Справа № 2а-315/09/1319
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2011 р. Справа № 36999/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Яворського І.О., Обрізка І.М.,

розглянувши в відкритому засіданні в місті Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06 квітня 2009 року у справі № 2а-315/09 за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 13.03.2009р. звернулась до суду із адміністративним позовом про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену частину одноразової допомоги при народженні дитини, недоплачену за період з березня 2007 р. по січень 2009 р. частину допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, передбаченої статтею 43 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, та зобовязати Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку за період з 01 лютого 2009 року до закінчення терміну передбаченої законом виплати.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06 квітня 2009 року у справі № 2а-315/09 позов задоволено. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату в користь позивача невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та зобовязати провести перерахунок та виплату допомоги при народженні дитини. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду відповідач не погодився подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вимоги за апеляційною скаргою мотивує тим, що допомога позивачу виплачувалась у визначених Законом України «Про Державний бюджет України» розмірах та в межах передбачених видатків. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

З рішенням суду не погодився і позивач, подав апеляційну скаргу, вважає, що йому безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не з»явилися, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а відтак, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради слід задоволити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є матірю малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статей 42-43 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням позивач, як застрахована особа, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належна позивачу допомога протиправно виплачувалась відповідачем в меншому розмірі ніж передбачено законом, оскільки рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» в частині обмеження розміру допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Визначаючи розмір прожиткового мінімуму суд першої інстанції за аналогією застосував положення статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», якими передбачено розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за 2008-2009 роки суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було зупинено дію ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» в частині встановлення розміру спірної допомоги.

Оскільки п.23 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008-2009 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який не визнаний неконституційним у встановленому порядку, врегульовано питання розміру виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, то заявлені позовні вимоги щодо виплат за 2008-2009 роки задоволенню не підлягають.

В задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача нараховувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на майбутнє відмовлено, оскільки відповідно до законодавства України, звернення особи до суду передбачає захист вже порушених її прав, свобод чи інтересів, у звязку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та наведеним вище фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують і є безпідставними, а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Поряд з тим, в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач наполягав на застосуванні річного строку позовної давності, однак суд першої інстанції безпідставно поновив строк звернення до суду за 2007 рік, помилково посилаючись на переривання перебігу позовної давності відповідно до ст.264 Цивільного Кодексу України, а оскільки справа розглядається в порядку адміністративного судочинства, а тому слід застосовувати річний строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України.

Враховуючи, що виникнення права позивача на перерахунок та виплату недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік повязане із рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р., яке було у встановленому законом порядку опубліковане, а тому строк звернення до суду слід рахувати саме з цього часу і закінчився такий строк 09.07.2008 р.

Оскільки позивач звернувся до суду 13.03.2009р., тому строк звернення до суду за 2007 рік ним пропущено, а поважних причин такого пропуску ним не наведено.

В свою чергу, судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги щодо стягнення недоплаченої частини одноразової допомоги при народженні дитини, оскільки абз.2 ч.2 ст.56 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», що визначав розмір допомоги на 2007 рік у встановленому законом порядку неконституційним не визнавались.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову слід скасувати та постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, п.4 ст.202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06 квітня 2009 року у справі № 2а-315/09 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ: І.О. ЯВОРСЬКИЙ

ОСОБА_3