Справа № 820/6648/15
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2015 р. № 820/6648/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді : Сагайдака В.В.,

cуддів: Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

за участі секретаря судового засідання : Абояна І.І.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, управління Національного банку України в Харківській області, третя особа: начальник управління Національного банку України в Харківській області ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до управління Національного банку України в Харківській області, в якому просить суд: визнати незаконним та зобов'язати відповідача скасувати наказ Управління Національного банку України від 10.04.2015 року №293-к; зобов'язати Управління Національного банку України в Харківській області поновити на роботі ОСОБА_1, та надати роботу з урахуванням освіти, кваліфікації; стягнути з Управління Національного банку України в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19057,12 грн.; стягнути з Управління Національного банку України в Харківській області моральну шкоду в розмірі 7500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що роботодавцем при звільненні позивача із займаної посади, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України не було враховано його переважне право на залишення на роботі, не запропоновано інші посади, що позбавило його права на працю, стало передумовою виникнення вимушеного прогулу.

Ухвалами суду від 09.07.2015 року та від 30.07.2015 року було залучено Національний банк України в якості другого відповідача та начальника управління Національного банку України в Харківській області ОСОБА_4 в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечували, зазначили, що у спірних правовідносинах роботодавець діяв виключено в рамках закону.

Третя особа - начальник управління Національного банку України в Харківській області ОСОБА_4, у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ст. 128 КАС України вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в Управлінні з 1993 року, обіймала різні посади, що вбачається з копії трудової книжки ( а.с.14-18). Мала статус державного службовця.

02.02.2015 року позивача було попереджено про його наступне звільнення з посади провідного спеціаліста сектору діловодства адміністративного відділу Управління Національного банку України в Харківській області ( а.с.63).

Наказом Управління Національного банку України в Харківській області від 10.04.2015 року № 293-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 13).

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що роботодавцем, на думку позивача, не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі та не було запропоновано іншу роботу. З огляду на дані обставини суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 64 Закону України «Про Національний банк України» службовці Національного банку є державними службовцями, і до них застосовуються норми Закону України «Про державну службу», якщо цей Закон не встановлює іншого. Умови найму, звільнення, оплати праці, надання відпусток, службові обов'язки та права, система дисциплінарних стягнень, питання соціального захисту службовців Національного банку визначаються Законом України «Про державну службу».

Отже, питання функціонування державної служби у Національному банку та класифікації посад вирішує Правління Національного банку відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст.1 Закону України Про державну Службу України, державна служба в Україні- це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України Про державну службу, державна служба припиняється передусім із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, а також із підстав, визначених спеціальним законом. Отже при звільненні особи з державної служби на неї розповсюджуються норми, передбачені Кодексом законів про працю України.

Як було встановлено під час розгляду справи, 15.01.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 14 Про удосконалення структури та затвердження граничної чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку України (надалі Постанова), відповідно до якої затверджено граничну чисельність працівників Управління Національного банку України в Харківській області та постановлено видати наказ про скорочення штату та чисельності працівників територіальних управлінь Національного банку і попередити їх про звільнення (п. 10).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Слід зазначити, що звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Постановою №14 від 15.01.2015 року було встановлено граничну чисельність працівників Управління Національного банку України в Харківській області на рівні 140 осіб та затверджено типову структуру управління (додаток до Постанови №14).

Новою структурою управління передбачено наявність в ній лише чотирьох відділів, а саме: відділ готівкового обігу і касових операцій, відділ організації бухгалтерського обліку, відділ перевезення цінностей та організації інкасації та відділ банківської безпеки (а.с. 205-208).

Дані зміни в організації виробництва і праці стали підставою для звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Питання доцільності цих змін знаходиться у виключній компетенції Національного банку України.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга). Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Статтею 42 КЗпП передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. В свою чергу, право визначення рівня кваліфікації та продуктивності праці під час вивільнення працівників надається роботодавцеві.

