Справа № 804/2785/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 р. Справа № 804/2785/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на доводи викладені в запереченнях.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлене, що з 13.08.2014р. по 15.08.2014р. на підставі повідомлення від 12.08.2014 року №318 та Наказу №542 від 12.08.2014р., згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.79.2, п.79.3 ст.79 Податкового кодексу України проведено позапланову документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Айрон Юніон» з питань підтвердження господарських відносин з ТОВ «Талис Плюс» за червень 2014р., за результатами якої складено ОСОБА_2 №1089/22-02/37214500 від 15.08.2014р.
ОСОБА_5 висновків вказаного ОСОБА_5 перевірки №1089/22-02/37214500 від 15.08.2014р., перевіркою серед інших порушень, встановлено, що ТОВ «Айрон Юніон» порушив:
1) п. 44.1 ст.44 ПК України, ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом: Мінфіну України від 24.05.95 № 88, внаслідок чого документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «Талис Плюс».
2) п.п.198.3 ст.198, ст.185, п.186.1 ст.186, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України завищено податковий кредит по податку на додану вартість за червень 2014 року в сумі 1506648грн.
Між ТОВ «Айрон Юніон» (Покупець) та ТОВ «Талис Плюс» (Постачальник) укладено договори поставки нафтопродуктів: № 01/06-2П від 01.06.2014 року та № 20/06 від 20.06.2014 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Зміст договорів є ідентичним: ТОВ «Талис Плюс» зобов'язується передати, а ТОВ «Айрон Юніон» прийняти та оплатити нафтопродукти, номенклатура, кількість, ціна та строк поставки: яких визначаються в додаткових угодах до Договору, які є невід'ємними частинами таких Договорів.
ТОВ «Талис Плюс» зобов'язується передати ТОВ «Айрон Юніон» нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною Договору, забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов. Поставка товару здійснюється на основі заявки Покупця та підписаної Сторонами Додаткової угоди до Договору. Товар поставляється Покупцю партіями: протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними в кожній Додатковій угоді, на умовах ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт». Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і зв'язку, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року.
Покупець здійснює оплату шляхом: переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 120 днів з дати підписання акту прийому-передачі або інших документів. 01.10.2014 року між позивачем та Контрагентом укладено дві додаткові угоди: до договору № 01/06-2П від 01.06.2014 року та до договору № 20/06 від 20.06.2014 року, якими змінено п.5.1 Договорів: Покупець здійснює оплату шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 30.06.2015 року.
На виконання умов вказаних договорів, були складені наступні документи, копії яких наявні в матеріалах справи:
ОСОБА_5 Договору зберігання №3239 від 28.01.2013р. укладеного позивачем з ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач). предметом якого є: Зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші ТМЦ, які передаються позивачем і повернути їх позивачу за першою його вимогою. Зберігач забезпечує схоронність ТМЦ з дотриманням якості, якій вони відповідали при прийнятті на зберігання, своєчасно проводити відпуск відповідно до заявок позивача. Позивач зобов'язаний передати на зберігання ТМЦ належної якості, забрати у Зберігача ТМЦ після закінчення строку дії Договору, своєчасно та в повному обсязі вносити плату за зберігання ТМЦ. Оплата послуг здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) на протязі 10 банківських днів з моменту підписання актів.
22.02.2013 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» укладено Договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №75, а також складені товарно-транспортні накладні з 01.06.2014р. по 29.06.2014р., згідно яких замовником та одержувачем є позивач, автоперевізником ТОВ «Днєпротрансойл» та ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», пункт навантаження: ТОВ «Еквіта» або «Нижньодніпровська нафтобаза», ПАТ «Нафтопродукт», пункт розвантаження АЗС позивача.
