Справа № 2а-2311/09/0970
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2011-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2011 р. Справа № 21602/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківськ і ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2010р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт» до Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківськ про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.08.2009р. позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю /ОСОБА_2/ «Фасадонт» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинними (недійсними) податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції /ДПІ/ в м.Івано-Франківськ № /0 від 21.07.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 1183460 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 591730 грн., № /0 від 21.07.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на прибутку підприємств в розмірі 1507626 грн. основного платежу та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1507626 грн., а також відшкодувати позивачу понесені судові витрати (Т.1, а.с.3-10).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2010р. заявлений позов задоволено частково; скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в м.Івано-Франківськ № /0 від 21.07.2009р. в частині донарахування ОСОБА_2 «Фасадонт» штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1507626 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 03 грн. 40 коп. судового збору (Т.4, а.с.56-62).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив сторони.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 «Фасадонт», покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду в частині відмови у задовленні позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задоволити (Т.4, а.с.65-70).

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що податковим органом під час проведення перевірки та судового розгляду не надано доказів, які б вказували на невідповідність укладених позивачем договорів вимогам чинного законодавства та моральним засадам суспільства; реєстрація контрагентів позивача із порушенням закону сама по собі не призвела до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту її виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні; на момент проведення господарських операцій виконавці робіт були включені до ЄДРПОУ і мали всі необхідні реєстраційні документи, в тому числі ліцензії на проведення будівельних робіт.

Фактичними обставинами справи стверджується, що придбані по спірним угодам роботи, були використані позивачем у своїй господарській діяльності та в подальшому відчужені замовникам будівельних робіт; нарахування податкових зобовязань з підстав, зазначених в акті перевірки, можливе лише тільки після визнання недійсними чи встановлення судом факту нікчемності правочинів, укладених позивачем.

В скеровані апеляційній скарзі відповідач ДПІ в м.Івано-Франківськ, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заявленого позову (Т.4, а.с.74-76).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскільки під час проведення перевірки платника податків зясовано, що дані документальної перевірки свідчать про заниження суми його податкових зобовязань, заявлених в податкових деклараціях, і те, що підприємство декларувало переоцінені або недооцінені обєкти оподаткування, що призвело до заниження податкового зобовязання у великих розмірах, податковим органом правомірно застосовано додатково до фінансових санкцій, передбачених пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», фінансові санкцій, передбачені пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 даного Закону.

Тому сумарно штрафні санкції, застосовані у звязку із заниженням ОСОБА_2 «Фасадонт» податкового зобовязання у великих розмірах відповідно до пп.17.1.3 та пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», становили 100 відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представників сторін на підтримання поданих скарг, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДПІ в м.Івано-Франківськ підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 «Фасадонт» слід відхилити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом 16.06.-07.07.2009р. відповідачем ДПІ в м.Івано-Франківськ проведена планова виїзна перевірка ОСОБА_2 «Фасадонт» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006р. по 31.03.2009р., по результатам якої складено Акт перевірки № 7958/23-2-34078352 від 10.07.2009р. (Т.1, а.с.13-66).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.1.22 ст.1, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, п.5.9 ст.5, пп.7.3.1, 7.3.2, 7.3.3 п.7.3 ст.7, п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого платником занижено податок на прибуток в загальному розмірі 1507620 грн., а також порушення вимог пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2 ст.7, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у звязку з чим підприємством занижено податок на додану вартість /ПДВ/, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 1183460 грн.

На підставі наведеного Акта перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення № /0 від 21.07.2009р. про визначення податкового зобовязання з ПДВ в розмірі 1183460 грн. за основним платежем і застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 591730 грн. та № /0 від 21.07.2009р. про визначення податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в розмірі 1507626 грн. за основним платежем і застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1507626 грн. (Т.4, а.с.31, 32).

Підставою для визначення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, з якими підставно і обґрунтовано погодився суд першої інстанції, слугували наступні обставини.

Під час проведення перевірки податковим органом було встановлено ряд контрагентів - підрядників ОСОБА_2 «Фасадонт» з ознаками фіктивності, а саме ОСОБА_2 «Сайдеко» та ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг», через що укладені договори з цими підприємствами відповідно до ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України слід вважати нікчемними.

Зокрема, стосовно контрагента ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко» встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2009р. по справі № 1-243/09 визнано винним ОСОБА_3 (до 16.05.2008 року мав прізвище ОСОБА_4, є засновником та директором ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко») у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.2 ст.358 КК України, а саме у фіктивному підприємництві, яке заподіяло велику матеріальну шкоду державі, та підробленні документів, печаток, штампів та бланків, вчинені за попередньою змовою групою осіб (Т.2, а.с.171-177).

