Справа № 2а-8/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 р. Справа № 125463/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Саган Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради, управління Пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2004 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поданої 12 квітня 2011 року (т. а.с.189), просила: визнати дії відповідачів щодо відмови в перерахунку пенсії та виплаті одноразової грошової допомоги як учаснику війни неправомірними; зобовязати управління праці та соціального захисту населення (УПСЗН) Стрийської міської ради виплачувати їй одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком до 5-го травня; зобовязати управління Пенсійного фонду України (УПФУ) в м. Стрию доплачувати до пенсії їй як учаснику війни 50% мінімальної пенсії за віком; стягнути з управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 12620,51 грн. та моральної шкоди в сумі 60000 грн.; стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Стрию кошти на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 27988,07 грн. та моральну шкоду в сумі 140000 грн..

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2011 року позов задоволено частково та ухвалено: визнати дії управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради та управління Пенсійного фонду України в м. Стрию щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії та виплаті одноразової грошової допомоги як учаснику війни неправомірними; зобовязати управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради виплачувати ОСОБА_1 одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком до 5-го травня; зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Стрию доплачувати до пенсії ОСОБА_1 як учаснику війни 50% мінімальної пенсії за віком; стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Стрию в користь ОСОБА_1 невиплачену соціальну допомогу в 2001 2011 роках в сумі 27988 грн. 07 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодились позивач ОСОБА_1 та УПФУ в м. Стрию і подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі та в поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 14 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту їй як учаснику війни з 01.04.2001 року належать щомісячне підвищення до пенсії або щомісячна державна соціальна допомога в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а також щорічна виплата до 9 травня разової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак відповідачі не виплачують їй вищевказані пільги з 1 квітня 2001 року і по сьогоднішній день.

Тому позивач просить скасувати постанову Стрийського міськрайонного суду від 22 червня 2011 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі УПФУ в м. Стрию зазначає, що на підставі поданих 02.04.2001 року документів ОСОБА_1 було призначено та виплачувалось підвищення до пенсії як учаснику війни в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. З 01.04.2001 року до 05.10.2005 року підвищення виплачувалось відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України. А з 05.10.2005 року підвищення виплачувалось в розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, УПФУ в м. Стрию вважає свої дії правомірними, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1Г в задоволенні позову повністю.

Представник позивача та представник УПФУ в м. Стрию підтримали свої апеляційні скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник УПСЗН Стрийської міської ради заперечив проти вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційні скарги належать до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 одержує пенсію по втраті годувальника з 25.07.1983 року та згідно посвідчення № 109779 являється учасником війни з 18.06.2001 року ( т.1 а.с. 9) і перебуває на обліку в УПФУ в м. Стрий.

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (в редакції, чинній станом з 05.04.2001 року до 01.01.2007 року) учасникам війни надаються такі пільги: учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 75 процентів мінімальної пенсії за віком, іншим учасникам війни - на 50 процентів мінімальної пенсії за віком

Пунктом 4 Закону України від 05.10.2005 року № 2939-IV ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ( який набрав чинності з 01.01.2007 року) частину 4 ст. 14 вказаного Закону викладено в такій редакції: ,,Учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до постанов КМУ від 14.03.2001року № 227, від 27.07.2001року № 741, від 19.12.2001року № 1706, від 13.03.2002 року № 279, від 15.04.2003 року № 544 розмір пенсії, обчислених з мінімального розміру пенсії за віком підвищувався відповідно в 1,4 рази; в 1,12283 рази з урахуванням заробітку одержаного до 1992 року, на 10 відсотків; в 1,05708 рази.

В пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року № 1 Кабінет Міністрів України установив розмір суми, з якої проводиться розрахунок підвищення до пенсії учасникам війни, передбаченого Законом України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, усупереч положенню зазначеної статті Закону, причому ця сума не відповідає розміру мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.3 ст. 19 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, частиною 1 ст. 28 якого визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Положення частини 3 статті 28 цього Закону про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст.43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при розрахунку підвищення до пенсії, передбаченої ст.14 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, апеляційний суд вважає, що вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії учасникам війни у період до 01.01.2007 року виступала мінімальна пенсія за віком, розмір якої до 1 січня 2004 року визначався за правилами частини 3 статті 19 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, а з 1 січня 2004 року - згідно з частиною 1 статті 28 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-ІV, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що здійснюючи позивачу доплату до пенсії як учаснику війни у відповідності до зазначених постанов Кабінету Міністрів України, УПФУ в м. Стрию діяло неправомірно, оскільки такі виплати повинні були проводитись на підставі вимог ст. 14 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної з урахуванням вимог ст. 19 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення та ст. 28 Закону України ,,Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

З 01.01.2007 року виплата підвищення до пенсії позивачу як учаснику війни проводилась у відповідності до вимог законодавства, а саме в розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Дані обставини підтверджуються наданими УПФУ довідками (т.2 а.с. 139,140), розпорядженням від 09.06.2010 року (т.2 а.с. 159).

З огляну на викладене апеляційний суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо виплати підвищення до пенсії як учаснику війни з 18.06.2001 року (часу отримання статусу учасника війни) до 31.12.2006 року.

Позовні вимоги в частині стягнення з УПФУ моральної шкоди апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відповідач проводив виплати на підставі постанов Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань, а тому суд не вбачає вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, а також причинного звязку між діями відповідача та погіршенням стану здоровя позивача.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що позивач за 2001, 2002, 2003 та 2004 роки разової грошової допомоги до 5 травня не отримувала взагалі, в 2005 році отримала 50 грн. такої допомоги, в 2006 році 50 грн., в 2007 році - 55 грн., в 2008 році 65 грн., в 2009 році 70 грн., в 2010 році 120 грн..

