Справа № 2а-4749/09
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 р. Справа № 67642/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2009 року у справі 2а-4749/09 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 14.05.2009 року звернувся до суду із адміністративним позовом про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену йому за 2007-2008 роки частину допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, передбаченої статтею 15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми в розмірі 6538,56 грн., а також зобовязати відповідача в подальшому виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку в повному обсязі.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2009 року позов задоволено частково. Зобовязано відповідача нарахувати та виплатити в користь позивача невиплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду відповідач не погодився подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Вимоги за апеляційною скаргою мотивує тим, що допомога позивачу виплачувалась у визначених Законом України «Про Державний бюджет України» розмірах та в межах передбачених видатків.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не з»явилися, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а відтак, на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до статей 13-15 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми (в редакції до 28.12.2007р.) має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлено в розмірі: з 1 квітня 463,00 грн., з 1 жовтня 470,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належна позивачу допомога протиправно виплачувалась відповідачем в меншому розмірі ніж передбачено законом, оскільки рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» в частині обмеження розміру допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку у 2007 році.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та наведеним вище фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують і є безпідставними, а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Поряд з тим, в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач наполягав на застосуванні річного строку позовної давності, передбаченого ст.99 КАС України(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції), який судом безпідставно поновлено.

Враховуючи, що виникнення права позивача на перерахунок та виплату недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 рік повязане із рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р., яке було у встановленому законом порядку опубліковане, а тому строк звернення до суду слід рахувати саме з цього часу і закінчився такий строк 09.07.2008 р.

Оскільки позивач звернувся до суду 14.05.2009 року, тому строк звернення до суду за 2007 рік ним пропущено, а поважних причин такого пропуску ним не наведено.

Поряд з тим, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за 2008 рік, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було зупинено дію ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» в частині встановлення розміру спірної допомоги.

Оскільки п.23 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який не визнаний неконституційним у встановленому порядку, врегульовано питання розміру виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то заявлені позовні вимоги щодо виплат за 2008 рік задоволенню не підлягають.

Крім того, в задоволенні позовних вимог щодо зобовязання відповідача нараховувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в подальшому слід відмовити, оскільки відповідно до законодавства України, звернення особи до суду передбачає захист вже порушених її прав, свобод чи інтересів, у звязку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову слід скасувати та постановити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст. 205,ст.ст. 207, 211, 212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2009 року у справі 2а-4749/09 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ: І.О. ЯВОРСЬКИЙ

ОСОБА_3