Крім цього, як вбачається з протоколу допиту свідка, ОСОБА_3 (ОСОБА_4В.) за винагороду погодився зареєструвати ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко», жодних працівників не наймав, податкову звітність до податкової інспекції не подавав та не укладав ніяких договорів від імені ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко» (Т.2, а.с.184).

Щодо контрагента ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг» судом зясовано, що ОСОБА_5, директор та бухгалтер цього товариства, за винагороду погодився зареєструвати вказане підприємство, фінансово-господарською діяльністю даного підприємства не займався, на посаду директора нікого не призначав та не уповноважував, до статутного фонду будь-яких внесків не вносив, жодних документів щодо фінансово-господарської діяльності даного товариства не підписував, документів податкової звітності не підписував та не подавав до ДПІ у Печерському районі м.Києва, дозвіл на виготовлення печатки не отримував, свідоцтво платника ПДВ не отримував, фінансово-господарських взаєморозрахунків з ОСОБА_2 «Фасадонт» не проводив (Т.2, а.с.182-183).

Листом ДПІ у Печерському районі м.Києва № 84949/7/23-1310 від 24.06.2009р. повідомлено, що згідно поданої податкової звітності на ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг» за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. працювала одна особа (Т.4, а.с.2).

Висновком експерта № 1-314860 від 01.10.2009р. встановлено, що підписи від імені ОСОБА_5 в податкових накладних, актах прийому виконаних робіт, довідках про вартість виконаних підрядних робіт, договорах підряду, укладених між ОСОБА_2 «Фасадонт» та ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг», виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису останнього (Т.2, а.с.178-181).

З урахуванням наведеного, податковий орган прийшов до вірного висновку про те, що укладені ОСОБА_2 «Фасадонт» договори субпідряду із ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко» та ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг» суперечать моральним засадам суспільства та відповідно до ст.228 ЦК України порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже, є нікчемними.

Додатково колегія суддів підкреслює, що предметом доказування у розглядуваній справі є дослідження обставин про те, чи не були дії позивача спрямовані на безпідставне одержання коштів із державного бюджету, чи мали операції із придбання товарів та послуг реальний характер, яким чином придбавалися товари і надавалися послуги, а також дійсна можливість здійснення таких операцій.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

* неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

* відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

* облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

* здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

У розглядуваній справі приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган виходив з того, що позивач фактично роботи (послуги) у контрагентів не придбавав, а лише провів документальне оформлення розглядуваних операцій, через що вказані операції були фіктивними.

На підтвердження своїх доводів ДПІ у м.Івано-Франківськ надала суду письмові документи про те, що позивач роботи (послуги) не придбавав, а фактично співпрацював з фіктивними субєктами господарювання.

За змістом ч.1 ст.228 ЦК України, правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою згаданої статті, є нікчемним.

Визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин податковий орган підставно прийшов до висновку про нікчемність договорів, укладених між позивачем та ОСОБА_2 «Компанія «Сайдеко», ОСОБА_2 «Т.А.В. «Інжиніринг».

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по цій категорії спорів, яка полягає в тому, що несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Окрім цього, ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Виходячи з вимог п.2 ст.3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., також первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також проведеною перевіркою виявлено, що позивачем не враховано в податковому обліку при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів фактичну вартість запасів станом на 01.01.2007р., 01.07.2008р., 01.10.2007р. та 01.01.2008р.

Крім цього, згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 15.01.2007р. позивач ОСОБА_2 «Фасадонт» протягом 2007 року отримано грошові кошти в сумі 87277 грн., тоді як в складі валового доходу в податковій декларації за 2007 рік задекларовано всього суму 9500 грн.

ОСОБА_1 подано уточнюючий розрахунок № 149574 від 09.10.2008р. тільки за І квартал 2007 року з відображенням фактичних даних щодо залишків вартості запасів станом на 01.01.2007р. та отриманої суми поворотної фінансової допомоги в І кварталі 2007р.

Згідно п.1.5. Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства затв. наказом ДПА України № 143 від 29.03.2003р., податок на прибуток за квартал, півріччя, три квартали та рік розраховується за правилами, встановленими п.11.1 ст.11 та п.16.4 ст.16 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», наростаючим підсумком з початку звітного календарного року.

Проведеною перевіркою встановлено завищення відображених показників в деклараціях за 2007 рік в сумі 41916 грн., оскільки ревізорами виявлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 04.1 Декларацій «витрати на придбання товарів (робіт, послуг)», чим порушено вимоги п.5.1., пп.5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, факт заниження валового доходу та неврахування в податковому обліку розрахунку приросту убутку балансової вартості запасів ОСОБА_2 «Фасадонт» підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, заявлений позов задоволено частково, оскільки, на думку суду першої інстанції, штрафні (фінансові) санкції, які застосовані згідно податкового повідомлення-рішення № /0 від 21.07.2009р., визначені податковим органом з порушенням приписів пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а саме розмір останніх складає 100 відсотків від суми основного платежу, що перевищує встановлену наведеним Законом 50-відсоткову максимальну межу для застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Між тим, наведені висновки не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки відповідно до пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 цього Закону у разі, коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах, такий платник податків додатково до штрафів, визначених цим пунктом, за наявності підстав для їх накладення сплачує штраф у розмірі 50 відсотків від суми недоплати, але не менше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули. Заниженням податкового зобов'язання у великих розмірах вважається сума недоплати, яка встановлюється Кримінальним кодексом України.

