Справа № 2а-6691/10/0670
Суддя: Філіпова Т.Л.
Дата ухвалення: 2011-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"19" травня 2011 р. Справа № 2а-6691/10/0670

номер рядка статистичного звіту 8.2.6

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Філіпової Т.Л.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_1,

при секретарі Щепанській Т.П. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

від відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" жовтня 2010 р. у справі № 2а-6691/10/0670 за позовом Житомирського орендного підприємства теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" до Державної податкової інспекції у м. Житомирі скасування податкового повідомлення-рішення ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 21.02.2007р. звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, в якому вказав, що працівниками ДПІ у м. Житомирі була проведена виїзна планова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" за період з 1.04.2005р. по 30.09.2006р., про що був 5.02.2007р. складений акт перевірки №441/23-1/05478806/0110, де були зафіксовані порушення п.3.1 ст.3, п.4.2 ст.4, ст.5, п.10.1 ст.10, ст.11, пп.12.1.1., 12.1.2 ст.12 та ст.15 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.02.2007 року, яким було визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 11146231,00 грн., з них за основним платежем 9250836,00 грн. та 1895395,00 грн. штрафних санкцій. Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є незаконним і просив його скасувати.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.10.2010 року позов задоволено: визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.02.2007 року, яким було визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 11146231,00 грн., з них за основним платежем 9250836,00 грн. та 1895395,00 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з ухваленою судом першої інстанції постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає постанову такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 18.12.2006р. по 29.01.2007р. працівниками ДПІ у м. Житомирі була проведена виїзна планова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ОПТМ "Житомиртеплокомуненерго" за період з 1.04.2005р. по 30.09.2006р., про що був 05.02.2007 р. складений акт перевірки № 441/23-1/05478806/0110. За висновком податкового органу платником податку занижено податок на прибуток в сумі 9250836,00 грн., в т.ч.: за I квартал 2006 р. 226140,00 грн. та III квартал 2006р. 9024696,00 грн., чим порушено вимоги п.3.1 ст.3, п.4.2 ст.4, ст.5, п.10.1 ст.10, ст.11, ст.12 та ст.15 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств".

На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.02.2007 року, яким було визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 11146231,00 грн., з них за основним платежем 9250836,00 грн. та 1895395,00 грн. штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийнятого податковим органом рішення, враховуючи, зокрема , таке.

Вирішення питання щодо правомірності визначення спірним податковим повідомленням- рішенням податкового зобов"язання з податку на прибуток за не включення платником податку до складу валового доходу отриманих від міського бюджету коштів субвенції пов"язано вирішенням питання правомірності віднесення спірної суми до визначених в п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" доходів з інших джерел, що включаються до валового доходу платника податку.

Відповідно до п.4.1 ст.4 цього Закону валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає, крім іншого, доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум дотацій і субсидій з фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку (підпункт 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, спірні правовідносини виникли з обставин, що стосуються оподаткування фінансових результатів господарської діяльності з надання послуг постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_7 орендне підприємство теплових мереж «Житомиртеплокомуненерго» посилалось на те, що відповідно до ст.116 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», Закону України від 23.06.2005 року №2711 «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 22.05.2006 року до бюджету міста Житомира надійшла субвенція з Державного бюджету України на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, що постачалася населенню за регульованими тарифами.

Позивач відповідно до укладених на виконання постанови КМУ від 22 травня 2006 року №705 Договорів про організацію взаєморозрахунку отримав кошти на погашення заборгованості минулих років (2000-2004рр.) з різниці в тарифах на теплову енергію населенню за регульованими цінами в сумі 42522207 грн. 71коп.

Субвенції, згідно із визначенням, наведеним в п.37 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, - це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 22 Прикінцевих положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що на період дії процедури погашення заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» для платників податків - учасників розрахунків, визначених цим Законом, порядок оподаткування їх прибутку визначається з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу має на меті сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання субєктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із субєктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості.

