Справа № 2-а-16097/11
Суддя: Парій О. В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Парій О.В.,

при секретарі - Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання дій незаконними, зобов'язання виконати певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: - визнати дії відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати сум матеріальної допомоги на оздоровлення як інваліду ЧАЕС 3 групи 1 категорії у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиз 01 серпня 2001 року незаконними; - зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату несплачених сум допомоги на оздоровлення, з розрахунку 4-х мінімальних заробітних плат, встановлених Законами України про державний бюджет …на відповідні роки в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних громадян на день виплати з урахуванням ст. 625 ЦК України на момент кінцевої виплати; - зобовязати відповідача в подальшому проводити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення на підставі та в розмірі, встановленому ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; - стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивач зазначила, що є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, повязаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плати. Відповідач проводить виплати допомоги на оздоровлення з 01 серпня 2001 року в розмірах, що не відповідають вимогам ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди заяву відкликала. Вважає, що строк звернення до суду нею не пропущено.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2011 року вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2011 року позовні вимоги за період з 01 серпня 2001 року по 14 грудня 2010 року залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача за дорученням ОСОБА_2 заявлені вимоги не визнала. Зазначила, що відповідач діяв в межах повноважень, визначених Конституцією України та Законів України. До суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначив, що статтею 62 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивстановлено, що застосування цього закону провадиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форми власності. Постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиіз змінами внесеними постановою від 12.07.2005р. №562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які відповідно до ст. 62 Чорнобильського закону є обов'язковими для управління, встановлені конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення, які були виплачені позивачу в розмірі 90 грн.. Стаття 63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофизакріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України, відповідач як розпорядник бюджетних коштів бере бюджетні зобов'язання та провадить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Згідно з бюджетними призначеннями, і, враховуючи вимоги статті 95 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій, доплат і допомог, зокрема, у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиіз змінами внесеними постановою від 12.07.2005р. №562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України. Кабінет Міністрів України, виконуючи Закон України про Державний Бюджет на відповідний рік, здійснює видатки на реалізацію положень Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України.

Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, її визнано інвалідом 3 групи безстроково. Згідно положень ст. 14 Закону № 796-ХІІ позивач віднесена до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач перебуває на обліку в УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, щорічна разова допомога на оздоровлення нараховується йому відповідачем у спосіб та у розмірі, встановленому Постановами Кабінету Міністрів України, зокрема № 836 від 26.07.96 року та № 562 від 12.07.05 року.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист в випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної разової допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не постановами Кабінету Міністрів України, на підставі яких була нарахована щорічна разова допомога на оздоровлення позивачу, оскільки остання звужує обсяг встановлених законом його прав.

Зі змісту ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивипливає, що за основу нарахування щорічної разової допомоги на оздоровлення береться мінімальна заробітна плата.

За чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати визначається лише за правилами, передбаченими Законом України Про державний бюджетна відповідний рік, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів Українита пункту 3 розділу III Прикінцеві положенняЗакону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

В рішеннях Конституційного Суду України у справах № 1-21/05 від 11. 10. 2005 р., № 8 від 06. 07. 1999 р., № 5-рп/02 від 20. 03. 2002 р,. № 7 -рп/04 від 17. 03. 2004 року, № 20-рп/04 від 01.12.2004 р, № 10-рп/08 від 22.05.2008 року, що стосувались спорів, пов'язаних з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Конституційний Суд України зазначив, що пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, відповідно до ст. 22 Конституції України є неприпустимим.

Таким чином, при розрахунку розміру щорічної разової допомоги на оздоровлення слід керуватися ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до якої особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна разова допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання передбаченої ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофищорічної разової допомоги на оздоровлення інвалідам 3-ї групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат (розмір заробітної плати визначається на момент виплати), та захист цього права від порушень з боку відповідача, які проявлені у вигляді відмови в здійсненні нарахування та проведенні перерахунку суб'єкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи№ 796-XII від 28.02.1991 року пільг.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 625 ЦК України, щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання, оскільки обовязок відповідача проводити нарахування та виплату зазначеної щорічної допомоги не виникає із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства та з дій осіб, що породжують цивільні права та обовязки в розумінні ст.ст. 11, 509 ЦК України. В задоволенні позову в зазначеній частині вимог належить відмовити.

Вирішуючи вимоги позивача щодо зобовязання проводити виплати зазначеного виду допомоги в майбутньому, суд виходить з норми ч. 1 ст. 6 КАС України, відповідно до якої особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією, чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Враховуючи той факт, що зазначені обставини ще не настали та спір з цього приводу між сторонами відсутній, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні цієї частини заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 12, 17, 69, 94, 99, 100, 102, 158, 160-163,167, 170, 183-2, 186 КАС України, ст.ст. 8, 13, 19, 21, 22, 24, 43, 46 Конституції України, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради щодо не проведення перерахунки та не проведення виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи 1 категорії внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2011 рік незаконними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової допомоги на оздоровлення як інваліду 3 групи 1 категорії внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2011 рік в розмірі 4 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплаченої суми.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.В.Парій

Повний текст постанови виготовлений 11 жовтня 2011 року.

Суддя: О.В.Парій