Справа № 823/1774/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року справа № 823/1774/15

17 год. 00 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Педані О.В.,

за участю: позивача Білоуса В.П. - особисто, представників відповідача Меркотана В.В. та Павленко М.В. - за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Білоуса Василя Пантелеймоновича до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними дій, скасування наказу, вимоги, податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Білоус Василь Пантелеймонович (далі-позивач) з позовною заявою до Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (далі-відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області Синьогуба К.І. від 02 червня 2015 року № 137 Про проведення документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, та визнати протиправними дії Смілянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області щодо проведення перевірки;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2015 № Ф-;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 15.07.2015 №003781700 та №003761700;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15.07.2015 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15.07.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позов мотивовано тим, що перевірка позивача призначена та проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому прийняті за її наслідками рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що оскаржувані рішення прийняті за наслідками виявлених перевіркою порушень вимог чинного законодавства. Тому, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва від 20.12.2010 про право на зайняття нотаріальною діяльністю позивач є приватним нотаріусом Шполянського міського нотаріального округу.

Суд встановив, що відповідно до наказу від 02.06.2015 №137 службові особи відповідача здійснили документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, обчислення та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2012 до 31.12.2014.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог:

підп.176.2.б п.176.2. ст.176, пунктів 178.3., 178.6. ст.178 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України);

п.4 ч.2 ст.6, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - ЗУ №2464-VI).

За результатами перевірки складено акт від 08.07.2015 №170/23-04-17-0208 (далі - акт перевірки). На підставі цього акту відповідач прийняв оскаржувані рішення, а саме:

вимогу про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 28985,39грн.;

ППР від 15.07.2015 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 9325,60грн.;

ППР від 15.07.2015 №, яким до позивача застосовано штраф з податку на доходи фізичних осіб у сумі 510,00грн.;

рішення від 15.07.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 2895,84грн.;

рішення від 15.07.2015 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в сумі 170,00грн;

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд врахував таке.

Відповідно до підп.75.1.2. п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок (п.77.1. ст. 77 ПК України).

Про проведення документальної планової перевірки згідно з п.77.4. ст. 77 ПК України керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Суд з'ясував, що перевірка позивача проведена згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок на 2 квартал 2015 року.

Отже, обставини для прийняття рішення у формі наказу про проведення позапланової перевірки були наявні.

Крім того оскаржуваний наказ позивача від 02.06.2015 №137 та письмове повідомлення на проведення планової виїзної документальної перевірки від 05.06.2015 №6 вручене позивачу під розписку 05.06.2015.

Зважаючи, що оскаржуваний наказ прийнятий за наявності обґрунтованих підстав, підписані уповноваженою посадовою особою, суд дійшов висновку, що відповідач під час його прийняття та проведення перевірки діяв у спосіб, порядку та межах, визначених законодавством.

Як вбачається з акту перевірки контролюючим органом встановлено, що відповідачем завищено витрати за перевіряємий період на загальну суму 9736,58грн.

Відповідно до пункту 178.3 статті 178 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Листом Міністерства юстиції від 02.02.2006 №31-35/20 визначено перелік документально підтверджених витрат, пов'язаних з організацією роботи приватних нотаріусів.

Згідно Узагальнюючої податкової консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженої наказом Державної податкової служби України від 24.12.2012 №1185, до витрат приватного нотаріуса можуть бути віднесені, зокрема:

- оренда робочого місця нотаріуса, у тому числі його поточний ремонт, обладнання пандусу для під'їзду інвалідів;

- страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса;

- технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування:

а) охоронна та пожежна сигналізація;

б) металеві двері або металеві ролети;

в) металеві грати, захисні ролети та броньована ударостійка плівка на вікнах;

г) металеві шафи;

д) вогнестійкий сейф;

е) інформаційна вивіска;

є) обслуговування технічного обладнання (комп'ютери, у тому числі їх програмне забезпечення, принтери, сканер, ксерокс, факс, телефон тощо);

ж) підключення та користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет;

з) телекомунікаційні послуги;

и) меблі;

- програмне забезпечення, користування електронною базою законодавства;

- встановлення, обслуговування та користування державними та єдиними реєстрами;

- виготовлення печатки, штампів з текстами посвідчувальних написів;

- витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку), передбачених номенклатурою;

- витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо);

- витрати на забезпечення збереження документів нотаріального діловодства;

- проходження підвищення кваліфікації, участь у короткотермінових семінарах, міжнародних семінарах, симпозіумах, науково-практичних конференціях; удосконалення професійної майстерності; навчання в школі молодого нотаріуса; придбання та передплата юридичної літератури (книг, журналів, дисків, програм тощо);

- оплата праці та обов'язкові нарахування на фонд оплати праці помічників, секретарів, стажистів (найманих працівників);

- сплата внесків до Пенсійного фонду України, у тому числі на користь найманих працівників, та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування;

- відкриття рахунків у банках та їх розрахунково-касове обслуговування (депозитні рахунки);

- витрати на поштові та кур'єрські послуги, необхідні для ведення нотаріальної діяльності.

Згідно зі ст.32 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус сплачує податки встановлені Податковим кодексом України.

Самозайнятою особою, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України є платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, яка оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

З матеріалів справ вбачається, що протягом 2012-2014 років при визначенні оподаткованого доходу від професійної діяльності самозайнятої особи (позивача) було враховано витрати на придбання будівельних матеріалів та господарчих товарів, що підтверджується відповідними товарними чеками (а.с.24-27).