Виходячи з системного аналізу ст. 42 та ч. 1,3 статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Під час розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 завчасно була попереджена про наступне вивільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Водночас, позивач вказує, що йому не було запропоновану іншу посаду в Управлінні Національного банку України в Харківській області. З цього приводу суд зазначає, що в новій структурі управління не передбачено а ні сектору діловодства, а ні адміністративного відділу, тобто тих структурних одиниць, де вона працювала до звільнення.

У судовому засіданні позивач зазначила, що в штаті відділу діловодства Управління Національного банку України Дніпропетровської області була вільна посада провідного спеціаліста в секторі діловодства з розташуванням робочого місця в м. Харкові. Але їй не було запропоновано дану посаду.

З цього приводу представники відповідачів пояснили, що Управлінням переведення на посади у відділ діловодства Управління Національного банку України в Дніпропетровській області було запропоновано фахівцям, які відповідали встановленим кваліфікаційним вимогам, а саме: наявність повної вищої освіти (магістр, спеціаліст) у галузі знань «Економіка та підприємництво» за спеціальностями «Банківська справа», «Фінанси і кредит», «Облік і аудит», «Управління персоналом та економіка праці», а також з урахуванням досвіду роботи, продуктивності праці для виконання на належному рівні функцій, які передбачені відповідними посадовими інструкціями, та рівня кваліфікації.

Розглядом справи доведено, що ОСОБА_1 має повну вищу освіту за фахом «Українська мова та література» та базову вищу освіту «Банківська справа» (кваліфікація: молодший спеціаліст банківської справи) ( а.с.11-12).

З матеріалів особової справи позивача (а.с. 88-194) вбачається, що кваліфікація та освіта позивача не є достатньою для зайняття відповідної посади у відділі діловодства Управління Національного банку України в Дніпропетровській області.

Водночас запропонувати вакантні посади в межах Управління НБУ в Харківській області, які б ОСОБА_1 могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації, не вбачалось можливим через їх відсутність як на момент попередження позивача про звільнення, так і під час звільнення, що підтверджується електронними повідомленнями Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області від 30.01.2015 року № В/17-123/5330, від 27.02.2015 року № В/17-123/12213, від 31.03.2015 року № В/17-123, від 30.04.2015 року № В/17-123/28004, від 29.05.2015 року № В/17-01023/34436 ( а.с. 56-60),

Твердження щодо неврахування роботодавцем наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, суд вважає необґрунтованим з огляду на норми ст. 42 КЗпП України. Дані приписи дають переваги залишення на роботі працівників за умови рівних умов продуктивності праці і кваліфікації. Вказана норма застосовується, коли на одну й ту ж посаду претендують два або більше працівників. В даному випадку, були скасовані всі посади в секторі діловодства адміністративного відділу управління та підрозділ ліквідовано в цілому ( а.с. 200-204).

Інші посади передбачались в іншому органі - Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, яким ці посади заповнювались.

Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації.

Позивача брав участь у засіданні профспілкового комітету при розгляді питання про звільнення із займаної посади, про що свідчить відповідний протокол ( а.с.193).

Судом встановлено, що роботодавцем було дотримано процедуру звільнення позивача. Правову позицію ОСОБА_1 про те, що їй не обґрунтовано та безпідставно не запропоновано додаткові посади, не враховано переважне право на залишення на роботі, суд вважає необґрунтованою та безпідставною.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Спірний наказ Управління Національного банку України від 10.04.2015 року №293-к суд вважає законним та обґрунтованим, який було прийнято в межах обґрунтованого скорочення штатів працівників, в межах повноважень.

Підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі з урахуванням її освіти та кваліфікації, встановленого нового штатного розкладу, в якому скорочена посада передбачається в іншому органі - Управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області, судом не встановлено.

Суд також відмовляє у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної школи з огляду на приписи ст. 235 КЗпП України та постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Керуючись ст.ст. 94,159 163,186,254,256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного банку України, управління Національного банку України в Харківській області, третя особа: начальник управління Національного банку України в Харківській області ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення суми - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 31.08.2015 року.

Головуючий суддя Сагайдак В.В.

Суддя Мельников Р.В.

Суддя Полях Н.А.