Справа № 814/3790/14
Суддя: Середа О. Ф.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2015 р. Справа № 814/3790/14

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Середи О.Ф. розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод, м. Миколаїв

до відповідача: Миколаївської митниці Міндоходів, м. Миколаїв

Суть спору: визнання протиправним та скасування рішення від 24.11.2014 р. № 504000003/2014/000058/1, визнання нечинною та скасування картки відмови від 24.11.2014р. № 504010000/2014/00020,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Миколаївської митниці Міндоходів (надалі - відповідач):

- про визнання протиправним та скасування рішення Миколаївської митниці Міндоходів від 24.11.2014 р. № 504000003/2014/000058/1;

- про визнання нечинною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України 24.11.2014р. № 504010000/2014/00020.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що згідно зовнішньоекономічному контракту від 01.04.2013 р. № RF/RD/79-13/11-М укладеному з Відкритим акціонерним товариством Єдіная торговая компанія (Росія), останнім здійснювалась поставка товару - натр їдкий (гідроксит натрію) в обсязі 500 т. за ціною 260,00 доларів США за тонну.

Відповідач позовні вимоги не визнає повністю з підстав, викладених у запереченні.

Сторони подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи. Які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно укладеному контракту продавець зобовязувався поставити товар на умовах СРТ станція Жовтнева Одеської залізниці згідно правил ІНКОТЕРМС - 2010 та включав в себе всі витрати по його доставці до вказаного місця. Крім того, умовами контракту сторони визначили, що вартість товару за одну тону в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FОВ МЕD Low мінус 40 доларів США, де середня котировка FОВ МЕD Low публікується агентством IСIS і розраховується на підставі IСIS ргiсing Саustic Soda (Europe, Меditerranean) weekli report за два місяця попередніх відгрузок з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована вказаним чином ціна зазначається в Специфікації, що підписується Сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відгрузки.

Виконуючи умови контракту, з метою ввезення товару на територію України, позивачем 24.11.2014 року була надана відповідачу для митного оформлення електронна митна декларація МД № 504010000/2014/003018. При цьому, митна вартість товару була заявлена за основним методом оцінки, тобто за ціною контракту.

В якості основних документів на підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу: контракт від 01.04.13 р. № RF/RD/79-13/11-М, специфікацію від 21.05.14 р. № 16, інвойс від 14.11.14 р. № V-324, а також накладну СМГС АУ 870733 від 15.11.2014 р., підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю, сертифікат походження товару від 14.11.2014р. RUUA НОМЕР_1, паспорт якості.

Позивач зазначає, що на етапі перевірки митної вартості товару, відповідач відмовив декларанту у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом у звязку з тим, що на думку останнього подані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а крім того, не були наданi в повному обсязi витребуванi митним органом документи.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України, відповідачу було надано вичерпний перелік наявних бухгалтерських та інших документів, що впливають на визначення методу митної вартості товару.

Також позивач зазначає, що до тепер митна вартість товару, який надходив на його адресу за вищезазначеним контрактом, неодноразово декларувалась по кожній поставці виходячи за ціни за контрактом і у Митного органу не було жодних заперечень або вимог задекларувати імпортний товар за іншою (завищеною) ціною.

Таким чином, на думку позивача, відмова у визнанні заявленої митної вартості Митним органом є безпідставною, відповідач порушив порядок проведення перевірки і порядок прийняття рішення від 24.11.2014 р. № 504000003/2014/000058/1.

Відповідач позовні вимоги не визнає повністю з підстав, викладених у запереченні. Зокрема, зазначає, що перевірка була проведена правомірно, висновки щодо недостовірності рівня заявленої позивачем митної вартості є доведеними, тому визначені податкові зобовязання донараховані правомірно.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що заявлена позивачем митна вартість товару була нижча, ніж при попередньому митному оформленні такого товару.

Відповідно до частини 2.5 розділу 2 наказу Державної митної служби України від 13.07.12 р. № 362 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України митницею було здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних товарів) митне оформлення яких вже здійснено. При цьому використана інформація, передбачена розділом 5 зазначеного наказу. Так, згідно програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи Міндоходів України рівень митної вартості подібного товару, митне оформлення якого здійснювалось Хмельницькою митницею складає 0,63 доларів США за кг. NaOH.

На думку відповідача, подані декларантом документи не містили всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару). Крім цього позивачем не була надана документально підтверджена інформація щодо формування ціни відповідно до умови пункту 2.3 контракту від 01.04.13 р. № RF/RD/79-13/11-M, а також не були надані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, передбачені умовами пунктом 5.1 вищевказаного контракту, подання яких є обовязковими відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Оскільки документи, надані до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості, не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган запропонував декларанту протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно, що передбачено статтею 53 Митного кодексу України.

Відповідач зазначив, що позивачем не був наданий витребуваний митним органом договір (угода, контракт) укладений із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, подання якого передбачено пунктом 1 частини 3 статті 53 Митного кодексу України та який відповідно до положення статті 56 цього кодексу не є конфіденційною інформацією.