Вимогами статей 24, 25 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для здійснення нотаріальної діяльності є необхідною наявність робочого місця (контори) нотаріуса, тобто приміщення у якому безпосередньо провадиться нотаріальна діяльність.

Робоче місце (контора) має відповідати таким умовам:

1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці;

2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність;

3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення;

4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса;

5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах;

6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 №888/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.03.2011 за №406/19144, було затверджено Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності (далі - Положення).

Згідно з підп.7.4.1 п.7.4 Положення архів приватного нотаріуса та документи нотаріального діловодства мають зберігатися у металевій шафі у робочому кабінеті приватного нотаріуса або у відповідно обладнаній для цього кімнаті.

Пунктом 9.4 Положення передбачено, що в акті про сертифікацію робочого місця (контори) нотаріуса зазначається, серед іншого, про технічне обладнання нотаріальної контори (комп'ютер, принтер, сканер, ксерокс, факс, наявність електронної пошти), підключення до мережі Інтернет.

Згідно тверджень позивача на виконання вимог Положення для належного забезпечення провадження нотаріальної діяльності ним було придбано канцелярське приладдя, комп'ютерну техніку та її комплектуючі. Для забезпечення безперебійного функціонування робочого місця приватного нотаріуса та підтримання приміщення нотаріальної контори в належному робочому і санітарному стані позивачем були понесені витрати на будівельні матеріали для облаштування місця нотаріуса за адресою: Черкаська обл., м.Шпола, вул. Червоноармійська, буд.10.

Отже, суд дійшов висновку, що вищезазначені витрати підтверджуються матеріалами справи і здійснені позивачем виключно у зв'язку з провадженням нотаріальної діяльності, а тому їх врахування при визначенні об'єкта оподаткування відповідає приписам статті 178 Податкового кодексу України.

Проте всупереч приписів пункту 164.1 статті 164 ПК України чистий річний оподатковуваний дохід визначено контролюючим органом без дотримання пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу, згідно якого оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Посилання відповідача на узагальнюючу податкову консультацію щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженої наказом Державної податкової служби України від 24.12.2012 №1185, як підставу нарахування позивачеві грошового зобов'язання із податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та відповідних штрафних санкцій, не приймається судом до уваги, оскільки висновки контролюючого органу зроблені навіть всупереч приписів названої консультації і наказу.

Так, зазначеною консультацією передбачено, що до витрат приватного нотаріуса можуть бути віднесені, зокрема: оренда робочого місця нотаріуса; технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування; металеві шафи; обслуговування технічного обладнання (комп'ютери, у тому числі їх програмне забезпечення, принтери, сканер, ксерокс, факс, телефон тощо); підключення та користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет; меблі; програмне забезпечення, користування електронною базою законодавства; встановлення, обслуговування та користування державними та єдиними реєстрами; витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо); витрати на забезпечення збереження документів нотаріального діловодства; відкриття рахунків у банках та їх розрахунково-касове обслуговування (депозитні рахунки); витрати на поштові та кур'єрські послуги, необхідні для ведення нотаріальної діяльності.

Контролюючим органом за даними перевірки самостійно визначено суму чистого оподатковуваного доходу позивача протягом 2012-2014 років, на який нараховується, зокрема, податок з доходів фізичних осіб і єдиний внесок, у сумі 83453,58 грн. Проте такі висновки контролюючого органу жодним чином не обґрунтовані, документально не підтверджені.

Відповідно до частини другої статті 9 ЗУ №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В контексті приписів абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 ЗУ №2464-VI сума єдиного внеску нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, неврахування контролюючим органом документально підтверджених витрат приватного нотаріуса при визначенні об'єкта оподаткування останнього, суперечить вимогам статей 164, 178 ПК України, абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, частини другої статті 9 ЗУ №2464-VI.

Щодо відповідальності платника податків за неподання податкової звітності про суми доходів, сплачених фізичним особам - підприємцям, суд зазначає таке.

Форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.02.2014 за №228/25005. Цим же наказом затверджено Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (далі - Порядок).

Відповідно до п.18.1 ст. 18 ПКУ, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до п.14.1.180 ст. 14 ПКУ, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.1.2 Порядку, дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Таким чином, податковим агентом визнається особа, яка не лише виплачує дохід фізичній особі, але й нараховує, утримує та сплачує податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до п. 177.8 ст. 177 ПК України, під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Тобто, самозайнята особа є податковим агентом у відношенні до фізичної особи - підприємця і відповідно, повинна подавати 1-ДФ, лише у випадку, коли самозайнята особа виплачує дохід фізичній особі-підприємцю, та нараховує, утримує і сплачує податок до бюджету з цього доходу.

Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій на суму 510,00 гривень за неподання податкової звітності про суми доходів, сплачених позивачем (за формою № 1 ДФ) є необґрунтованим.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваних рішень, а висновки акту перевірки не підкріплені жодними доказами та носять характер суб'єктивних припущень.

А тому прийняті на підставі акту перевірки оскаржувані рішення від 15.07.2015 №, №, ППР від 15.07.2015 №, №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.07.2015 № Ф- є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та приписи ст.94 КАС України, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу з Державного бюджету судовий збір у сумі 91 грн. 35 коп.

Керуючись статтями 160, 162, 163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 08.07.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.07.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.07.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № від 15.07.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.07.2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Білоуса Василя Пантелеймоновича судовий збір в розмірі 91 (дев'яносто одна) грн. 35 коп. відповідно до платіжного доручення № 78 від 16.07.2015.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Повний текс рішення складено у повному обсязі 01 вересня 2015 року