Справа № 2а-20450/10/0570
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Наумова К.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2011 року справа №2а-20450/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Компанієць І.Д. , Блохін А. А.

за участю секретаря судового засідання Крючкової К.М., за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги: Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськбуд" та Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 р. у справі № 2а-20450/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськбуд" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області треті особи: Концерн "Донецькоблагробуд", Територіальне міжгалузеве об'єднання "Слов'янськ" про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 20.08.2010 року звернувся до суду з позовом до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень - рішень № /3 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 239745 грн., у тому числі основний платіж - 159830 грн., штрафні (фінансові) санкції - 79915 грн. та № /3 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 77868 грн., у тому числі основний платіж -51912 грн., штрафні (фінансові) санкції - 25956 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 р. позовні вимоги задоволені частково.

Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення - рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області № /3 від 10.08.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 239745 грн., у тому числі основний платіж 159830 грн., штрафні(фінансові) санкції в сумі 79915 грн. в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 142410 грн., у тому числі основний платіж - 94940 грн., штрафні (фінансові) санкції - 47470 грн.

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськбуд" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення - рішення № /3 про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 77868 грн., у тому числі основний платіж - 51912 грн., штрафні (фінансові) санкції - 25956 грн. та незаконним та скасування податкового повідомлення - рішення № /3 від 10.08.2010 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 64890 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 32445 грн. на загальну суму 97335 грн. відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги повністю. Зазначає, що не згоден з рішенням суду в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог.

Вважає, що рішення судом першої інстанції було прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не дана належна оцінка тому, що наявність вироку суду від 31.03.2009 року відносно посадових осіб ТОВ «Монтажтехноспецсервіс» не свідчать про безтоварність операцій між позивачем та зазначеним підприємством в серпні - грудні 2007 року. Вказує що ним були надані всі необхідні документи для підтвердження отримання послуг від ТОВ «Монтажтехноспецсервіс». Апелянт зазначає, що підстави і порядок визначення валових доходів підприємства регламентується Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» і даний ОСОБА_4 не містить у собі такої підстави для включення до складу валових доходів сум заборгованості, як ліквідація контрагента - кредитора.

Відповідач в апеляційній скарзі просить змінити постанову суду першої інстанції, відмовивши повністю в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає порушеними судом першої інстанції наступні норми матеріального права: п.п.4.1.6 п.4, п.п. 1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», та наступні норми процесуального права: ст.ст. 11, 69, 79, 86, 159 КАС України, що призвело до ухвалення незаконної постанови при частковому задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги та теж просили її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечували.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи сторін, вивчивши доводи обох апеляційних скарг та наданих заперечень до них, вважає апеляційні скарги такими, що підлягають частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню з винесенням нового рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2006 року по 30.09.2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 року по 30.09.2009 року, за результатами якої складено акт від 21.12.2009 року № 3989/23/33063675.

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № /0 від 11.0.2010 року, яким позивачу згідно підпункту «б» п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 та п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 239745,00 грн., у тому числі основний платіж -159830,00 грн., штрафні (фінансові санкції) в сумі 79915,00 грн.

- № /0 від 11.01.2010 року, яким позивачу згідно підпункту «б» п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 та п.п. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 77868,00 грн., у тому числі основний платіж

- 51912,00 грн., штрафні (фінансові) санкції-25956,00 грн.

Позивач не погодився з зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями та оскаржив їх до податкового органу, але рішенням Артемівської ОДПІ від 24.03.2010 року № 8090/10/25-013-5/25-013-5, податкові повідомлення - рішення були залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

За наслідками зазначеного рішення відповідачем складено податкові повідомлення - рішення від 24.03.2010 року №№ /1, /1.

Вдруге позивачем оскаржені податкові повідомлення - рішення до Державної податкової адміністрації у Донецькій області, рішенням якої від 28.05.2010 року № 8697/10/25-013-5 скарга позивача залишена без задоволення, податкові повідомлення - рішення залишені без змін, за наслідком чого були винесені податкові повідомлення - рішення від 02.06.2010 року №№ /2, /2.