Податковою інспекцією від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська отримано акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТАЛІС ПЛЮС» щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, повноти їх відображення в обліку за червень 2014 року. Встановлено, що підприємство не перебуває за податковою адресою, власні/орендовані приміщення відсутні, трудові ресурси відсутні, вартість основних засобів складає 8788 грн. ТОВ «ТАЛЮ ПЛЮС» у червні 2014 року сформував податковий кредит за рахунок ТОВ «ЩЦО «МАСТЕРС» (за місцем податкового обліку не знаходиться) на суму 188213908,88грн., який в свою чергу у червні-липні 2014 року сформував податковий кредит за рахунок ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ШЕФ» у розмірі 188164645,84грн. ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ШЕФ» за місцем податкового обліку не знаходиться, декларацію по ПДВ станом на 16.07.2014 року не подано (стор.31-34 ОСОБА_5 перевірки позивача).
ОСОБА_5 із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
ОСОБА_5 п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
ОСОБА_5 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
ОСОБА_5 п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).
ОСОБА_5 п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 3 Господарського кодексу України передбачено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
ОСОБА_5 п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
ОСОБА_5 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ОСОБА_6 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що договір перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентується обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язку та відповідальність сторін щодо їх додержання. ОСОБА_6 передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ОСОБА_5 абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», «Про автомобільний транспорт», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ОСОБА_6 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.
Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.
Відповідно до вимог п.5.5 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Держспоживстандарту України №271/121 від 04.06.2007р., облік якості нафти та/або нафтопродукту ведеться за кожним резервуаром, а також партією нафтопродуктів, що міститься в тарі. Відповідно до вимог п. 4.1.1 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, приймально-здавальні випробування здійснюються: під час приймання-здавання нафти або нафтопродуктів із транспортних засобів (до зливання); під час відпуску нафти та/або нафтопродуктів до відправлення транспортних засобів. Відповідно до вимог п. 4.2.1 Інструкції, проби повинні відбиратись під час приймання, зберігання, відпуску нафти та/або нафтопродуктів і в усіх, інших випадках, коли необхідно визначити їх якість в обсязі приймально-здавальних, контрольних, повних випробувань або за окремими показниками якості. Документом, який підтверджує факт здійснення приймально-здавальних випробувань та підтверджує якість нафтопродуктів відповідно до вимог п.5.1, 5.2 Інструкції є паспорт якості за формою №11-НК.
Відповідно до розділу 3 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, паспорт якості - документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості нафти та/або нафтопродуктів, отримані в результаті лабораторних випробувань, і їх відповідність вимогам нормативних документів. При цьому, відповідно до вимог п. 5.2 Інструкції, підприємства, що не мають власних випробувальних лабораторій з випробування нафти та нафтопродуктів, укладають відповідні договори про виконання робіт з випробувань нафтопродуктів зі сторонніми акредитованими або атестованими, у встановленому порядку, лабораторіями. Відповідно до вимог п.6.4.1 Інструкції, нафту та/або нафтопродукт відпускають споживачам лише після підтвердження випробувальною лабораторією їх відповідності вимогам нормативних документів і наявності паспорта якості на нафту та/або нафтопродукт, що міститься, в конкретному резервуарі. Відповідно до вимог п. 6.1.2 Інструкції, під час приймання нафтопродуктів, з прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зокрема зобов'язаний: перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам, нормативних, документів.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена позапланова документальна невиїзна перевірка ТОВ «Айрон-Юніон» з питань підтвердження господарських відносин з ТОВ «Талис Плюс» за червень 2014р., за результатами якої складено ОСОБА_5 №1089/22-02/37214500 від 15.08.2014р.
Судом встановлено, що ТОВ «Айрон Юніон» (Покупець) укладено з ТОВ «Талис Плюс» (Постачальник) типові договори поставки нафтопродуктів №01/06-2П від 01.06.2014 року та №20/06 від 20.06.2014 року, копії яких наявні в матеріалах справи. ОСОБА_5 з умовами договорів Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно з умовами договорів. Відповідно до умов договорів Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах: EXW - резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт».
