Справа № 760/4338/15-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року Солом'янський районний суд міста Києва

у складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

представника відповідача Шевчук Т.Д.,

представника третьої особи Ніжинського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, треті особи Державна виконавча служба Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Пенсійного фонду України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування основної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та надбавки до пенсії як інваліду війни 2 групи, в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком за період з 01.11.2011 по 03.09.2014, зобов`язати відповідача здійснити таке нарахування із проведенням індексації пенсії за вищезазначений період на підставі рішення Європейського суду з прав людини «Щукін та інші проти України». Також позивач порушує питання про зобов`язання відповідача надати третім особам у справі певні вихідні дані. Окремо сформулювана вимога про зобов`язання третіх осіб у справі вчинити певні дії, а саме зобов`язати Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Пенсійний фонд України проконтролювати «правильне» нарахування відповідачем вищезазначених виплат як зобов`язав це зробити Європейський суд з прав людини у вищенаведеному рішенні.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає наступне. З 01.11.2011 позивачу припинено виконання рішень національних судів, зокрема, Ровеньківського міського суду Луганської області від 27.12.2006 з відповідними змінами, внесеними Вищим адміністративним судом України 22.09.2009, по виплаті йому як пенсіонеру інваліду ЧАЕС пенсійних виплат.

Позивач стверджує, що така зупинка була мотивована державними органами прийняттям Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» та Постанови КМУ «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745 від 06.07.2011 року, рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012, яким роз`яснили, що КМУ може встановлювати розміри соціальних виплат населенню.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 13 лютого 2014 року «Щукін та інші проти України» було визнано порушення державою України норм Європейської конвенції з прав людини та зобов`язано виконати рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 27 грудня 2006 року із поправками, внесеними Вищим адміністративним судом України від 22 вересня 2009 року. Так, зокрема, було зобов`язано управління Пенсійного фонду в м. Ровеньки провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_4 як інваліду 2 групи, щодо захворювання якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, провести перерахунок додаткової пенсії як інваліду 2 групи за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, а також провести перерахунок надбавки до пенсії як інваліду війни 2 групи в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком.

Позивач наполягає на тому, що дане рішення ЄСПЛ досі не виконано, тобто перерахунок пенсії як зазначено у вищезазначеному рішенні районного суду йому не здійснено.

На даний час позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача і вважає, що саме відповідач повинен виконати рішення ЄСПЛ і зробити нарахування з періоду, коли ці виплати припинилися, а саме з 01.11.2011 до 03.09.2014 за всіма вищенаведеними показниками.

Позивач наводить положення інших рішень ЄСПЛ і зазначає, що рішення Ровеньківського суду Луганської області не виконувалось протягом тривалого часу, а саме з 01.11.2011 по 03.09.2014, відтак просить суд визнати бездіяльність відповідача по невиконанню рішення Ровеньківського районного суду Луганської області протиправною.

Паралельно позивач акцентує увагу суду і на тому, що відповідач як орган держави зобов`язаний виконувати рішення ЄСПЛ (а.с.2-7)

В судове засідання позивач не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, висловила своє нерозуміння того, чому один територіальний орган Пенсійного фонду повинен виконувати те, що було покладено рішенням суду на інший територіальний орган за минулий період, вважала управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва неналежним відповідачем у справі. Взагалі зазначала що позивач помиляється відносно «природи» самого рішення ЄСПЛ «Щукін та інші проти України», оскільки в останньому лише констатовано порушення державою України вжиття заходів до своєчасного виконання рішення Ровеньківського міського суду Луганської області. Щодо вимог позивача про неправильне нарахування йому пенсії на даний час, то зазначала, що з будь-якими вимогами про перерахунок пенсії він до управління пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва не звертався. Вимог на теперішній час не містить і резолютивна частина даного позову. В той же час, аналізуючи підстави позову, зазначила, що Ровеньківський міський суд Луганської області визнав протиправною бездіяльність відповідного територіального органу Пенсійного фонду України саме на час постановлення даного рішення згідно діючого законодавства на той час, з урахуванням змін, внесених Вищим адміністративним судом України, було зобов`язано пенсійні органи здійснити певні перерахунки. Рішенням ЄСПЛ «Щукін проти України» констатовано порушення норм Європейської конвенції з прав людини в частині невиконання рішення суду тривалий час та зобов`язано державу України виконати рішення Ровеньківського міського суду Луганської області, а не покладено обов`язок на пенсійні органи в майбутньому платити пенсію так або інакше. Проте, позивач не враховує, що на даний час відбулися зміни в законодавстві, і як вірно він зазначив, сам ЄСПЛ в своєму рішенні «Великода проти України» (ухвалі щодо неприйнятності заяви Великоди) акцентував увагу на тому, що держава має право сама визначати суми пенсійних виплат і головний обов`язок держави «не дати людині померти». Така ж позиція викладена в рішеннях Серебрянський, Колесник та інші, Факос, Суханов та Ільченко проти України, тому що держава має широкі аспекти дискреції в цьому питанні (а.с.94-95)