Рішенням Державної податкової адміністрації України від 06.08.2010 року № 15882/25-0115 за результатами розгляду скарги позивача на податкові повідомлення - рішення, останні були залишені без змін, а скарга без задоволення.

За наслідком чого, відповідачем були винесені податкові повідомлення - рішення від 10.08.2010 року №№ /3,/3.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Уністройпром» були укладені договори підряду № 851 від 31.07.2008 року та № 866 від 01.09.2008 року, відповідно до яких позивач доручає, а ТОВ «Уністройпром» зобов'язується виконати власними та залученими силами загально будівельні роботи на будівництві Ділового центру в кварталі 54 Калінінського району м. Донецька, а позивач прийняти роботу згідно договорів. Вартість робіт за договором № 851 від 31.07.2008 року складає 168000 грн. у т.ч. ПДВ -28000 грн., за договором № 866 від 01.09.2008 року - 207180 грн. у т.ч. ПДВ - 34530 грн.

ТОВ «Уністройпром» на виконання зазначених договорів було виконано підрядні роботи на загальну суму 629525 грн., у т.ч. ПДВ - 104920,83 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, які містяться в матеріалах справи. Крім того, ТОВ «Уністройпром» були виписані відповідні податкові накладні. Платіжними дорученнями на загальну суму 422383,40 грн. позивач сплатив вартість отриманих робіт.

Надані відповідачами документи на підтвердження здійснення господарських операцій за договорами підряду № 851 від 31.07.2008 року та № 866 від 01.09.2008 року відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд першої інстанції відзначив, що ТОВ «Уністройпром» постановою Господарського суду Донецької області від 18.12.2009 року визнано банкрутом. Згідно ліквідаційного балансу у зазначеного підприємства лічиться кредиторська заборгованість, дебіторської заборгованості з балансу не вбачається. Проаналізувавши норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у відповідності до обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що законодавцем чітко встановлений перелік підстав для визначення поняття безповоротної фінансової допомоги. Така підстава як сума кредиторської заборгованості, яка виникла в зв'язку з ліквідацією підприємства, у вказаному переліку відсутня.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що лише після спливу строку позовної давності за вищевказаними договорами підряду позивач повинен буде віднести до складу валового доходу суму кредиторської заборгованості в розмірі 207141, 60 грн., і з огляду на цю обставину акт перевірки в цій частині є безпідставним.

Я вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Монтажтехноспецсервіс» був укладений договір підряду № 08/1 від 03.08.2007 року, відповідно до умов якого позивач доручає, а підприємство зобов'язалось зробити пристрій крівлі з метало черепиці на будівлях № 3 та № 4 по вул. К.Маркса в м. Артемівську. Загальна сума договору складає 46000 грн., у т.ч. ПДВ 7666,7 грн.

ТОВ «Монтажтехноспецсервіс» відповідно до актів приймання виконаних робіт за серпень, вересень, листопад 2007 року було виконано роботи по будівництву котеджів № 3,4 по вул. К.Маркса у м. Артемівську, за результатом чого останнім було виписано податкові накладні.

Між тими ж сторонами 24.09.2007 року був укладений же один договір підряду № 10/1, щодо виконання роботи пристрою стяжки на підлогах та штукатурки стін, а також реставрацію цеглової кладки фасаду будинку № 4 по вул. К.Маркса у м. Артемівську.

Загальна сума договору складала 63188,4 грн., у т.ч. ПДВ - 10531,4 грн. Про виконання цього договору свідчить акт приймання - передачі виконаних підрядних робіт та виписані податкові накладні на суму договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цієї частини позову, послався на наявність вироку Дружківського міського суду Донецької області від 31.03.2009 року, яким було засуджено в тому числі і посадових осіб ТОВ «Монтажтехноспецсервіс», в якому було зазначено, що підприємство було створено з метою здійснення фіктивної незаконної діяльності, вираженої в отриманні від підприємств-контрагентів грошових коштів для їх подальшого оготівкування.

