Справа № 2а-8214/09/0470
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/24834/13

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач), Стародуба О.П., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом Апостолівського районного центру зайнятості (далі - Апостолівський РЦЗ) до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю за касаційною скаргою відповідача на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року представник Апостолівського РЦЗ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_3 незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 3177,18 грн.

Послався на те, що відповідачка неправомірно отримувала допомогу по безробіттю, оскільки на момент звернення про визнання її безробітною та під час одержання допомоги була членом селянського фермерського господарства «Айва» (далі - СФГ «Айва»).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2010 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд рішенням від 22 листопада 2012 року постанову окружного суду скасував і ухвалив нову про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Апостолівського РЦЗ допомогу по безробіттю в сумі 3177,18 грн.

У касаційній скарзі відповідачка, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом апеляційної інстанції, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що доход від СФГ «Айва» не отримувала.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами установлено, що наказами від 18.06.2003 року, від 22.09.2005 року, від 20.11.2007 року ОСОБА_3 тричі надавався статус безробітної і призначалась допомога по безробіттю. За періоди з 18.06.2003 року по 11.06.2004 року, з 22.09.2005 року по 16.09.2006 року та з 20.11.2007 року по 13.11.2008 року їй виплачено 3177,18 грн.

За наказом від 22 квітня 2008 року № 93 запропоновано повернути отриману допомогу у зв'язку з тим, що вона з 07 червня 2002 року являється членом СФГ «Айва».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних прчин.

Апеляційний суд з таким висновком не погодився і зазначив, що позивачем пропущено строки звернення до адміністративного суду з поважних причин, оскільки причиною недотримання строків стала неправильна визначеність юрисдикції спору з боку районного суду, який у встановленому порядку позовну заяву не повернув, а розглядав справу понад дев'ять місяців.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення коштів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент звернення за допомогою по безробіттю ОСОБА_3 перебувала членом селянського фермерського господарства, а тому вона не могла отримати статус безробітної.

Висновок апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно статті 2 Закону України від 1 березня 1991 року № 803- XII «Про зайнятість населення» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі-Закон № 803-ХІІ) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до підпункту «б» пункту 3 статті 1 цього Закону (в редакції на момент призначення допомоги по безробіттю вперше) до зайнятого населення належать, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

В частині третій статті 2 згаданого Закону наведено перелік громадян, що не можуть бути визнані безробітними.

Виходячи з положень зазначеного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), члени селянських фермерських господарства не можуть бути визнані безробітними та отримувати матеріальне забезпечення відповідно до Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-ІІІ).

Як установлено судами попередніх інстанцій, на момент звернення до Апостолівського РЦЗ ОСОБА_3 була членом СФГ «Айва» і подала недостовірні відомості щодо свого статусу як безробітної.

За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати рішення таким, що не відповідає нормам матеріального чи процесуального права.

ОСОБА_3 згідно тих обставини, які встановлені судами попередніх інстанції, під час отримання статусу безробітної відносилася до зайнятого населення, а отже немала право на соціальну допомогу.

За наведених обставин, постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, тому підстав до її скасування чи зміни немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

О.П. Стародуб

І.В. Штульман