Справа № 2-а-37/11
Суддя: Теренчук Ж. В.
Дата ухвалення: 2011-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд
Справа № 2-а-37/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж . В .,

при секретарі Ніколас С.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Роздільна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради про вилучення земельної ділянки з користування та надання земельної ділянки у власність,

в с т а н о в и в:

В вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 сільської ради, в якому просила визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_5 сільської ради №59 від 27.11.2006 року та №309 12.02.2009 року , якими було передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га, яка з знаходилась в її користуванні в звязку з вступом в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада позов визнали частково .

Представник третьої особи ОСОБА_4 просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 пояснили, що ОСОБА_7 на праві власності належав будинок в с.Мале Роздільнянського району Одеської області , який був зареєстрований за нею по по господарчій книзі і за вказаним будинком було закріплено земельну ділянку в користування площею 0,45 га. Після смерті ОСОБА_7 будинок успадкував її брат ОСОБА_6, який прийняв спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав. За рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 6 лютого 2008 року спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла позивачка з 2003 року і цим же рішенням за нею визнано право власності на будинок . Таким чином вона вважає , що відповідно до ст..120 ЗК України, ставши власницею будинку , вона набула і право на користування земельною ділянкою площею 0,45 га, яка знаходилась в користування спадкодавців. Однак під час слухання судової справи вона дізналася , що в 2006 році рішеннями ОСОБА_5 сільської ради у неї вилучено із користування частину земельної ділянки площею 0,25 га та передано в користування ОСОБА_3, а в подальшому в 2009 році визнано за ним право власності на дану земельну ділянку і він своє право оформив Державним актом про право приватної власності на землю.. На даній земельній ділянці залишилась частина спадкового майна у вигляді зруйнованої літньої кухні.

Посилаючись на дані обставини , просила суд скасувати рішення ОСОБА_5 сільської ради від 27.11.2006 року №59 в частині вилучення із її користування земельної ділянки площею 0,25 га та рішення ОСОБА_5 сільської ради №309 від 12.02.2009 року про затвердження проекту відводу спірної земельної ділянки для ОСОБА_3, так як своєї згоди на вилучення землі вона не надавала і судовому порядку в неї земля не вилучалась.

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада позов визнали частково . Суду пояснили, що ОСОБА_1 рішенням ОСОБА_5 сільської ради від 14.05.2010 року було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою розміром 0.20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку , інша земельна ділянка ОСОБА_1 не виділялась . Однак ОСОБА_5 сільська рада має можливість за вказаною адресою надати ОСОБА_1 і земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства при умові подачі нею відповідною заяви.

Представник третьої особи ОСОБА_4 просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити , посилаючись на те, що ОСОБА_3 в установленому законом порядку за його заявою із земель сільської ради було надано в 2006 році дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею. 0,25 га у власність та в 2009 році прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність. До прийняття рішень сільської ради на користь ОСОБА_3 ця земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_5 сільської ради , в користування ОСОБА_1 або спадкодавцям ОСОБА_1 не передавалась , а тому сільська рада правомочна була вирішувати питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 без будь-якого попереднього вилучення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог , прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом встановлено , що ОСОБА_7 мешкала в с.Мале Роздільнянського району Одеської області в житловому будинку довоєнної забудови , інвентаризаційною вартістю 9675 грн, який зареєстрований ОСОБА_5 сільською радою на її імя в погосподарчій книзі ОСОБА_5 сільської ради №7 стор.№123, особовий рахунок №824. (а.с.125)

Згідно по господарської книги за вказаним будинком була закріплена земельна ділянка площею 0,45 га із них 0,25 га було надано під будівництво та обслуговування житлового будинку та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства.

Крім будинку на вказаній земельній ділянці були розташовані сарай і літня кухня.

Разом з ОСОБА_7 в будинку проживав ОСОБА_6, її брат .(а.с.125)

При житті ОСОБА_7 склала заповіт від 22.01.2001 року , яким все своє майно заповіла брату ОСОБА_6 і померла 5 серпня 2001 року.

При житті ОСОБА_7 правовстановлюючі документи на будинок не отримувала, з заявою про передачу їй в користування земельної ділянки за вказаною адресою не зверталася.

ОСОБА_6 спадщину прийняв після смерті сестри, так як фактично вступив в управління спадковий майном і продовжував проживати в належному йому будинку в с.Мале Роздільнянського району Одеської області.

Дані обставини встановлені рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області ві д 06.02.2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину.(а.с.8, 9)

27 квітня 2003 року ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилась спадщина на будинок в с.Мале Роздільнянського району Одеської області .

При житті ОСОБА_6 також не отримував свідоцтво про право на спадщину на будинок, до сільської ради з заявою про надання йому в користування або у власність земельної ділянки за вказаною адресою не звертався.

В 2007 році в суд з позовом як спадкоємиця після смерті ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_1 і просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 6 лютого 2008 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, встановлено факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6, факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 його сестрою ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності по праву спадкування за законом на будинок з надвірною спорудою сараєм , розташований в с.Мале Роздільнянського району Одеської області , що належав ОСОБА_7М.(а.с.8)

Дане рішення суду чинне і сторонами по справі не оскаржувалось.

