Справа № 2а-1307/10/2470
Суддя: Ватаманюк Руслан Васильович
Дата ухвалення: 2010-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2010 р. м. Чернівці Справа №2а-1307/10/2470

11 год. 50 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ватаманюка Р.В.;

секретаря судового засідання Закієвої А.В.;

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність №1467/9/10-007 від 17.02.2010 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції до приватного підприємця ОСОБА_2 про продовження терміну застосування адміністративного арешту активів платника податків, та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

В поданому до суду 17.03.2010 року адміністративному позові (поданні) позивач просив: продовжити строк умовного адміністративного арешту активів (рішення №4 від "16" березня 2010 року) приватного підприємця ОСОБА_2 (ід.н. НОМЕР_1) за адресою: м. Новоселиця вул. Центральна 31 а, терміном на 1440 годин (60 діб); зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_2 допустити до проведення перевірки працівників податкового органу; надати дозвіл на отримання працівниками податкового органу від приватного підприємця ОСОБА_2 документів необхідних для проведення перевірки; зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_2 надати перелік активів.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що умовний адміністративний арешт активів відповідача було застосовано у звязку з недопуском останнім працівників Новоселицької МДПІ до проведення планової перевірки, питань дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари(послуги) вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. Посилався на положення ст. 9 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позові. Також пояснив, що підставою для продовження адміністративного арешту активів відповідача, є те, що адміністратор закладу власником якого являється відповідача (з яким укладеного трудову угоду та який являється матеріально-відповідальною особою) не допустив посадових осіб податкового органу до проведення перевірки. На момент проведення перевірки і на час судового розгляду у відповідача відсутній податковий борг. Доказів щодо можливого існування загрози знищення або зникнення активів платника немає. У відповідача (платника податків) пояснення не відбиралися.

Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи через представника позивача та телефонограмою, що з врахуванням вимог закону щодо скороченого строку розгляду даної адміністративної справи є належним повідомленням та відповідає вимогам ст. 38 Кодексу адміністративного судочинства України. В судове засідання не зявився, заяви про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд вважає за можливе та доцільне розглянути справу без відповідача, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом дослідженні письмові докази надані позивачем.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази надані сторонами та перевіривши матеріали адміністративної справи суд приходить до висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини.

Згідно плану-графіку проведення перевірок до дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги) вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій на березень 2010 року, затвердженого начальником МДПІ ОСОБА_3 та погодженого начальником відділу контролю за розрахунковими операціями ДПА в Чернівецькій області ОСОБА_4, скріпленого печаткою МДПІ, посадовими особами позивача було здійснено виїзд на господарську одиницю - Інтернет клуб, що знаходиться за адресою м. Новоселиця вул. Центральна 31а, та належить приватному підприємцю ОСОБА_2 (ід.н. НОМЕР_1), з метою проведення перевірки за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. (а.с. 6-8)

Адміністратор закладу ОСОБА_5, що належить приватному підприємцю ОСОБА_2 що знаходиться за адресою м. Новоселиця вул. Центральна 31 а, який є матеріально-відповідальною особою, відмовився від проведення планової перевірки, ознайомлення із направленнями на проведення перевірки та надання пояснень щодо причин не допуску до проведення перевірки. Тому працівниками Новоселицької МДПІ складено акт не допуску до проведення перевірки від 12.03.2010 року (вх. № 204/23 від 13.03.2010 року) за участю начальника відділення ПНОПТ та УТ ВПМ Новоселицької МДПІ, ст. лейтенанта податкової міліції ОСОБА_6, в якому зазначено, що адміністратор закладу ОСОБА_5М відмовився від проведення планової перевірки, ознайомлення із направленнями на проведення перевірки № 123, 124 від 12.03.2010 року та надання пояснень щодо причин не допуску до проведення перевірки. (а.с. 9)

В звязку з не допуском до перевірки керівником податкового органу прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту (а.с. 10).

