Справа № 2-а-124/11
Суддя: Філіпова Т.Л.
Дата ухвалення: 2011-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" вересня 2011 р. Справа № 2-а-124/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Філіпової Т.Л.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_1,

< Поле для текста >

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "03" березня 2011 р. у справі № 2-а-124/11 за позовом ОСОБА_3 < Текст > до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 29 листопада 2010 року звернувсь до Олевського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 03 березня 2011 року позов задоволено частково: визнано дії відповідача неправомірними. Зобовязано ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести позивачу допомоги як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її на рівні 30 % мінімальної заробітної плати, визначених законодавством щомісячно, починаючи з 01.05.2010 року. Зобовязано ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату позивачу доплати до заробітної плати як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її на рівні однієї мінімальної заробітної плати визначених законодавством щомісячно, починаючи з 01.05.2010 року.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач є працюючим пенсіонером та потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.07.91 року №106, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.93 року №17, вказане місто відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Статтями 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон) передбачено, що особи, які проживають на території радіоактивного забруднення, мають право на грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а також позивач має право згідно вищенаведених норм на доплату до заробітної плати в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Так, у відповідності до ст. 37 цього Закону громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Ця допомога виплачується щомісячно за місцем роботи, пенсіонерам - органами, які виплачують пенсію, непрацюючим громадянам - місцевими органами державної адміністрації або виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів за місцем проживання. Виплата за два і більше місяців забороняється.

Статтею 39 Закону встановлено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

У спірний період законодавець не вносив до наведених норм Закону змін, якими б установлювались інші, крім мінімальної заробітної плати, критерії нарахування зазначених виплат або обмежувався розмір останніх.

Таким чином, вихідним критерієм нарахування спірних сум виплат виступала мінімальна заробітна плата, розмір якої в зазначений позивачем період змінювався законодавцем.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлювався спеціальним законом або законом про Державний бюджет України на відповідний рік (2010 рік). Зміст зазначених законів свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо можливостей застосування цього розміру для реалізації положень статей 37, 39 Закону.

Розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив: з 1 січня 2010 року 869,00 грн., з 1 квітня 2010 року - 884,00 грн., 1 липня 2010 року 888,00 грн., з 1 жовтня 2010 року 907,00 грн.

Однак, зазначені виплати проводились позивачці не в розмірах, встановлених Законом, а в сталих сумах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року.

Згідно з приписами ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У разі невідповідності нормативно-правового ату Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або в іншому правовому акті суд застосовує правові акти, які мають вищу юридичну силу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме статті 37, 39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивача.

Проте суд першої інстанції не зазначив дату, до якої необхідно проводити такий перерахунок. Тим самим зобов'язав відповідача проводити нарахування та виплату позивачу передбачених Законом коштів на майбутнє без обмеження будь-якими строками в той час, як такі виплати є щомісячними і виплачуються особі в залежності від її статусу потерпілого та місця проживання і є одним із видів соціальних виплат громадянам, які проживають та працюють на забруднених територіях. В разі коли потерпілий змінить місце проживання із території забрудненої внаслідок аварії на ЧАЕС на чисту територію, то відповідно він втратить право на отримання доплати до пенсії та виплати, передбачені ст.ст.37,39 Закону №796, так як вказані доплати нараховуються та виплачуються лише громадянам, які проживають на забруднених територіях та працюючим пенсіонерам і не можуть бути призначені на майбутнє.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі і на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод і інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушень, тобто необхідною умовою для прийняття рішення по суті є наявність порушення прав, свобод чи інтересів. Захист порушених прав, свобод та інтересів на майбутнє чинним законодавством не передбачено, а тому задоволення позовних вимог судом першої інстанції в частині зобов'язання відповідача здійснювати нарахування та виплату позивачу пенсії та доплати на майбутнє не ґрунтується на чинному законодавстві.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно до частини 1 статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зазначення в резолютивній частині дати, до якої необхідно здійснити донарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії працюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 03.03.2011р. у справі №2-а-124/11 змінити, виклавши абзаци третій та четвертий резолютивної частини в наступній редакції:

"Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести ОСОБА_3 допомоги як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її на рівні 30 % мінімальної заробітної плати, визначених законодавством за період з 01.05.2010 року по 29 листопада 2010 року.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 доплати до заробітної плати як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановивши її на рівні однієї мінімальної заробітної плати визначених законодавством за період з 01.05.2010 року по 29 листопада 2010 року."

В решті постанову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в частині зміни постанови.

< Текст >

< Текст >

Головуючий суддя Т.Л. Філіпова

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11000

3- відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області вул.Привокзальна 5,м.Олевськ,Житомирська область,11002

< Текст >