Справа № 357/10672/15-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
29.07.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що під час проходження військової служби 30.08.1984 року він отримав вогнепальне поранення лівого стегна, відповідно до свідоцтва про хворобу № 176 від 08.05.1985 року отримана травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, в 2010 році його визнано інвалідом війни 3 групи і призначено пенсію по інвалідності в розмірі 60 % грошового забезпечення, 25.06.2015 року йому встановлену 3 групу інвалідності довічно, він звернувся до відповідача із заявою про видачу нового безтермінового посвідчення інваліда війни, оскільки термін дії попереднього посвідчення закінчився, але отримав письмову відмову з посиланням на те, що він не є інвалідом війни і не має права на відповідні пільги, посвідчення інваліда війни йому було видано безпідставно і підлягає вилученню. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки пенсія йому призначена відповідно до ст.20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої визначено причини інвалідності, зокрема, інвалід війни при настанні інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби /службових обов`язків/, розмір пенсії йому було визначено за ст.21 цього Закону -60 % відповідних сум грошового забезпечення як інваліду війни. Внаслідок дій відповідача до його пенсії не доплачують підвищення, передбаченого інвалідам війни, а також він позбавлений можливості отримувати пільги, на які він має право за законом. Позивач просив суд визнати дії управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо відмови йому у видачі посвідчення інваліда війни неправомірними; зобов`язати відповідача оформити та видати йому посвідчення інваліда війни.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнала, вважає, що позивач не може бути віднесений до категорії інвалідів війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки травму отримав при виконанні військових обов`язків при проходженні служби в військовій частині, яка не здійснювала ніяких бойових дій.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби 30 серпня 1984 року отримав вогнепальне поранення лівого стегна при необережному поводженні зі зброєю, знаходячись в караулі, що стверджується копією свідоцтва про хворобу № 176 від 08.05.1985 року.

Відповідно до цього свідоцтва про хворобу, виданого військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_1 , травма позивача отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК від 25.06.2015 року, позивачеві повторно було встановлено третю групу інвалідності з 01.07.2015 року довічно, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Позивачем додано до позовної заяви копію посвідчення інваліда війни 3 групи серії НОМЕР_2 , яке було видано управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради 03.06.2013 року, дійсне до 01.07.2015 року.

Також згідно копій довідок управління ПФУ у м. Білій Церкві від 01.10.2012 року та від 02.07.2015 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області і отримував пенсію по інвалідності по 30.06.2015 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до пенсії призначено надбавку як інваліду війни 3 групи.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив видати йому нове посвідчення інваліда війни безтермінове, оскільки термін дії посвідчення, виданого раніше, до 01.07.2015 року, що слідує з копії цієї заяви.

Листом від 10.07.2015 року відповідач відмовив позивачу у видачі такого посвідчення з посиланням на те, що згідно ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач не належить до числа інвалідів війни, оскільки відсутні будь-які документи про підтвердження його участі в бойових діях у мирний час, перебування на фронті чи під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи чи ядерних аварій, ядерних випробувань і т.д., посвідчення інваліда війни позивачу було видано безпідставно.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /з наступними змінами і доповненнями/ до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофі, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

З аналізу загалом ст. 7 та безпосередньо п.1 ст.7 зазначеного Закону, відповідно до якого позивачеві було встановлено статус «інвалід війни» вбачається, що підставою для віднесення осіб до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до п.5 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни. Тобто, проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні п.1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії, їх соціального захисту»

З свідоцтва про хворобу позивача вбачається та не заперечується сторонами, що травма отримана позивачем в період проходження військової служби, а не в зв`язку з захистом Батьківщини, або внаслідок інших бойових дій в складі діючої армії, отримана в мирний час, коли не велися бойові дії.

Віднесення особи до інваліда війни, у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії, їх соціального захисту» безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», визначеного у ст. 4 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону «Про статус ветеранів війни гарантії, їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Така правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 06.11.2013 року (справа № 21-377а13) та від 30.09.2014 року.

За ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Крім того, це визначення - за умови участі в бойових діях кореспондується з частиною 4 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в якій встановлено, що до інвалідів Великої Вітчизняної війни прирівнюються лише військовослужбовці, які стали інвалідами внаслідок бойових дій.

Суд також вважає, що встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням: «внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби»,- не є безперечною підставою для віднесення позивача до інвалідів війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки у відповідності до вимог Закону.

Так, позивач має право на пільги, встановленні законодавством України, але які передбачені іншими законами, що гарантують встановлення статусу та соціальний захист інвалідів у відповідності до наявних у позивача висновків МСЕК.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМ України від 12.05.1994 року № 302 /зі змінами/, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

А згідно з п.13-1 цього Положення, у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видане їй раніше посвідчення вилучається органом, який його видав.

Висновків суду не спростовують посилання представника позивача на те, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як інваліду війни, ст.20 цього Закону визначено причини інвалідності і інвалідність позивача дає підстави для віднесення його до інвалідів війни.

Як вказано вище в постанові, саме Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелів осіб, які належать до числа інвалідів війни, позивач до них не належить.

А та обставина, що позивачу раніше видавалося посвідчення інваліда війни, також не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідачем було встановлено необгрунтованість видачі такого посвідчення.

Не можуть прийматися судом до уваги посилання представника позивача з приводу того, що відповідач погіршує становище позивача, що є неприпустимим.

Так, це дійсно є неприпустимим в тому випадку, коли б позивавач дійсно мав право на одержання статусу інваліда війни, а відповідач йому в цьому безпідставно відмовив, або за умови внесення змін до нормативно-правових актів, які б погуршували становище позивача.

Але в даному випадку ці обставини відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у видачі посвідчення інваліда війни, діяв а межах своїх повноважень та згідно приписів діючого законодавства, оскільки позивач не належить до числа інвалідів війни.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою КМ України від 12.05.1994 року № 302 /зі змінами/, ст.ст. 2, 6,9,17, 99, 159-163, 181, 185,186, 244-2 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко