердження представників відповідачів про неможливість Міністерства оборони України бути відповідачем у цій справі.

Представником Міністерства оборони України визнано, що Міністерством оборони України видаються накази з питань соціального забезпечення, якими керуюється у своїй службовій діяльності військова частина НОМЕР_1 .

Позивач, керуючись принципом диспозитивності, звернувся за судовим захистом щодо протиправної бездіяльності Міністерства оборони України, яке, на думку інваліда війни, зобов`язано здійснювати постійний контроль за дотриманням нормативно-правових актів військовою частиною НОМЕР_1 з соціального захисту військовослужбовців. Тобто позивач-інвалід війни вважає, що за відсутності належного контролю Міністерства оборони над діями військової частини НОМЕР_1 щодо гарантій позивача на належний соціальний захист Міністерство оборони України має нести матеріальну відповідальність за свою бездіяльність.

Таким чином, Міністерство оборони України може нести відповідальність за бездіяльність у частині контролю виконання своїх наказів військовою частиною НОМЕР_1 з питань соціального захисту військовослужбовців.

Судом встановлено, що позовні вимоги інваліда війни ІІ групи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України є передчасні через відсутність звернення позивача до цього відповідача, а відповідно підстав для визнання протиправними дії чи бездіяльності останнього щодо цього не має.

Статтями 21, 105, 162 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю, проте позивач визначив конкретну суму виплати одноразової грошової допомоги, яку просить стягнути.

Законом визначено, що встановивши порушення відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд вправі визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити призначення та виплату належних сум відповідно до закону.

Суд погоджується з представником військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для допущення судового рішення до негайного виконання.

Керуючись ст. 19 Конституції України, статтями 9, 16, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 100, 102, 128, 158-163, 167,183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків вйськової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, без врахування раніше проведених виплат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя: А.І. Демидовська