Зазначеною нормою визначаються підстави застосування і розміри додаткових штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства, а також випадки, в яких вони застосовуються. Так, вказані штрафні (фінансові) санкції застосовуються до платників податків у наступних випадках:

* у разі, коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків, тобто вина такої особи у вчиненні кримінально караного діяння вже встановлена та доведена в законодавчо визначеному судовому порядку.

* у випадку, якщо за результатами перевірки встановлено, що платник податків задекларував переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призвело до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

Виходячи із порядку, встановленого пп.6.1.6 п.6 Інструкції про порядок застосування та стягнення штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затв. наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001р. (чинної, на момент виникнення спірних правовідносин), декларуванням переоцінених об'єктів оподаткування необхідно вважати декларування завищених об'єктів оподаткування, а декларуванням недооцінених об'єктів оподаткування необхідно вважати декларування занижених обєктів оподаткування.

При застосуванні штрафних (фінансових) санкцій до платників податків у другому випадку на підставі пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та в порядку, встановленому вказаною цією Інструкцією, обов'язковою обставиною є здійснення зазначеним платником декларування об'єкта оподаткування у занижених розмірах, а обов'язковою умовою для їх застосування мають бути наслідки такого декларування, які полягають у заниженні податкових зобов'язань та донарахуванні у зв'язку з цим за актом перевірки сукупно (із врахуванням недоплат в одних періодах та завищення сум податкових зобов'язань в інших періодах) податкового зобов'язання з конкретного податку, збору (обов'язкового платежу) у великих розмірах.

Під великим розміром заниженого податкового зобов'язання слід розуміти суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів у розмірі, не меншому за розмір коштів, що визначений як кваліфікуюча ознака кримінально караного діяння, передбаченого ч.2 ст.212 Кримінального кодексу України.

Згідно примітки до ст.212 Кримінального кодексу України під великим розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів і інших обов'язкових платежів, які в три тисячі і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

При цьому відповідно до ст.22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповідного року, з урахуванням положень пункту 22.4 щодо встановлення на перехідний період розмірів податкової соціальної пільги.

В свою чергу, пп.6.1.1 п.6.1 ст.6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що соціальна пільга встановлюється у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Оскільки в процесі перевірки ОСОБА_2 «Фасадонт» встановлено, що дані документальної перевірки результатів діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях, і те, що товариство декларувало переоцінені або недооцінені обєкти оподаткування, що призвело до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах, податковим органом правомірно застосовано додатково до фінансових санкцій, передбачених пп. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», фінансові санкції, визначені пп.17.1.6 п.17.1 ст.7 цього Закону.

Звідси, сумарно застосовані штрафні санкції в звязку із заниженням ОСОБА_2 «Фасадонт» податкового зобовязання у великих розмірах відповідно до п.п.17.1.3 та пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» становили 100 відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Також допущену описку в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні № /0 від 21.07.2009р. колегія суддів розцінює як таку, що не впливає на суть та правильність застосування фінансових санкцій, оскільки по суті штрафні санкції визначені правильно, що також стверджується Розрахунком розміру фінансових санкцій, який становить додаток до складеного Акта перевірки № 7958/23-2-34078352 від 10.07.2009р. (Т.4, а.с.78).

Отже, суд першої інстанції невірно застосував положення пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», оскільки позивачем допущено заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог Законів України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», а відтак й покладених в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, приймаючи до уваги вірне застосування останнім приписів пп.17.1.6 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», заявлений позивачем позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ДПІ в м.Івано-Франківськ є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду в частині часткового задоволення позовних вимог і скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в м.Івано-Франківськ № /0 від 21.07.2009р. стосовно застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1507626 грн., а також щодо розподілу судових витрат, підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог та покладення судових витрат на позивача; в іншій частині постанову суду слід залишити без змін.

Також апеляційна скарга ОСОБА_2 «Фасадонт» не підлягає задоволенню з вищевказаних мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківськ задоволити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2010р. в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт» та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківськ № /0 від 21.07.2009р. в частині донарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1507626 грн., а також розподілу судових витрат, - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт» про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Івано-Франківськ № /0 від 21.07.2009р. в частині донарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1507626 грн., - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт».

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фасадонт» залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_6