Справа № 2а-1659/09
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2011 р. Справа № 63563/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2009 року у справі № 2а-1659/09/0701 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області про зобовязання нарахувати та виплатити державну та додаткову пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просив поновити пропущений строк звернення до суду; визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області щодо відмови в перерахунку йому основної державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком; зобовязати відповідача нарахувати йому пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01.01. 2007 року до 31.03.2009 року та стягнути з відповідача на його користь 48358,47 грн.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2009 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії посадових осіб управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу пенсії в розмірі, передбаченому ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2007 року до 31.03.2009 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може враховуватися для перерахунків або підвищень інших пенсій, в тому числі пенсій, призначених згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просить врахувати, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією даного Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а не Пенсійного фонду України. Крім того, згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України», яка прийнята Кабінетом Міністрів України в межах своєї компетенції і підлягає обовязковому виконанню, розрахунок пенсій, призначених згідно з ч. 4 ст. 54, та додаткової пенсії, що передбачені Законом № 796-XII, провадиться, виходячи з розміру 19,91 грн. Стверджує, що пенсію позивачу правомірно було обчислено відповідно до положень ст. 54 Закону № 796-XII із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Вказує на те, що при розрахунку розміру пенсії позивача необхідно керуватися насамперед постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, визнаний інвалідом ІIІ групи внаслідок захворювання, повязаного з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII має право на пенсію, не нижчу шести мінімальних пенсій за віком, і додаткову пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, розрахунок якої необхідно проводити виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідачем неправомірно та всупереч вимогам Закону № 796-XII здійснено розрахунок пенсії позивача виходячи з розміру 19,91 грн., установленого постановами Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 та від 28.05.2008 року № 530. Тому, з врахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при розрахунку державної та додаткової пенсії позивача підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом про Державний бюджет України на відповідний рік, на підставі якого і має визначатися мінімальний розмір пенсії за віком.

Крім того, оскільки Конституційний Суд України своїм рішенням від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема положення п. 28 Розділу II, якими мінімальний розмір пенсії для осіб цієї категорії встановлювався на рівні 180 % прожиткового мінімуму, відмова відповідач у проведенні перерахунку пенсії позивача є незаконною.

Перерахунок основної та додаткової пенсії позивача по інвалідності згідно із ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII слід провести починаючи з часу його звернення до відповідача, тобто з липня 2009 року, виходячи з основної (державної) пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, обчисленої з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 28 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими було змінено редакції ст. ст. 50, 54 вказаного Закону та обмежено право на отримання спірної пенсії, із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З врахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають вимоги ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII, а не постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 і від 16.07.2008 року № 654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень. Тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-XII, є неправомірним і безпідставним.

Крім того, з ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-XII випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не слід брати до уваги, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-XII.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить імперативний характер, на переконання колегії суддів свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення такого мінімуму.

Згідно з чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому правильними є висновки суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму. Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивача повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні такого перерахунку у разі встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є протиправною.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував доводів відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, не вказавши поважних причин пропуску такого строку, а відповідач наполягав на застосуванні вимог ст. ст. 99, 100 КАС України.

Таким чином, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушених прав, тому до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції), якими передбачено річний строк звернення до адміністративного суду.

Оскільки позивач звернувся до суду 08.04.2009 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах річного строку за період з 08.04.2008 року до 31.03.2009 року.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2009 року у справі № 2а-1659/09/0701 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області про зобовязання нарахувати та виплатити державну та додаткову пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії в розмірі, меншому, ніж визначено ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову пенсію за період з 08 квітня 2008 року до 31 березня 2009 року, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ: І.О. ЯВОРСЬКИЙ

ОСОБА_2