Справа № 2а-5850/09/2270
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2011-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 р. Справа № 65460/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Святецький В.В.

суддів Пліша А.М., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2009 року у справі за позовом Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про звернення стягнення на активи платника податків в рахунок погашення податкового боргу на суму 8497,86 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

Хмельницька міжрайонна державна податкова інспекція Хмельницької області (надаліХмельницька МДПІ) звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про звернення стягнення на активи в рахунок погашення податкового боргу в розмірі 8497 грн. 86 коп..

Позов мотивований тим, що станом на 04 червня 2009 року у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 існує податковий борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 7857, 82 грн. з залишком несплаченої пені в сумі 496 грн. 47 коп. та по орендній платі з фізичних осіб в сумі 141 грн. 07 коп. з залишком несплаченої пені в сумі 2,50 грн.. від 28 жовтня 2008 року Хмельницькою міжрайонною державною податковою інспекцію прийнято рішення № 10 про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення податкового боргу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2009 року позов задоволено повністю та постановлено звернути стягнення податкового боргу в сумі 8497 грн. 86 коп. на активи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Так, акти про результати невиїзної документальної перевірки від 03 та 19 грудня 2008 року не можуть бути належним доказом, оскільки в них не вказаний зміст порушення, вони суперечать один одному. Позивач не надав суду розрахунку, яким чином обрахований податок на додану вартість та пеня, а також заборгованість з орендної плати за защемлю та залишок пені, а тому вказані суми не є доведеними. Суд неправильно вказав в постанові, що він визнав позов.

В поясненнях він лише зазначав, що дійсно мала місце затримка сплати ПДВ, однак він не погоджувався з нарахованими штрафними санкціями. Крім того, позивачем не надано належних доказів направлення та вручення йому податкових повідомлень-рішень № /1960, № /1961 від 03 грудня 2008 року та № 0/2060 від 19 грудня 2008 року.

З огляду не викладене, апелянт просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2009 року та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статі 197 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у

справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши головуючого суддю, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26 червня 2003 року зареєстрований як фізична особа- підприємець. Станом на 04 червня 2009 року згідно даних обліку Хмельницької МДПІ за приватним підприємцем ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість в сумі 8497,86 грн., з яких заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 7857, 82 грн. з залишком несплаченої пені в сумі 496,47 грн. та по орендній платі з фізичних осіб в сумі 141 грн. 07 коп. із залишком несплаченої пені в сумі 2,50 грн., що підтверджується копіями актів про результати невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати до бюджету від 3 грудня 2008 року та 19 грудня 2008 року з розрахунками боргу; копією корінця податкового повідомлення від 28 вересня 2008 року; копією рішення № 10 від 28 жовтня 2008 року про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкова заборгованість в сумі 8497,86 грн. доведена в судовому засіданні, однак, в добровільному порядку відповідачем не погашена.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ державним податковим інспекціям надано право подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Пунктами 1.3 та 1.7 чинного на час виникнення даних спірних правовідносин Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року (надалі Закон № 2181-ІІІ) визначено, що податковий борг (недоїмка) податкове зобовязання ( з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання; активи платника податків кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній чи фізичній особі за правом власності або повного господарського відання, а отже і майно платника податків.

Згідно пп.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181-ІІІ активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобовязань виключно за рішенням суду.

Відповідно до п.5.2.1, 5.2.2 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ податкове зобовязання платника податків, нараховане контролюючим органом вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення-рішення. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобовязання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник має право звернутись до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності суми податкового боргу в розмірі 849,86 грн., яка підтверджується наданими позивачем доказами: актами перевірок від 03 та 19 грудня 2008 року, розрахунками сум штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДВ, корінцями податкових-повідомлень рішень податкових повідомлень-рішень № /0/1960, № /0/1961 від 03 грудня 2008 року та № 0/0/2060 від 19 грудня 2008 року з особистими підписами ОСОБА_1 про їх отримання та зазначенням дати отримання.

На час розгляду справи вказані повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені ні в адміністративному ні в судовому порядку, а тому суми податкового боргу вважалися узгодженими та підлягали стягненню за рахунок активів відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, ст.197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного від 09 липня 2009 року у справі № 2-а-5850/09/2270 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Святецький

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_2