Справа № 2-а-269/11
Суддя: Поліщук М.Г.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"23" травня 2011 р. Справа № 2-а-269/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Поліщука М.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "16" лютого 2011 р. у справі № 2-а-269/11 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов"язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 31.01.2011 р. звернулась до Лугинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними і стягнення коштів, які передбачені ст. 37,.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі за текстом - Закон) за періоди з 01.10.2009 р. по 30.11.2010 р. та з 01.06.2010 р. по 30.11.2010 р. відповідно.

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 02.02.2011 р. позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення невиплачених коштів за період з 01.10.2009 р. по 30.07.2010 р. залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою цього суду від 16.02.2011 р. позов задоволено частково, дії відповідача визнано неправомірними та зобов'язано останнього провести перерахунок та виплатити позивачу кошти, передбачені ст.ст. 37, 39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 31.07.2010 р. по 30.11.2010 р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та провадження по справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач працює в Лугинській міжрайонній ДПІ та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно ПКМУ №106 від 23.07.1991 р. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Також позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.с.1) та отримує виплати згідно зі ст. ст. 37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж визначено Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91р. громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

За змістом ст. 39 вищезазначеного Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37, ст. 39 вищевказаного Закону, а тому починаючи з травня 2008 року, позивач має право на виплати, які передбачені ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Доводи апеляції щодо правомірності дій відповідача у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок та виплату коштів, передбачених ст.ст. 37,39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205 та 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "16" лютого 2011 р. - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.Г. Поліщук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 вул.Комсомолька 1а/10,смт.Лугини,Лугинський район, Житомирська область,11301

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області вул.Червона Гірка, 21,смт.Лугини,Лугинський район, Житомирська область,11301