Справа № 2а-305/11
Суддя: Поліщук М.Г.
Дата ухвалення: 2011-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" травня 2011 р. Справа № 2а-305/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Поліщука М.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "10" лютого 2011 р. у справі № 2а-305/11 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі 20.01.2011 р. звернулись до Володимирецького районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до УПФУ в Володимирецькому районі Рівненської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання його нарахувати кожному з позивачів недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни згідно із ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а також підвищення до пенсії і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, що передбачені ст. ст. 39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , починаючи з 22.08.2008 р.

Ухвалою Володимирецького районного суду Житомирської області від 21 січня 2011 року, у зв"язку з пропущенням позивачами строку звернення до суду без поважних причин, адміністративний позов в частині зобов"язання відповідача виплатити позивачам соціальну допомогу за період по 14.06.2010 р. залишено без розгляду.

Постановою цього ж суду від 10 лютого 2011 року позов задоволено частково, зобов"язано відповідача нарахувати та виплатити позивачам додаткову пенсію, передбачену ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , починаючи з 14.06.2010 р. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та позивачі - ухвалити нову постанову про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі, а відповідач - про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що останні підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, кожен з позивачів має статус дитини війни, а також є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується копіями посвідчень, окрім того позивачі постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно переліку населених пунктів, віднесених до зон забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого ПКМУ РСР від 23.07.1991 р. №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, у зв'язку з чим позивачі отримують відповідні виплати у відповідача.

Таким чином позивачі є особами, що належить до соціальної категорії громадян «діти війни»в розумінні ст.1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», а відтак, на них повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені зазначеним вище Законом України.

Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»особам, що належать до соціальної категорії громадян «діти війни», з 01.01.2006 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до статті 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії призначається у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до ч. 2 ст. 39 Закону, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у визначених ч.1 цієї статті розмірах, зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, згідно якої мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб щорічно встановлюється ЗУ «Про державний бюджет України»на відповідний рік.

ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік»збільшено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно зріс і розмір мінімальної пенсії. Мінімальна пенсія у 2010 році становила: з 01.01.2010 року 695,00 грн., з 01.04.2010 року 706,00 грн., з 01.07.2010 року 709,00 грн.

Розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн.

Всупереч ст.ст. 39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року по ст. 39 вказаного Закону та по ст. 51 та по ст.6 відповідно до ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року, а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, як того вимагають вказані Закони.

З огляду загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" мають вищу юридичну силу в порівняні з ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року та ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року, а тому відповідач не правомірно виплачував позивачам підвищення до пенсії, додаткову пенсію і соціальну допомогу дітям війни в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни".

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Доводи апеляції відповідача щодо про неврегульованість механізму реалізації положень не визначення поняття "мінімальна пенсія за віком", не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини третьої статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У розумінні статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і встановлюється в законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Доводи апеляції відповідача, що при застосуванні частини третьої статті 28 цього Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є помилковими, оскільки судова колегія вважає, що наявність такої норми не є підставою для відмови в реалізації громадянами, які мають статус дитини війни а також постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, конституційної гарантії та права на отримання відповідно підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і встановлюється в законі про Державний бюджет на відповідний рік та додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоров'ю, в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

В зв"язку з викладеним колегія суддів приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції та аргументів апеляції позивачів про наявність у останніх права на перерахунок доплати до пенсії як дітям війни у розмірі, визначеному ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", а також підвищення до пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, в розмірах, визначених ст.39,51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, в резолютивній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції задовольнив вимоги позивачів частково, зобов'язав відповідача провести відповідні перерахунки та виплати коштів, передбачених ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а в задоволенні позовних вимог про зобов'язання провести перерахунок та виплату за ст. 39 вищезазначеного Закону, а також ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни - відмовив за безпідставністю, хоча в мотивувальній частині постанови навів відповідні аргументи на користь задоволення цих вимог позивачів.

Окрім того судом першої інстанції вказано про перерахунок вказаних коштів з 14.06.2010 року, не зазначаючи кінцевого періоду здійснення такого перерахунку, чим задовольнив вимоги позивачів на майбутнє.

На думку колегії суддів, вимоги про зобовязання відповідача в подальшому виплачувати кошти у вказаних розмірах не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам законодавства.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може визначати правовідносини між сторонами на майбутнє. Крім того, можливе внесення зміні до нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини. Тому період, по який необхідно зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії, повинен обмежитись моментом подачі позову до суду або винесення рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляції позивачів про необхідність задоволення їх позовних вимог з 22.05.2008 р. колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

У ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Як видно із матеріалів справи позивачі з даним позовом звернулися до суду 20.01.2011 року, в зв"язку з чим суд першої інстанції повинен був виходячи із вимог ст.99, 100 КАС України їх позовні вимоги за період з 14.06.2010 р. по 19.06.2010 р. також залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.197, 198, 202, 205 та 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 10.02.2011 р. у справі №2-А-305/11 в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачів, а також в частині зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити позивачам кошти відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - скасувати та ухвалити нову постанову.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доплату до пенсії як дітям війни в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 20.06.2010 р. по 10.02.2011 р. з урахуванням зміни розміру мінімальної пенсії за віком протягом вказаного періоду, за виключенням сум фактично проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підвищення до пенсії як особам, які проживають на території радіоактивного забруднення відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат визначених законодавством щомісячно, з 20.06.2010 р. по 10.02.2011 р. з врахуванням раніше проведених виплат.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 додаткову пенсію, передбачену ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25 % від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком, передбаченої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосувавши розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 20.06.2010 р. по 10.02.2011 р. з врахуванням фактично здійснених виплат та зміни розміру прожиткового мінімуму.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату коштів, передбачених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст. 39,51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 14.06.2010 р. по 19.06.2010 р. - залишити без розгляду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.Г. Поліщук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу Демидович Текля Федорівна вул.Л.Українки, 286,ОСОБА_4,Володимирецький район, Рівненська область,34341

3- відповідачу ОСОБА_5 пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області вул.Соборна, 28,,смт.Володимирець,,Рівненська область,,34300