Згідно наведеного в п.1.2 ст.1 цього Закону визначення, погашення заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення та/або розстрочення кредиторської та дебіторської заборгованостей шляхом застосування механізмів списання, взаєморозрахунків, реструктуризації, часткової оплати на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.06 №705 «Про затвердження Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення" перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі розрахунки) здійснюється на умовах, визначених цим Порядком, лише на суму заборгованості, що утворилася у період з 1 січня 2000 р. по 1 січня 2005 р. і не погашена на дату складення довідки про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості надавачів послуг, у межах щомісячних лімітів, встановлених Мінфіном для Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій згідно із затвердженим розподілом видатків Державного бюджету України на 2006 рік.

Пунктом 18 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень районних і обласних рад, зокрема, віднесено питання, яке вирішується цими радами виключно на їх пленарних засіданнях щодо розподілу переданих з державного бюджету коштів у вигляді дотацій, субвенцій відповідно між районними бюджетами, місцевими бюджетами міст обласного значення, сіл, селищ, міст районного значення.

Частинами 6, 7 статті 63 цього Закону, що визначає доходи місцевих бюджетів, передбачено, що кошти державного бюджету, що передаються у вигляді дотацій, субвенцій, розподіляються обласними радами між районними бюджетами і бюджетами міст обласного значення у розмірах, необхідних для формування доходних частин не нижче мінімальних розмірів місцевих бюджетів, визначених законом, а також використовуються для фінансування з обласного бюджету спільних проектів територіальних громад. Кошти обласного бюджету, передані державою у вигляді дотацій, субвенцій, зараховуються до районних бюджетів і розподіляються районними радами між місцевими бюджетами у розмірах, необхідних для формування доходних частин не нижче мінімальних розмірів місцевих бюджетів, визначених законом, а також використовуються для фінансування з районного бюджету спільних проектів територіальних громад.

Щодо видатків місцевих бюджетів, зазначеним законом встановлено, що місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб (ч.1 ст.66 Закону). У разі, коли вичерпано можливості збалансування доходів і видатків місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій, субвенцій, субсидій відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що за своєю правовою природою виділені позивачу грошові кошти в сумі 42522207,71 грн. є субвенцією, наданою з метою відшкодування державою збитків підприємствам у звязку із державним регулюванням цін(тарифів) на житлово - комунальні послуги .

Такий висновок підтверджується приєднаними до справи договорами про організацію взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 22.05.2006 р. № 705 / т.2 арк.спр.32-39/.

Доводи апеляційної скарги у тій частині, що за визначанням Бюджетного кодексу субвенцією є лише ті кошти, які передаються від одного бюджету до іншого (міжбюджетні трансферти) і цим поняттям не охоплюються кошти, які надані від місцевого бюджету підприємству не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки мета надання цієї субвенції, її розміри і одержувачі коштів на усіх стадіях проведення розрахунків визначені відповідними законодавчими і нормативними актами, а тому одержання підприємством коштів від місцевого бюджету не може розглядатися окремо, а не у відповідному правовому зв"язку з виконанням ст.116 Державного бюджету України та Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення".

Колегія суддів також враховує, що відповідно до наданого ОСОБА_8 податковою адміністрацією України роз"яснення ( лист ДПА України від 14.05.2007р. № 5903/5/16-1516) для правильної юридичної оцінки слід виходити з того, що житлово- комунальні послуги надаються за цінами (тарифами) , які підлягають державному регулюванню. Відтак, базою оподаткування ПДВ поставки житлово- комунальних послуг є саме встановлений тариф, а не бюджетні виплати, які отримує платник податку понад встановлений тариф, оскільки такі виплати за своєю природою є відшкодуванням державою збитків підприємствам у зв"язку з державним регулюванням цін, а не компенсацією вартості товарів (послуг), проданих (наданих) таким платником податку.

Таким чином, отримані позивачем виплати не підлягають включенню до валових доходів і відповідно не оподатковуються.

Посилання скаржника на п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» є безпідставним, так як ця норма передбачає включення до складу валового доходу лише суми отриманих підприємством дотацій та субсидій, проте не передбачає включення до складу валового доходу сум субвенцій, що не є тотожними визначеннями.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається. Тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Житомирі залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2010 року у справі №2а-6691/10/0670 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.Л. Філіпова

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:прост.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_7 орендне підприємство теплових мереж "Житомиртеплокомуненерго" вул. Київська,48,Житомир,10014

3- відповідачу ОСОБА_8 податкова інспекція у м. Житомирі пл. Перемоги, 2,Житомир,10014