Оскільки статус учасника війни ОСОБА_1 отримала 18.06.2001 року, а тому апеляційний суд вважає, що права на отримання разової допомоги до 5 травня за 2001 рік вона не ще набула. Відповідно виплата разової допомоги за 2001 рік позивачу не належить.

Законами України про Державний бюджет на 2002, 2003 та 2004 роки були встановлені виплати разової допомоги лише інвалідам війни, учасникам бойових, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами. Учасникам війни такі виплати разової допомоги до 5 травня у вказані роки встановлені не були.

Законами України про Державний бюджет на 2005, 2006 та 2007 роки були встановлені виплати разової допомоги до 5 травня учасникам війни відповідно в сумі 50 грн., 50 грн. та 55 грн..

Законом України ,,Про Державний бюджет на 2008 рік внесено зміни до Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , відповідно до яких Кабінету Міністрів України було надано право визначати розмір щорічної разової допомоги до 5 травня.

Постановою Кабінету Міністрів України №183 від 12 березня 2008 року встановлено, що у 2008 році виплата грошової допомоги відповідно до Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам війни здійснюється у розмірі 65 грн.

Закони України про Державний бюджет на 2002, 2003, 2005, 2006 роки в період з 5 травня по 30 вересня відповідних років, протягом яких позивач мав можливість отримати допомогу (частина четверта статті 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), не визнані неконституційними. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин були чинними два нормативно-правові акти, що мають однакову юридичну силу, однак, встановлювали різні розміри щорічної одноразової допомоги до 5 травня учасникам війни.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини свого рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також з урахуванням, що вищезазначеними відповідними статтями Законів України про Держбюджет України на 2002, 2003, 2005, 2006 роки фактично змінено положення Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, який діяв у часі раніше, пріоритетними і підлягаючими застосуванню до спірних правовідносин є саме положення статей Законів України про Держбюджет України на ці роки.

Таким чином, зазначені Закони України, в період, протягом якого позивач могла отримати грошову допомогу в порядку, визначеному частиною 4 статті 17-1 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не були визнані неконституційними.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України серед інших положення статті 44 Закону України ,,Про Державний бюджет на 2004 рік, яким було встановлено розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня .

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 та Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення Законів України ,,Про Державний бюджет України на 2007 рік та ,,Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, якими зупинялися на ці роки дія статей 12, 13, 14 та 15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Оскільки положення статтей Законів про Державний бюджет України на 2004, 2007 та 2008 роки втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом України, тобто з 01,12,2004 року, 9 липня 2007 року та 22 травня 2008 року, а виплата щорічної разової грошової допомоги здійснювалася до 5 травня, тобто, в період коли наведені норми Закону були чинними, а їх виконання обовязковим для Управління.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підстави вікладеного, апеляційний суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин, а саме дату нарахування і виплату позивачеві органами праці та соціального захисту населення щорічної грошової допомоги, положення Законів України ,,Про Державний бюджет України на 2002-2008 роки були діючими, а тому УПСЗН Стрийської міської ради у 2002 - 2008 роках діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України, а тому правових підстав для задоволення позову за цей період немає.

Розмір разової допомоги до 5 травня учасникам війни в 2009 та 2010 роках в сумах відповідно 70 грн. та 120 грн. встановлювався постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 18 березня 2009 року та № 299 від 07 квітня 2010 року ,,Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009, 2010 роках відповідно до Законів України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ,,Про жертви нацистських переслідувань.

З часу прийняття рішенням Конституційного суду від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнані неконституційними положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а тому з 22.05.2008 року частина 5 ст.14 Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту діє в старій редакції.

У 2009 та 2010 роках зміни до Закону України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не вносились, у ньому не міститься положень, які б дозволяли зменшувати розміри такої допомоги з урахуванням фінансових можливостей держави. Інших законів, якими було б урегульовано питання визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка підлягала виплаті у 2009, 2010 роках, законодавцем прийнято не було.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, розміри разової грошової допомоги до 5 травня, яка підлягала виплаті у 2009 та 2010 роках, повинні визначатися згідно з нормами законів України ,,Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ,,Про жертви нацистських переслідувань.

За таких обставин, апеляційний суд визнає правомірними вимоги позивача про неправомірність дій тому УПСЗН Стрийської міської ради при виплаті разової щорічної допомоги до 5 травня у 2009 та 2010 роках.

Оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у повному розмірі викликана не протиправними діями Управління, а прийняттям законодавцем неконституційних положень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції наведеним обставинам не дав належної оцінки та дійшов помилкового висновку в частині стягнення з відповідачів конкретних сум, не перевіривши правомірність нарахування цих сум позивачем.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає правильним апеляційні скарги задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області задовольнити частково.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2011 року у справі № 2а-78/2011 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради та управління Пенсійного фонду України в м. Стрию щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії та виплаті одноразової грошової допомоги як учаснику війни неправомірними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику війни за 2009 та 2010 роки у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком з урахуванням вимог ст. 28 Закону України ,,Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та проведених виплат.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Стрию Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, як учаснику війни, підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної з урахуванням вимог ст. 19 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення та ст. 28 Закону України ,,Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та проведених виплат за період з 16 червня 2001 року до 31 грудня 2006 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_2

Постанова в повному обсязі складена 19 березня 2012 року.