Справа № 759/21533/14-а
Суддя: Борденюк В. В.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/200/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена Аквахвиля» до Києво-Святошинської районної ради Київської області, за участю прокуратури Києво-Святошинського району Київської області, третіх осіб - фермерського господарства «Мрія», Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення і визнання недійсним державного акту про право постійного користування,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена Аквахвиля» звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасування розпорядження Києво-Святошинської районної адміністрації Київської області від 16.02.1999 року «Про передачу ФГ «МРІЯ» у постійне користування земельної ділянки площею 50,0 га та визнати недійсним Державного акта на право постійного користування ІІІ КВ № 018998, виданого 10.09.2001 року.

Позовна заява обґрунтована тим, 16.04.2013 року між Києво-Святошинською РДА Київської області та ТОВ «Зелена Аквахвиля» був укладений договір оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 105, відповідно до якого позивач прийняв у строкове платне користування на умовах оренди водний об'єкт на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею водного дзеркала 17,00 га для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також для лікувальних і оздоровчих цілей.

Водночас, як зазначає позивач, отриманий ним водний об'єкт розміщений на земельній ділянці, виданій ФГ «МРІЯ» на підставі рішення 5 сесії ХХІІ скликання Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області.

Дане рішення, а також виданий відповідно до нього державний акт на право постійного користування позивач вважає незаконними та просить його скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність.

Представник ФГ «МРІЯ» проти задоволення позову заперечував.

Прокуратура Києво-Святошинського району Київської області свого представника у судове засідання не направила, надіславши лист, у якому просила слухати справу у їх відсутність, позов підтримала.

Суд, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ході розгляду справи судом було встановлено, що 16 лютого 1999 року 5-ю сесією ХХІІІ скликання Києво-Святошинської районної ради було прийнято рішення №5-58 про вилучення і надання та попереднє погодження місць розташування земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно з п.2 якого вилучено з користування фермера ОСОБА_1 земельну ділянку площею 50,0 га (8,6 га - ріллі, 5,6 га - пасовищ, 36,4 - інших земель) та надано її члену фермерського господарства дочці ОСОБА_2 за його згодою без зміни її площі та цільового призначення для селянського (фермерського) господарства.

Стаття 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII передбачала, що земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності у постійне користування громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об'єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам. Згідно з ч.3 ст. 19 Земельного кодексу України 1990 року районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів: із земель запасу для сільськогосподарського використання; із земель лісового і водного фонду у випадках передбачених статтями 77 і 79 цього Кодексу; для ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів.

До відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; організація землеустрою; розгляд і затвердження проектів і схем землеустрою.

Частина 4 статті 31 Земельного кодексу України 1990 року передбачала, що вилучення земель на території району за межами населених пунктів для надання їх у тимчасове користування для сільськогосподарського використання для ведення селянського (фермерського) господарства провадиться за рішенням районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів.

Статтею 20 Земельного кодексу України 1990 року було закріплено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи 10.09.2001 громадянці ОСОБА_2 був виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 018998 від 10.09.2001, що посвідчував право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га, в межах згідно з планом, на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів ріллі і 100 гектарів усіх земель, у місцевостях з трудонедостатніми населеними пунктами, визначеними Кабінетом Міністрів України, - 100 гектарів ріллі. Конкретні розміри земельних ділянок громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, у межах норм, передбачених частиною першою цієї статті, визначають районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів диференційовано, з урахуванням регіональних особливостей, спеціалізації та можливостей ефективного використання наданих земель. Частиною 3 ст.4 вищевказаного закону земельні ділянки виділяються, як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами та лісовими угіддями, по можливості наближеними до існуючих доріг, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Землі лісового і водного фондів, що входять до складу угідь селянських (фермерських) господарств, не можуть передаватися у приватну власність господарств, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів і невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт.

Із вищенаведеного вбачається, Києво-Святошинська районна рада, приймаючи рішення від 16 лютого 1999 року №5-58 про вилучення і надання та попереднє погодження місць розташування земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, в частині передачі земельної ділянки площею 50,0 га члену фермерського господарства «Мрія» ОСОБА_2, діяла в межах наданих їй повноважень та в порядку, передбаченому законодавством.

Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта про право постійного користування земельною ділянкою є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Таким чином вимога про скасування державного акта про право постійного користування земельною ділянкою серії ІІІ-КВ №018998 від 10 вересня 2001 року та скасування його державної реєстрації задоволенню не підлягає.

Крім того позивачем не доведено того, що внаслідок прийняття відповідачем рішення від 16.02.1999 №5-58 були порушені його права та законні інтереси, які підлягають захисту судом. Пункт 2 Роз'яснення Президії ВАСУ від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», передбачає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що позивач був створений після прийняття Києво-Святошинською радою Київської області оспорюваного рішення від 16 лютого 2009 року. Відтак відповідач, приймаючи рішення від 16 лютого 1999 року, не порушував жодних інтересів позивача, оскільки що позивача як юридичної особи у вказаний момент не існувало.

Крім того, рішенням господарського суду міста Києва від 14.10.2014 у справі №910/211/14 було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Зелена Аквахвиля» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним Державного акта про право постійного користування ІІІ-КВ № 018998, виданого 10.09.2001, з відміткою про зменшення розміру земельної ділянки на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 18.03.2010 № 2019 на земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, та скасування його державної реєстрації.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року і Вищого господарського суду України від 17.03.2015 року вказане рішення господарського суду м.Києва було залишено без змін.

Розглядаючи дану справу господарські суди встановили, що Фермерське господарство "Мрія" набуло право постійного користування на земельну ділянку на підставі рішення 5-ї сесії ХХІІІ скликання Києво-Святошинської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 16.02.1999; Фермерському господарству "Мрія" видано Державний акт на право постійного користування землею ІІІ-КВ № 018998 від 10.09.2001 з відміткою про зменшення розміру земельної ділянки на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 18.03.2010 № 2019 на земельну ділянку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині недійсності Державного акта про право постійного користування ІІІ-КВ № 018998, виданого 10.09.2001, з відміткою про зменшення розміру земельної ділянки, господарські суди попередніх інстанцій відзначили, що матеріали справи не містять жодних доказів, що оформленням відповідачем Державного акта про право постійного користування ІІІ-КВ № 018998, виданого 10.09.2001, з подальшою відміткою про зменшення розміру земельної ділянки, порушено будь-які майнові чи немайнові права чи охоронювані законом інтереси позивача на надану в користування земельну ділянку чи її частину.

Враховуючи викладене, суд, надавши належну правову кваліфікацію відносинам сторін, дослідивши правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 5 сесії ХХІІ скликання Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 16 лютого 1999 року в частині передачі члену фермерського господарства «Мрія» ОСОБА_2 у постійне користування земельною ділянкою площею 50,0 гектарів, визнання недійсним державного акту про право постійного користування землею серії ІІІ-КВ №018998 та скасувати його державну реєстрацію є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись статтями 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена Аквахвиля» до Києво-Святошинської районної ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення і визнання недійсним державного акту про право постійного користування залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання копії її повного тексту.

Суддя: