Справа № 2а-9911/08
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 р. Справа № 39820/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П, ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області (далі УПСЗН Яворівської РДА) на її користь недоплачену разову щорічну грошову допомогу, передбачену ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику війни, у розмірі 3606,00 грн. за 2006-2008 рр.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2009 року вказаний позов задоволено частково і вирішено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 недоплачену спірну грошову допомогу за 2008 рік у розмірі 1378,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПСЗН Яворівської РДА просить зазначену постанову скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що воно належним чином і відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щорічної разової грошової допомоги. Просить врахувати, що воно не є головним розпорядником коштів для виплати разової грошової допомоги і що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування. Стверджує, що встановлений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно із цим Законом, і не може враховуватися для розрахунку разової щорічної допомоги. Вказує на порушення судом першої інстанції норм бюджетного законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що вона є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п. 20 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у тому числі й учасникам війни. Розмір отриманої позивачкою у 2008 році грошової допомоги до 5 травня суперечить вимогам зазначеного Закону і рішенню Конституційного Суду України. Сума заборгованості перед нею, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком і прожиткового мінімуму у 2008 році, становить 1378,00 грн. та підлягає стягненню з УПСЗН Яворівської РДА у повному обсязі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, що позивачка є учасником війни, який відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на одержання грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, обовязок щодо виплати якої, за правилами ст. 171 цього ж Закону, покладено на органи праці та соціального захисту населення.

Поряд із цим, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і постановою КМ України № 177 від 18 лютого 2004 року з подальшими змінами та доповненнями було встановлено конкретні розміри щорічної разової допомоги, що підлягають виплаті особам, на яких поширюються гарантії вищевказаного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що УПСЗН Яворівської РДА належним чином та відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів виконало свій обовязок перед позивачкою з виплати їй спірної допомоги у 2008 році.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що УПСЗН Яворівської РДА, здійснивши позивачці виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2008 році в розмірі, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і постановою КМ України № 177 від 18 лютого 2004 року, станом на час проведення такої виплати діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними законами України, тобто правомірно, а тому підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача спірної заборгованості за 2008 рік немає.

Висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення таких вимог позивачки ОСОБА_2 з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, на думку колегії суддів, є помилковим та не відповідає ст. 152 Конституції України, за правилами якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні відповідних позовних вимог.

У іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2009 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202 п. 3, 4, 205, 207, 254 КАС України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2009 року у справі № 2а-9911/08/1370 в частині задоволення вимог позивачки скасувати і прийняти у цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Яворівської районної державної адміністрації Львівської області на її користь недоплаченої разової щорічної грошової допомоги, як учаснику війни, за 2008 рік.

У іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Сапіга

ОСОБА_1