Справа № 2а-5799/09/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2011 р. < Текст >Справа № 94339/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Коваля Р.Й., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Ігнатович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Будмонтажресурс до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Будмонтажресурс звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції (ДПІ) у Галицькому районі м.Львова, в якому просить визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №/0 від 18.06.2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 137882 грн. 79 коп., в тому числі основний платіж 100881

грн. 74 коп. та штрафна (фінансова) санкція - 37001 грн. 05 коп. .

Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведені перевірки податковим органом не взято до уваги положення підпункту 8.2.1 пункту 8.2 статті 8 Закону України ,,Про оподаткування прибутку підприємств, у відповідності до якого діяв платник податків та не допускав порушень податкового законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року позов задоволено частково та ухвалено визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова за №/0 від 18.06.2009 року в частині визначення суми податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 135020 грн. 26 коп., в тому числі основний платіж 98721

грн. 34 коп. та штрафна (фінансова) санкція - 36298 грн. 92 коп.. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач - ДПІ у Галицькому районі м.Львова подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права норм матеріального та неповним зясуванням обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення п.п.8.1.2 п.8.1, п.п. 8.2.2 п.8.2, п.п.8.4.1 п.8.4, 8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України ,,Про оподаткування прибутку підприємств, відповідно до яких ТзОВ „Будмонтажресурс повинно було збільшити II групу основних засобів на вартість списаних інструментів та риштування і відповідно нараховувати амортизаційні відрахування з подальшим віднесенням їх на витрати підприємства. В порушення вимог п.п.5.3.2 п.5.3 ст.5 цього ж Закону позивач включив вартість списаних інструментів та риштування до складу валових витрат.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати оскаржену постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник податкового органу в судове засідання апеляційного суду не зявився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги та просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив, що за результатами планової виїзної перевірки ТзОВ „Будмонтажресурс з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 31.12.2008 року ДПІ у Галицькому районі м. Львова складено акт за №1074/23-7/31290627 від 03.06.2009 року.

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення за №/0 від 18.06.2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 137882 грн. 79 коп., в тому числі за основним платежем - 100881 грн. 74 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 37001 грн. 05 коп..

Висновки податкового органу базуються на тому, що товариством завищено валові витрати на загальну суму 403526 грн. 95 коп., в тому числі за IV квартал 2007 року на суму 97009 грн. 24 коп., за II квартал 2008 року - 127156 грн. 48 коп., за III квартал 2008 року - на суму 30638 грн. 33 коп., за IV квартал 2008 року - 148722 грн. 90 коп..

Товариство протягом 2007-2008 років здійснювало придбання риштування будівельного та електроінструменту будівельного від ТзОВ ,,Агро-пак та ПП ,,Промагростиль, що підтверджується видатковими накладними. В подальшому придбані товарно-матеріальні цінності віднесені до валових витрат та списані з балансу підприємства згідно актів списання.

Перевіркою встановлено, що на підприємстві згідно балансового рахунку 10.06 ,,Інструменти та інвентар станом на 01.10.2007р. обліковувались основні засоби на суму 37057,84 грн.(первісна вартість), станом на 31.12.2008р. на суму 71976,28 грн.(первісна вартість). Тому позивач, на думку податкового органу, повинен був збільшити II групу основних засобів - балансовий рахунок 10.06 ,,Інструменти та інвентар на вартість списаних інструментів та риштування і відповідно нараховувати амортизаційні відрахування з подальшим віднесенням їх на витрати підприємства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач всі матеріальні цінності, крім двох бетономішалок вартістю 8641 грн. 60 коп., придбав за ціною, яка не перевищує 1000 гривень. Відповідно до вимог п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст.8 Закону України ,,Про оподаткування прибутку підприємств вказані матеріальні цінності не відносяться до основних фондів, а тому позивач правомірно включив їх вартість до валових витрат.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України від 28.12.94 № 334/94-ВР ,,Про оподаткування прибутку підприємств (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У відповідності до вимог п.п. 5.3.2 п. 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, повязані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону № 334/94-ВР визначено, що амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів; капітальні поліпшення землі, не повязані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

За змістом п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону № 334/94-ВР під терміном ,,основні фонди слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у звязку з фізичним або моральним зносом.

Витрати на придбання будь-яких матеріальних цінностей, вартість яких не перевищує 1000 гривень, що призначені для використання у господарській діяльності платника податку, включаються до складу валових витрат платника податку в загальному порядку та враховуються для цілей застосування пункту 5.9 статті 5 цього Закону.

Згідно з п.5.9 ст. 5 Закону № 334/94-ВР платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Оскільки вартість придбаних позивачем матеріальних цінностей, крім двох бетономішалок, не перевищувала 1000 гривень, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про правомірність дій позивача щодо списання цих матеріальних цінностей та віднесення їх вартості до складу валових витрат.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки податковий орган всупереч положенням п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону № 334/94-ВР вважає, що всі придбані позивачем матеріальні цінності підпадають під визначення ,,основні фонди.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо правомірності дій податкового органу в частині віднесення до основних фондів двох бетономішалок, вартість яких перевищує 1000 грн. ( 8641 грн. 60 коп.). Таким чином, податковий орган на законних підставах зменшив валові витрати на суму вартості цих бетономішалок і визначив податкові зобовязання з податку на прибуток в сумі 2160 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 702 грн. 13 коп..

Тому в задоволенні позову в цій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року у справі № 2а-5799/09 /1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Святецький

Судді Р.Й. Коваль

ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 04 жовтня 2011 року.