Оцінюючи вказаний доказ суд зазначає, що в графі «Рішення отримав»зазначено підпис та прізвище «ОСОБА_7Д.», що не відповідає реквізитам відповідача - ОСОБА_2 Тобто рішення вручене не платнику, відносно якого прийняте. У відповідача пояснення не відбиралися.

На момент проведення перевірки і на час судового розгляду у відповідача відсутній податковий борг (а.с. 17).

Доказів щодо можливого існування загрози знищення або зникнення активів платника позивач суду не надав.

Таким чином, єдиною підставою для продовження адміністративного арешту активів відповідача, на думку позивача, є те, що адміністратор закладу власником якого являється відповідач (з яким укладеного трудову угоду та який являється матеріально-відповідальною особою) не допустив посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

Приведене повністю підтверджується поясненнями представника позивача та письмовими доказами як містяться в справі.

До вказаних правовідносин слід застосувати такі положення закону.

Підстави, умови та порядок застосування адміністративного арешту активів платника податків визначаються ст. 9 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, з врахуванням мети законодавчого врегулювання спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Адміністративний арешт активів платника податків є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу. Арешт активів може бути застосовано, якщо з'ясовується така обставина, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Згідно п.п. 9.3.1., 9.3.2., 9.3.3. п. 9.3. ст.9 вказаного закону керівник податкового органу (його заступник) може за поданням відповідного підрозділу податкової міліції прийняти рішення про застосування арешту активів платника податків. Арешт може бути накладено на активи строком до 96 годин від години підписання відповідного рішення керівником податкового органу (його заступником). Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, за винятком випадків, встановлених цим Законом. Керівник відповідного податкового органу (його заступник) має право звернутися до суду з поданням про продовження строку арешту активів платника податків за наявності достатніх підстав вважати, що звільнення активів з-під адміністративного арешту може загрожувати їх зникненням або знищенням, а суд повинен прийняти відповідне рішення протягом 48 годин від моменту отримання зазначеного звернення.

З врахуванням наведеного суд вважає, що обовязковими умовами застосування адміністративного арешту активів платника податків за рішенням суду в даному випадку крім відмови від проведення документальної перевірки є наявність у платника податкового боргу та достатні підстави вважати що звільнення активів з-під умовного адміністративного арешту може загрожувати їх зникненням або знищенням.

Позивач, в супереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України ч. 1 ст. 11, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів наявність вказаних підстав, а представник позивача повідомив, що податковий борг у платника відсутній, рівно як немає підстав вважати звільнення активів з-під умовного адміністративного арешту може загрожувати їх зникненням або знищенням.

З врахуванням наведеного суд вважає що підстав для продовження строку адміністративного арешту активів відповідача не має.

Вирішуючи інші позовні вимоги позивача, а саме: зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_2 допустити до проведення перевірки працівників податкового органу; надати дозвіл на отримання працівниками податкового органу від приватного підприємця ОСОБА_2 документів необхідних для проведення перевірки; зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_2 надати перелік активів суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 17, ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, як субєкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду тільки у випадках, встановлених законом.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначено у Законі України "Про державну податкову службу в Україні". Ні цим законом, ні іншими законними чи нормативними актами не передбачено право органів державної податкової служби звертатися до суду з позовами про зобовязання допустити до перевірки працівників податкового органу та про надання дозволу на отримання працівниками податкового органу документів, необхідних для проведення перевірок чи зобовязання платника податків надати перелік активів.

Тому позивач безпідставно звернувся з вказаними вимогами до суду, і позов в цій частині також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду позивач, як субєкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність своїх позовних вимог.

Тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню як безпідставний.

З врахуванням того що рішення ухвалюється на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, вимога про відшкодування судових витрат якою не ставилася, а позивач відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів "Про державне мито" від 21.01.93 N 7-93 звільнений від сплати державного мита, суд не стягує судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,104,157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено в повному обсязі 22 березня 2010 року.

Суддя Р.В. Ватаманюк