Справа № 2а-61/09/1319
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 р. Справа № 42353/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Любашевського В.П., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення недоплаченої допомоги учаснику війни,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2009 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення недоплаченої допомоги учаснику війни.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому до 05 травня повинна надаватись щорічна разова грошова допомога в розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком, як учаснику війни. Однак, всупереч цим вимогам, грошова допомога за 2004-2008 роки виплачувалась не в повному обсязі.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, а саме зобовязано ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради провести перерахунок на користь ОСОБА_2 2553 грн. 18 коп. разової щорічної допомоги учаснику війни за 2007-2008 роки.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач - ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, подавши на неї апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у поданій апеляційній скарзі просить постанову Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2009 року скасувати та винести нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і процесуального права та неврахування істотних обставин справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що головним розпорядником коштів для виплати разової грошової допомоги є Міністерство праці та соціальної політики України, якому щорічно з Державного бюджету України на такі цілі виділяються відповідні кошти. Просить врахувати, що рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 датоване 09 липня 2007 року, а рішення Конституційного Суду України № 10-рп/ 2008 датоване 22 травня 2008 року, тобто після завершення виплати спірної допомоги у травні 2007-2008 рр., а також те, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розміри щорічної грошової допомоги на 2007-2008 роки не були підтвердженні державним бюджетом, як основним фінансовим документом. Вважає, що позивачу у належному розмірі та відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2004-2008 рр.» і постанови КМ України № 177 від 18 лютого 2004 року виплачено щорічну разову грошову допомогу, як учаснику війни.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус учасника війни, з врахуванням чого до 05 травня йому виплачується разова щорічна грошова допомога у 2004 році не виплачувалась, у 2005 році 50 грн. 00 коп., у 2006 році 50 грн. 00 коп., у 2007 році 55 грн. 00 коп., у 2008 році 65 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що він є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щорічно до 05 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення ст. 29 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, яким обмежувався розмір щорічної разової допомоги, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, у тому числі й учасникам війни. Розмір отриманої позивачем у 2008 роках грошової допомога до 05 травня в сумі 65 грн., суперечить вимогам зазначеного Закону і сума заборгованості перед ним, виходячи із законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком у 2008 році, та стягнуто з ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 2553 грн. 18 коп. разової щорічної допомоги учаснику війни.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_2 є учасником війни, якому відповідно до вимог ст. 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щорічно до 05 травня виплачується грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» учасникам війни не передбачена разова допомога, Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» учасникам війни передбачена разова допомога у розмірі - 50 гривень, Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» - 50 гривень, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - 55 гривень, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» - 65 гривень.

Тобто в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни.

Отже для вирішення цього спору суду першої інстанції необхідно було визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягає застосуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно з ст. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення з урахуванням дії законів в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

За таких підстав, в частині відмови в стягненні з відповідача суми недоплаченої щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2004, 2005, 2006 роки рішення суду першої інстанції є законним.

Що стосується 2007 року, то рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 п. 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ч. 5 ст. ст. 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - визнано неконституційним. А рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зміни внесені в ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту п. «б» п.п. 1 п. 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.12.2007 року № 107-VІ визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Водночас, згідно з ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних відносин, а саме: на дату нарахування і виплати позивачу органом праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007-2008 рр.» було діючим, а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином підстав для стягнення з ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 2553 грн. 18 коп. разової щорічної допомоги учаснику війни - немає, оскільки вищезазначений орган державної влади діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного і статті 202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задоволити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2009 року у справі № 2а-61/09 - скасувати і прийняти нову постанову, якою в позові ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В.Ніколін

Судді В.П. Любашевський

ОСОБА_3