Справа № 2а-34/09
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-34/09 Головуючий у 1-й інстанції: Марчук О.Л. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Васильківської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2008 року ОСОБА_3 звернулася у суд із адміністративним позовом до Васильківської міської ради Київської області, за участю третьої особи - ОСОБА_4, в якому просила визнати протиправним рішення 3-ї сесії 5-го скликання Васильківської міської ради Київської області від 31 травня 2006 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, в результаті чого ліквідований проїзд до земельної ділянки АДРЕСА_2, зобов'язати відповідача порушити судовий порядок примусового припинення права на земельну ділянку ОСОБА_4 за вказаною адресою з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб - для відновлення дороги (проїзду).

06 лютого 2009 року позивач подала до місцевого суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, що належать на праві приватної власності третій особі по справі (облікові номери 3089, 3090 від 20.12.2006).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2009 року зазначене клопотання задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,117 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 20.12.2006, обліковий номер 3089, має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 лютого 2012 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

26 квітня 2014 року ОСОБА_5, який є спадкоємцем за заповітом померлого батька - ОСОБА_4 (третя сторона по справі), подав до суду першої інстанції клопотання про скасування вжитих судом ухвалою від 06 лютого 2009 року заходів забезпечення адміністративного позову, мотивоване тим, що відповідачем упродовж років не вживаються заходи щодо виконання постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року, і що накладений вказаною ухвалою цього суду арешт перешкоджає отриманню ним свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року, у задоволенні вищевказаного клопотання ОСОБА_5 відмовлено.

У березні 2015 року ОСОБА_5 повторно звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про скасування заходів забезпечення адміністративного позову, вжитих ухвалою від 06 лютого 2009 року. Це клопотання заявник обґрунтував, як і попереднє, тим, що наявні заходи забезпечення позову перешкоджають отриманню ним свідоцтва про право на спадщину. Крім того, заявником вказано на те, що з часу прийняття постанови по цій справі минуло шість років, а виконавчі листи, згідно статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути пред'явлені до виконання протягом 3-х років. До того ж, заявник зазначає, що постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року виконана Васильківською міської радою Київської області, посилаючись на те, що цей орган звертався із позовом до нього про звільнення земельної ділянки, який ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року у справі №1008/7456/12 залишено без розгляду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати вжиті ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2009 року заходи забезпечення адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що у травні 2014 року ОСОБА_5 вже звертався із аналогічним клопотанням, у задоволенні якого йому було відмовлено ухвалою суду від 01 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 липня 2014 року. При цьому, зауважено на тому, що обставини, які існували станом на травень 2014 року - в частині порушення відповідачем порядку примусового припинення права власності на земельну ділянку жодним чином не змінились. Також, суд першої інстанції зазначив, що оскільки постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року не виконана, то у разі скасування заходів забезпечення позову, для відновлення прав, свобод та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки підстави, з яких було забезпечено позов, не відпали, скасування арешту є передчасним.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися.

Кодексом адміністративного судочинства України у статті 117 передбачена можливість забезпечення адміністративного позову. Ця стаття визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Згідно частини 1 вказаної правової норми суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частини 3 цієї правової норми у порядку забезпечення адміністративного позову суд може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною 3 цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії (частина 4 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, адміністративним процесуальним законодавством передбачено два способи забезпечення адміністративного позову: зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, що оскаржується; заборона вчинення певних дій.

Разом з тим, в даній справі вжиті заходи забезпечення адміністративного позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку. Такий захід забезпечення позову можливий лише за нормами цивільного процесуального законодавства, в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Незважаючи на те, що вказані заходи вживались ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2009 року, яка не являється предметом апеляційного оскарження, при розгляді питання про скасування вжитих нею заходів забезпечення адміністративного позову, суд вправі надати оцінку законності та обґрунтованості їх вжиття, оскільки перед судом поставлене питання щодо їх скасування.

Зазначене судом першої інстанції не було враховано.

Натомість, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали виходив лише з того, що постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року, ухвалена на користь позивача, дотепер не виконана, а тому скасування заходів забезпечення позову призведе до необхідності докладання нею значних зусиль для відновлення підтверджених судовим рішенням прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час набрання законної сили судове рішення з даного спору) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років.

Як свідчать матеріали справи, постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року набрала законної сили 28 жовтня 2010 року, виконавчий лист позивачем було отримано 27 березня 2012 року, однак, станом на червень 2015 року на примусове виконання його не було пред'явлено, що підтверджується листом відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18.06.2015 №4264.

Отже, позивачем не вживались заходи, спрямовані на примусове виконання ухваленого за наслідками розгляду її позову судового рішення протягом майже чотирьох з половиною років з дня набрання ним законної сили та протягом трьох років з дня отримання виконавчого документа.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем - Васильківською міською радою Київської області в добровільному порядку вживались заходи, спрямовані на виконання вищевказаного судового рішення - шляхом звернення у квітні 2014 року у суд із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та звільнення земельної ділянки. Проте, вказаний позов, за заявою міської ради, залишено судом без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що наведені обставини не можуть бути свідченням належного виконання постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2009 року.

У той же час, поза увагою суду залишилось те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Ці дії мають тимчасовий характер і, хоча й зберігають свою дію до виконання рішення суду, не повинні порушувати прав інших осіб.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 був власником земельної ділянки у АДРЕСА_1, яка була заповідана ОСОБА_5. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчувалось державним актом, який не було скасовано у встановленому порядку.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 у його сина виникло право на прийняття спадщини.

Згідно підпунктів 4.15, 4.17 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

За таких обставин, наявність накладеного усупереч адміністративному процесуальному законодавству арешту на майно ОСОБА_4 перешкоджає вчиненню нотаріальних дій з майном, спадкоємцем якого є заявник.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що судове рішення, прийняте за наслідками вирішення позову, забезпеченого ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2009 року, не виконується протягом декількох років, і позивачем протягом цього час не вжито заходів, спрямованих на його примусове виконання, що, на переконання апеляційного суду, спростовує очевидність небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування заходів забезпечення даного позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не дотримався вимог щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також необхідності дотримання справедливого балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів учасників адміністративного процесу, що призвело до неправильного вирішення відповідного питання.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, а також для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 4, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду та постановляє нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 160, 195, 196, 199, 202, 206, 211, 254, КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року - скасувати.

Клопотання ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення адміністративного позову - задовольнити.

Вжиті ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2009 року заходи забезпечення адміністративного позову ОСОБА_3 до Васильківської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складено 31 серпня 2015 року).

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.