Колегія суддів не погоджується з таким обґрунтуванням суду першої інстанції, оскільки з тексту вироку не вбачається встановлення обставин, які вказані в акті перевірки і які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (а.с. 123-149 т. 1).

Крім того, у відповідності до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Тобто, відповідальність платника податку настає у разі не підтвердження на момент перевірки сум податку, попередньо включених до складу податкового кредиту, податковими накладними, а не у разі відсутності інформації в певних графах податкової накладної.

Закон України «Про податок на додану вартість» визначає лише два випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду. Так, відповідно до п. п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

А згідно п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними підпунктом документами, згідно з п. п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Порушень позивачем порядку відображення в деклараціях з податку на додану вартість сум податкових зобов'язань відповідачем не встановлено, а можливе порушення контрагентами позивача податкового законодавства, на думку судової колегії, не є підставою для висновку про порушення саме позивачем п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 7.4.1. п.7.4 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такітовари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.5.1 п. 7.5 Закону України „Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Винесення вироку стосовно посадових осіб ТОВ «Монтажтехноспецсервіс» само по собі не може призвести до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру та анулювання її свідоцтва платника податку на додану вартість, та не позбавило правового значення виданих за цими господарськими операціями податкових накладних.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про непідтвердження позивачем суми податку на додану вартість, які позивач включив до складу податкового кредиту, оскільки надав копії відповідних податкових накладних, які містять відомості про придбані товари (роботи, послуги), їх вартість, дату здійснення операції та відповідну суму податку на додану вартість, а також дають змогу ідентифікувати особу, яка видала податкову накладну та особу, яка її отримала. Тому відсутні підстави для донарахування позивачу податкових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Такий судовий захист порушеного права юридичної особи відповідає вимогам статей 106 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що статтею 204 Цивільного кодексу України передбачена презумпція правомірності правочину, під якою розуміється те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин, яки вчиняючи правочин діють правомірно. При цьому, не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Спростувати презумпцію правомірності правочину можливо лише у випадку, коли недійсність правочину передбачена прямою нормою закону, так само як застосувати наслідки такого правочину можливо лише за санкціями встановленими законом, проте у спірних правовідносинах податковий орган всупереч вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів ні факту нікчемності правочину, ні підстав для застосування санкції до відповідача у вигляді стягнення отриманого за правочином в дохід держави.

Згідно приписів ст.216 Цивільного Кодексу України оскільки дійсність чи недійсність нікчемного правочину визначається безпосередньо законом і не залежить від волі сторін, то наслідки його недійсності визначаються безпосередньо законом. При цьому правові наслідки недійсності нікчемного правочину, встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи,держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на приведені вище положення ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів - договорів підряду № 851 від 31.07.2008 року та № 866 від 01.09.2008 року, укладених між позивачем та ТОВ «Уністройпром».

Також вказані правочини не визнавались недійсними у судовому порядку.

Виходячи з вищезазначених вимог законодавства та встановлених судом обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду є такою, що винесена з правильним встановленням обставин, що мають значення для справи, але з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 89, 94, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськбуд" та Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2011 р. у справі № 2а-20450/10/0570 - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемівськбуд" до Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області, треті особи: Концерн "Донецькоблагробуд", Територіальне міжгалузеве об'єднання "Слов'янськ" про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /3 від 10.08.2010 року про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 239745 грн., у тому числі основний платіж - 159830 грн., штрафні (фінансові) санкції - 79915 грн. в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 142410 грн., в тому числі за основним платежем 94940 грн., штрафні (фінансові санкції) 47470 грн.

Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення № /3 від 10.08.2010 року про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 77868 грн., у тому числі основний платіж - 51912 грн., штрафні (фінансові) санкції -25956 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 27 жовтня 2011 року.

Головуючий Міронова Г.М.

Судді Компанієць І.Д.

ОСОБА_5