Пенсійний фонд України свого представника в суд не направив, проте надіслав заперечення, в яких також просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, на яких наполягав представник відповідача в судовому засіданні (а.с.49-52)

Представник Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини покладався на розсуд суду, зауважив, що відповідно резолютивної частини рішення ЄСПЛ держава зобов`язана була сплатити заявнику протягом 3 місяців 2000 Євро справедливої сатисфакції, які мали бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Крім того, держава зобов`язана виконати постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 27.12.2006, тривале невиконання якої було для ОСОБА_4 підставою для звернення в ЄСПЛ. Представник акцентує увагу суду на тому, що належне позивачу відшкодування на виконання зазначеного рішення ЄСПЛ було сплачено 01.10.2014 на підставі платіжного доручення Міністерства юстиції України від 19.09.2014 №3655 в сумі 34 786,92 грн. Щодо виконання рішення Ровеньківського міського суду Луганської області відносно позивача, то представник також підтримує думку відповідача про те, що оскільки боржником згідно даного рішення було зазначено відповідне управління Пенсійного фонду України в Ровеньківському районі Луганської області, то управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва до цього жодного відношення не має (а.с.73-76)

Державна виконавча служба Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання свого представника не направила, про розгляд справи неодноразово повідомлялася належним чином. Її неявка не є перешкодою для розгляду даної справи (а.с.24, 35, 140)

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Сторонами не заперечується, що позивач прибув до м. Києва з м. Ровеньки Луганської області, яке на сьогоднішній день відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» є тимчасово окупованою територією та районом проведення АТО.

З 01.08.2014 він перебуває на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду в Солом`янському районі м. Києва та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

04.12.2014 позивачу видана довідка управління праці та соціального захисту населення про те, що його взято на облік як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

05.08.2014 відповідачем здійснено запит про надання пенсійної справи позивача, а також представлення електронного відвантаження пенсійної справи до управління Пенсійного фонду України в м. Ровеньки Луганської області.

Проте, станом на день розгляду справи відповідач за об`єктивними причинами отримав лише електронну пенсійну справу та створив макет пенсійної справи на підставі даних, які були занесені працівниками управління Пенсійного фонду м. Ровеньки Луганської області в автоматизовану систему обробки пенсійної документації.

Згідно даних з електронної пенсійної справи щодо призначення пенсії за рішенням суду пенсія позивачу була нарахована та виплачена з 01.01.2005 по 31.10.2011 в повному обсязі і розмір пенсії на сьогоднішній день становить 9 490,00 грн.

27.03.2014 Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини листом від 06.03.2014 №12.0.1-27/2690 повідомив Пенсійний фонд України про те, що 13.02.2014 ЄСПЛ ухвалив остаточне рішення у справі «Щукін та інші проти України», додавши до листа переклад рішення та список заявників, щодо яких воно винесено.

01.04.2014 Пенсійний фонд України листом №8647/09-10 повідомив підвідомчі йому органи про зазначене рішення, передав відповідні списки заявників за ним та зобов`язав територіальні пенсійні органи виконати рішення національних судів про невиконання яких і йшлося у даному рішенні ЄСПЛ.