Відповідно до умов договорів ТОВ «Айрон Юніон» у червні 2014 року отримано бензин автомобільний підвищеної якості A-92-Євро вид II класу С (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1. ДСТУ 4839-2007), бензин автомобільний підвищеної якості A-95-Євро вид II класу D (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2, ДСТУ 4839-2007), бензин автомобільний підвищеної якості A-95-Євро вид II класу D (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_2. ДСТУ 4839-2007) та паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду II (код товару згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_3, ДСТУ 4840-2007) на загальну суму 9039890,00 грн., в тому числі ПДВ 1506648,00 грн. від Постачальника ТОВ «Талис Плюс». Сума податку на додану вартість за отриманими податковими накладними включено до податкового кредиту червня 2014 року у розмірі 1506648,00 грн.
Транспортування зазначених нафтопродуктів здійснювалося ТОВ Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» та ТОВ «Днепртрансойл» відповідно до укладених з ними договорів про перевезення вантажів.
Позивачем не надано будь-яких доказів передання на зберігання до Зберігача нафтопродуктів, отриманих від контрагента актів прийому-передання на відповідальне зберігання, розпоряджень на прийняття нафтопродуктів від контрагента, актів виконаних робіт/наданих послуг відповідального зберігання, виставлених рахунків за відповідальне зберігання, платіжних, доручень на оплату послуг відповідального зберігання тощо.
Позивачем надані товарно-транспортні накладні оформлені з 01.06.2014р. по 29.06.2014р., згідно яких замовником та одержувачем є позивач, автоперевізником ТОВ «Днєпротрансойл» та ТОВ «ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс», пункт навантаження: ТОВ «Еквіта» або «Нижньодніпровська нафтобаза», ПАТ «Нафтопродукт», пункт розвантаження АЗС позивача. Такі ТТН не підтверджують поставку нафтопродуктів від контрагента, а також використання отриманих від контрагента нафтопродуктів у власній господарській діяльності позивача. Також, в ТТН не визначено постачальника товару, тобто, вони не підтверджують факт транспортування товару від ТОВ «Талис Плюс» до ТОВ «Айрон Юніон». У договорах зберігання нафтопродуктів, укладених ТОВ «Айрон Юніон» з ПАТ «Дніпронафтопродукт», відсутні адреси місцезнаходження складу.
Позивачем не надано доказів про надходження нафтопродуктів від контрагента будь-яким видом транспорту та виконання вимог щодо приймання нафтопродуктів за якістю та кількістю. При цьому, відповідно до договору зберігання, укладеного між позивачем та зберігачем, зберігач не зобов'язаний здійснювати дії, пов'язані з перевіркою якості нафтопродуктів, натомість позивач зобов'язаний передати на зберігання нафтопродукти належної якості, тобто контроль за якістю нафтопродуктів, які надходили від контрагента покладався саме на позивача. Позивачем не надано доказів проведення приймально-здавальних випробувань нафтопродуктів при їх отриманні від контрагента, здійснення яких є обов'язковим відповідно до вимог Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Держспоживетандарту України від 04.06.2007 року №271/121. Так, приймально-здавальні випробування здійснюються під час приймання-здавання нафтопродуктів із транспортних засобів та під час відпуску нафтопродуктів до відправлення транспортних засобів. При цьому, відповідно до вимог п.4.3 Договору №3239 від 28.01.2013р., зберігач має право змішувати переданий на зберігання товар однакового роду та однакової якості, що є неможливим без виконання приймально-здавальних випробувань.
До перевірки не надано паспортів якості на нафтопродукти, придбані у контрагента (оформлені власною випробувальною лабораторією контрагента чи іншою випробувальною лабораторією за замовленням контрагента).
Таким чином, відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності саме відсутність трудових, матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень, транспортних засобів та обладнання унеможливлює здійснення господарської діяльності контрагентів позивача.