Згідно рішення Роздільнянського районного суду та технічного паспорту на будинок (а.с.8) , виготовленого за замовленням позивача 16.08.2007 року (а.с.10) до складу спадкового майна крім будинку війшов сарай, таким чином на час інвентаризації обєктів в 2007 році літня кухня, вказана в по господарчій книзі як обєкт нерухомості не вказана і за ОСОБА_1 рішенням суду право власності на літню кухню не визнавалось .

Згідно довідки ОСОБА_5 сільської ради земельна ділянка під обєктами нерухомого майна не приватизована , тому до складу спадкового майна не війшла.(а.с.21)

Відповідно до ст..120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруди право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно - правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_1 не є цивільно - правовою угодою , а тому при визнання права власності на будівлю або споруду на підставі рішення суду не можна застосовувати правове регулювання переходу на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду, передбачене ст..120 ЗК України (ухвала №6-23140св08), тому доводи позивача щодо автоматичного переходу права користування земельною ділянкою при переході права власності на будинок безпідставні.

Однак відповідно до ст..1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку , інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою , на якій вони розміщені, а також яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

Право користування земельною ділянкою , на якій знаходиться нерухомість , переходить до набувача нерухомого майна виключно за умови, що в момент їх відчуження у попереднього власника згідно з вимогами земельного законодавства України , таке право було і воно належним чином посвідчене.

Відповідно до даних норм земельна ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано спадкодавцям в установленому законом порядку с в межах, визначених при її наданні.( прав.позиції ухвала №6-7173св08).

Відповідно до ст.40, 116 ЗК України в редакції 2001 року , ст..19, 23 ЗК України 1992 року земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що будинок в с.Мале згідно по господарчої книги обліковувався за ОСОБА_7 , однак рішення про надання присадибної ділянки мало прийматися відповідними органами місцевого самоврядування у встановленому порядку .

Однак судом встановлено, що ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_1 ділянка під будинком у встановленому законом порядку у вказаному розмірі ОСОБА_5 сільською радою не виділялась , а тому суд вважає, що у ОСОБА_1 не виникло право на користування земельною ділянкою площею 0,45 га , вказаною в по господарчій книзі, оскільки спадкодавцям в установленому законом порядку дана земельна ділянка в користування не надавалась і в натурі не відводилась , її межі не встановлювались і відповідними межовими знаками не закріплювались .

Сама ж ОСОБА_1 лише в 2010 році звернулась з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки саме площею 0,20 га . (а.с.121)

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни або юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень

Сама ж ОСОБА_1 лише в 2010 році звернулась з заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки саме площею 0,20 га . (а.с.121)

Рішенням ОСОБА_5 сільської ради від 14 травня 2010 року №466 на підставі поданої нею заяви їй було надано дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки в межах норми безоплатної приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,20 га.(а.с.119,120)

Як встановлено з пояснень представника сільської ради на теперішній час є можливість надати ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого господарства площею 0,25 га , однак відповідної заяви ОСОБА_1 про надання земельної ділянки на адресу ради не надходило .

Також судом встановлено , що раніше в порядку ст..118 ЗК України 2006 році з заявою про надання земельної ділянки в ОСОБА_5 сільську раду звернувся ОСОБА_3

27.11.2006 року рішенням №59 ОСОБА_5 сільська рада , керуючись п.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст..12,118 Земельного кодексу України надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель житлової та громадської забудови с.Мале Єгорівської сільської ради .(а.с.86)

12.02.2009 року рішенням ОСОБА_5 сільської ради №309 ОСОБА_5 сільська рала надала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га.(а.с.88)

Дана земельна ділянка була відведена в натурі на місцевості з встановленням меж , їй був присвоєний номер вул..Степова, 17 а с.Мале Роздільнянського району Одеської області і на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 отримав Державний акт про право приватної власності на землю серії ЯИ №151464.(а.с.6)

Суд вважає, що рішення ОСОБА_5 сільської ради відповідають нормам чинного законодавства і не підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Дані рішення суду приймались компетентними органами в сфері земельних відносин - ОСОБА_5 сільською радою, яка наділена правом розпорядження землями в межах с.Єгорівка , на момент винесення рішень 2006 року та 2009 року дана земельна ділянка в установленому законом порядку іншим особам в користування або у власність не передавалась , а тому і рішення про її вилучення ОСОБА_5 сільською радою не приймалось .

Факт знаходження на земельній ділянці ОСОБА_3 зруйнованої літньої кухні , яка раніше належала ОСОБА_7 (а.с.124) правового значення не має, так як на даний обєкт право власності за ОСОБА_1 рішенням Роздільнянського районного суду не визнавалось.

Тому суд вважає, що рішення ОСОБА_5 сільської ради №59 від 27.11.2006 року та №309 від 12.02.2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га є законними , винесені ОСОБА_5 сільською радою в межах їх компетенції , в установлених законом розмірах , без попереднього вилучення земельної ділянки у позивачки , так як ОСОБА_1 не набула право користування нею , а тому підстав для їх скасування судом не встановлено.

На підставі ст. 40, 118,123, 125, 126 ЗК України , ст..19, 23 ЗК України в редакції 1992 року , ст.377, 1225 ЦК України , ст.11, 158-162 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради про вилучення земельної ділянки з користування та надання земельної ділянки у власність відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги , а особами , які не були присутні в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії постанови .

Суддя ОСОБА_8