На підставі одержаної від підвідомчих територіальних управлінь інформації листом від 30.04.2014 №11724/09-10 Пенсійний фонд України повідомив Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ про стан виконання органами Пенсійного фонду України рішень національних судів, зазначених в списку заявників, в тому числі стосовно позивача у справі.

Так, на виконання постанови Ровеньківського міського суду Луганської області від 27.12.2006 у справі №2-а-26/2006, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 06.06.2007 у справі №22а-477/07 та змінена постановою Вищого адміністративного суду України від 22.09.2009, позивачу було проведено донарахування та виплату сум пенсій у відповідності до судового рішення за період з 01.10.2005 по 31.10.2011 в сумі 184 744,56 грн.

В матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача щодо того, що відповідач, на якого було покладено зобов`язання виконати постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 27.12.2006 у справі №2а-26/2006 - це управління Пенсійного фонду України в м. Ровеньки Луганської області, і що останній здійснив її виконання на вищезазначену суму.

Управління ж Пенсійного фонду в Солом`янському районі м. Києва стороною у вищезазначеній справі не було, відтак жодних зобов`язань на нього покладено не було.

В свою чергу, відповідно до норм Конституції України державні органи виконують лише те, що прямо передбачено законом.

Таким чином, вимога позивача щодо продовження виконання постанови Ровеньківського міського суду Луганської області від 27.12.2006 у справі №2а-26/2006 управлінням Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва є такою, що не грунтується на положеннях діючого законодавства.

Також суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. ст.2, 6, 104 КАС України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки вже порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 19.12.2012 №8 суд не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення нарахування та виплати підвищення до пенсії, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Відповідно до Закону України від 14.06.2011 №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» в 2011 році положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Аналогічні положення містяться у законах України про Державний бюджет України на 2012-2015 роки.

На виконання вищезазначених законів КМУ прийнято постанови від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011, та від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 01.01.2012.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-РП/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 визнано такими, що відповідає нормам діючого законодавства повноваження КМУ встановлювати розміри пенсійних виплат.

Таким чином, пенсійні виплати, передбачені Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень у період дії постанов КМУ №745, №1210 здійснювався у розмірах, визначених даними нормативно-правовими актами.

Рішенням ЄСПЛ від 03.06.2014 (ухвала щодо неприйнятності заяви) «Валентина Великода проти України» ЄСПЛ чітко зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення національного суду закінчилася, коли в законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявника було внесені зміни. Відповідно і обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчилося щонайпізніше 01.01.2011, коли змінено законодавство було застосовано до пенсії заявника.

Відповідно до ст.13 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, чинній до 01.01.2006, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується: інвалідам І групи - у розмірі 400% мінімальної пенсії за віком, ІІ групи - 350% мінімальної пенсії за віком, ІІІ групи - 200% мінімальної пенсії за віком.

Натомість згідно Закону України від 05.10.2005 №2939-VI «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким внесено зміни в ст.13 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з 01.01.2006 інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується: інвалідам І групи - у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи - 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІІ групи - 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також, як свідчить аналіз судової практики для покладення зобов`язань на територіальні органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок підвищення пенсії відповідно до ст.13 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі мінімальної пенсії за віком після набрання чинності Закону України від 05.10.2005 №2939-VI «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законні підстави відсутні (рішення Вищого адміністративного суду України від 09.10.2013 у справі №К/9991/35101/11, від 07.11.2013 у справі №К/9991/5538/12, від 27.02.2014 у справі №К/800/12892/13 та від 12.03.2014 у справі №К/9991/55246/11)

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення, крім випадків, встановлених законом.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст71 КАС України)

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач довів в судовому засідання безпідставність пред`явлених до нього вимог.

На підставі викладеного, враховуючи практику ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Щукін та інші проти України», «Валентина Великода проти України» та керуючись нормами національного законодавства, а саме ст.13 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.71 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, треті особи Державна виконавча служба Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Пенсійного фонду України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: В.С. Кицюк