Крім того, позивачем не було надано повні відомості щодо страхування вантажу, оскільки останній документально не підтвердив інформацію перевізника щодо відсутності страхування вантажу.

Також представник відповідача зазначив, що при проведенні перевірки правильності визначення позивачем митної вартості у митниці обґрунтовано виникли сумніви щодо прийнятності заявленої декларантом ціни товару і правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості та визначено ціну товару на рівні 0,3 долара США за кг. NaOH із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів) товарів, що передбачено статтею 60 Митного кодексу України. Тому, відповідно пункту 6 статті 54 цього кодексу митницею було правомірно відмовлено декларанту у митному оформленні задекларованого товару та оформлено картку відмови в оформленні митної декларації від 24.11.2014р. № 504010000/2014/00020.

Розглянувши матеріали справи справи, суд встановив наступне. Позивачем згідно зовнішньоекономічному контракту від 01.04.13 р. № RF/RD/79-13/11-М укладеному з Відкритим акціонерним товариством Єдіная торговая компанія (Росія), останнім здійснювалась поставка товару - натр їдкий (гідроксит натрію) в обсязі 133,701 т. за ціною 260,00 доларів США за тонну на загальну суму 34 762, 26 доларів США.

Відповідно підпунктів 2.1, 3.1 контракту Відкрите акціонерне товариство Єдіная торговая компанія (Росія) зобовязувалось поставити товар на умовах СРТ станція Жовтнева Одеської залізниці згідно правил ІНКОТЕРМС-2010. При цьому, ціна на товар також визначалась та приймалась на умовах СРТ станція Жовтнева Одеської залізниці та включала в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

Відповідно укладеному контракту продавець зобовязувався поставити товар на умовах СРТ станція Жовтнева Одеської залізниці згідно правил ІНКОТЕРМС -2010 та включав в собі всі витрати по його доставці до вказаного місця. Крім того, умовами контракту сторони визначили, що вартість товару за одну тону в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FОВ МЕD Low мінус 40 доларів США де середня котировка FОВ МЕD Low публікується агентством IСIS і розраховується на підставі IСIS ргiсing Саustic Soda (Europe, Меditerranean) weekli report за два місяця попередніх відгрузок з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця.

Розрахована таким чином ціна зазначалась в специфікації та підписувалась сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відгрузки.

Виконуючи умови вищевказаного контракту та специфікації від 21.05.2014 р. № 16, з метою ввезення товару на територію України, позивачем 24.11.2014 р. була надана відповідачу для митного оформлення електронна митна декларація № 504010000/2014/003018.

При цьому, митна вартість товару у вищезазначеній митній декларації в графі № 43 була заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару в якості основних документів позивачем були надані відповідачу:

- контракт від 01.04.13 р. № RF/RD/79-13/11-М;

- специфікацію від 21.05.2014 р. № 16;

- інвойс від 14.11.14 р. № № V-324.

На етапі перевірки митної вартості товару відповідач відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за першим (основним) методом із посиланням на те, що подані декларантом документи не містять усіх даних на підтвердження числових значень складових митної вартості. Так, подані документи не містять усіх данних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару) та не надані банківські платіжні документи.

Митний орган вважав, що позивачем не були наданi в повному обсязi витребуванi документи. У звязку з вiдсутнiстю цiнової iнформацiї щодо вартостi iдентичних товарiв метод визначечня митної вартостi за цiною договору щодо iдентичних товарiв відповідачем не був застосований.

У звязку з вищенаведеним 24.11.2014 р. відповідач направив на адресу позивача повідомлення № 12552 із запитом про надання додаткових документів:

- бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, банківські документи про здійснення оплати за оцінюваний товар;

- висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару;

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

На виконання зазначеної вимоги та на підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її визначення позивач надав відповідачу листом від 24.11.2014 р. № 466/101-10:

- платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 5244 від 20.11.2014 року;

- біржові котирування Caustik Soda (Europe) міжнародної біржової організації ICIS pricing за останні 4 тижня, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та Специфікації № 16, датовані 25.04.2014, 02.05.2014, 09.05.2014, 16.05.2014;

Згідно наданої позивачем інформації щодо біржових котирувань, ціна на товар за Специфікацією № 17 складала 260,00 доларів США та розраховувалась ним як різниця між середньою котировкою за мінусом 40 доларів США, що відповідало умовам пункту 2.3 контракту.

Позивач зазначає, що інші витребувані відповідачем в запиті документи були відсутні, оскільки за умови контракту товар не страхувався; а інші договори (угоди, контракти) із третіми особами, повязаними з контрактом на поставку товару не укладались.

Таким чином, позивач вважає, що надав відповідачу повний та вичерпний перелік бухгалтерських та інших документів на визначення методу митної вартості товару у відповідності з вимогами контракту та пункту 1 частини 1 статті 57 Митного кодексу України.

Крім того, на підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що до тепер митна вартість товару, який надходив на адресу підприємця за вищезазначеним контрактом, неодноразово декларувалась, зокрема, згідно специфікацій № 1- № 6 (копії в матеріалах справи). При цьому, митна вартість по кожній поставці визначалась декларантом (позивачем по справі) за ціною контракту, і у відповідача не було жодних заперечень або вимог задекларувати імпортний товар за іншою (завищеною) ціною.