В ході перевірки ТОВ «Талис Плюс» ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська використано акт ДПІ у Печерському районі м. Києва від 16 липня 2014 року №1950/26-55-22-13/38607443 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Швейцарський центр освіти «Мастерс» за червень 2014 року, відповідно до якого підприємство та його посадові особи відсутні за податковою адресою, стан платника 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням). Також встановлено, що ТОВ «Швейцарський центр освіти «Мастерс» протягом червня 2014 року не здійснювало імпортних операцій та відповідно до ЄДРПН не здійснював купівлю імпортного товару, не надавав звітності протягом 2014 року, що свідчить про відсутність господарської діяльності.
В ході аналізу податкової звітності ТОВ «Швейцарський центр освіти «Мастерс», наявної в інформаційних базах даних Міндоходів, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Фактично у ТОВ «Швейцарський центр освіти «Мастерс» відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення основного виду діяльності. Таким чином встановлено маніпулювання зареєстрованих податкових накладних по ланцюгу постачання - ТОВ «Швейцарський центр освіти «Мастерс» - ТОВ «Талис Плюс».
З врахуванням вимог належності та допустимості доказів передбачених ст.ст.70 КАС України та вимог до первинних документів передбачених ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в частині того що первинні документи повинні мати відповідні обовязкові реквізити, крім іншого - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, суд зазначає, що умовою достовірності доказів щодо здачі-прийняття робіт (придбання послуг) вартість яких врахована позивачем у податковому обліку з метою зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість, звязку цих послуг з власною господарською діяльністю позивача є конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що надані до перевірки позивачем документи не є достовірними доказами факту поставки товарів, адже сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем і його контрагентами, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
При цьому суд зазначає, що витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка в свою чергу є підставою для формування підприємством податкового обліку.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
На момент розгляду справи, додаткових пояснень, документів, що спростовують вищевказані факти та доводять реальність вказаних господарських операцій позивачем не надано.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені субєктами господарської діяльності на операції що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою і для формування податкового обліку платника податків.
Отже, судом не встановлено надходження товару, що має індивідуально визначені ознаки, та виконання послуг саме від заявлених у спорі контрагентів, подальший рух товару, у тому числі переміщення на виробництво, та його використання при виготовленні власної продукції.
Судом встановлено документальне оформлення операцій, які в подальшому відображені в податковому обліку, проте, підтвердження фактичного існування зазначеного в таких документах товару як обєктів цивільного обігу, які мають індивідуально визначені ознаки, виробника, сертифікати відповідності або якості не надані.
Є правильними доводи позивача про те, що несплата податку контрагентами платника податку, який скористався правом на податковий кредит, за наявності всіх документів, що підвереджують проведення операцій, не може мати наслідком негативні наслідки до останнього.
Проте, в розглянутому випадку, відображення в податковому обліку операцій із переліченими вище контрагентами, поряд із відсутністю належного та допустимого підтвердження існування товару, перевезення його до позивача, відсутності відомостей використання позивачем довіреностей на отримання спірного товару, не підтвердження використання останнім товару в подальшому свідчить про неправомірність проведення податкового обліку на підставі таких документів, оскільки не підтверджує реальність здійснення спірних операцій.
Суд зазначає, що відомості системи автоматичного співставлення про не підтвердження нарахування сум ПДВ контрагентами позивача не можуть слугувати єдиною та самостійною підставою для висновків про протиправність заявленого податкового кредиту, проте є підставою для перевірки оподатковуваних операцій.
Надаючи оцінку доводам про протиправність визначення податкових зобовязань, що нараховані внаслідок встановлення відсутності обєкту оподаткування в правовідносинах між позивачем та вищевказаними контрагентами, суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність належного підтвердження здійсненої господарської операції або її нездійснення із штучним складанням первинних документів свідчить про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про як про реальність таких операцій так і про допустимість наданих доказів для підтвердження спірних операцій.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Також належить враховувати вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4., 2.14-2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №1089/22-02/37214500 від 15.08.2014р.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1