24.11.14 р. за результатами розгляду поданих підприємством документів відповідач прийняв рішення № 504000003/2014/000058/1 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару (гідроксиду натрію) за ціною 619,70 доларів США за тонну.

Позивач вважає, що обрахування митної вартості товару який імпортується, було скориговано відповідачем із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, а саме за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів є безпідставним, оскільки рішення Митниці ґрунтувалось на раніше визнаній митній вартості товару, який постачався згідно з митною декларацією від 10.11.2014 р. № 90205000/2014/10792.

У звязку з прийняттям відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови від 24.11.2014 року № 504010000/2014/00020.

Позивач зазначає, що підприємство було не згодне з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару, але враховуючи нагальну потребу у використанні товару в господарській діяльності, та керуючись частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, звернулось з проханням випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України. З метою здійснення митного оформлення товару, позивачем 25.11.2014 р. була подана до Митного органу нова митна декларація № 504010000/2014/003029, у якій ціна ввезеного товару була визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості № 504000003/2014/000058/1, сплачено усі обовязкові платежі, здійснено митне оформлення та товар був випущений у вільний обіг. На думку позивача, відмова у визнанні заявленої митної вартості Митним органом є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та заперечення, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 318 Митного кодексу України від 13.03.12 р. № 4495-VI (надалі - МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Основні засади визначення митної вартості товару врегульовані Розділом ІІІ МК України.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення митної вартості.

Згідно із статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщується через державний кордон України, визначається Декларантом відповідно до норм Кодексу. Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно пункту 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням частини десятої цієї статті.

Ціна, що фактично була сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійсненні покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на повязаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.

Судом встановлено, що митна вартість товару заявлена позивачем шляхом подання митних декларацій та була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортується (вартість операції).

Відповідно до статті 363 МК України під час здійснення митного контролю та митного оформлення митної декларації за допомогою програми Інспектор використовується система управління ризиками.

Згідно статті 361 МК України управління ризиками це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної справи.

Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізація заходів з управління ризиками в митній службі України затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.12 р. № 597.

Судом зясовано, що при занесені декларацій позивача до програми Інспектор спрацював ризик відносно митної вартості товару, тобто, програма автоматично перевела декларацію до групи ризик та визначила обовязковість додаткових заходів, які повинен здійснити інспектор з метою забезпечення належного контролю митної вартості товару.

На думку суду, в даному випадку був відсутній будь-який субєктивний елемент, адже в разі не виконання обовязкових дій, подальше митне оформлення митних декларацій взагалі блокується і є неможливим.

Форма контролю обирається програмою автоматично та є обовязковою для виконання співробітником митного органу.

Під час вирішення спору судом встановлено, що відповідно до поданої позивачем митної декларації спрацювало дві форми контролю ФК №105-2 та ФК 106-2.

Так, форма контролю ФК № 105-2 передбачає, що існує можливе заниження митної вартості товару і митному органу необхідно здійснити перевірку правильності визначення митної вартості, звернувши увагу на вартість ідентичних або подібних товарів.

За формою контролю ФК № 106-2 ФК передбачено, що заявлена митна вартість товару є нижчою, ніж при попередньому митному оформленні такого товару одержувача. (відповідно до таблиці).

Виходячи з ціни товару, що була зазначена позивачем в митній декларації та наявною інформацією митного органу, що містилась в системі управління ризиками, ціна товару на такий самий товар, що ввозився на територію України позивачем була заниженою.

Виходячи з викладеного, стає очевидним результат спрацювання ризику відносно митної вартості товару задекларованого позивачем. Програма Інспектор автоматично перевела декларацію позивача до групи ризику з одночасним визначенням здійсненням обовязкових додаткових заходів. Зокрема, такими обовязковим додатковим заходом є предявлення митному органу додаткових документів, що підтверджують митну вартість товару. Відповідач по справі повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів.

На підставі пункту 3 статті 53 МК України під час митного оформлення товару (соди каустичної) для прийняття рішення про визначення митної вартості відповідачем були витребувані додаткові документи. Позивача було ознайомлено з переліком додаткових документів, необхідних для надання митному органу, що підтверджуються електронним повідомленням, однак надав їх відповідачу не в повному обсязі. На думку відповідача позивач не виконав вимоги митного органу.

Таким чином, відповідач прийшов до висновку, що надані позивачем документи були неналежними та такими, що надані не в повному обсязі, а тому не вважав їх такими, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Суд вважає такий висновок відповідача помилковим, а прийняте рішення безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно частини 2 статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

- обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

- наявну в органу доходів і зборів інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

- вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

- обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

З аналізу наведених норм вбачається, що право прийняття рішення про коригування митної вартості виникає у відповідача лише у разі наявності обгрунтованого сумніву у повноті та достовірності відомостей про митну вартість товару та у разі обгрунтування неможливості визначення митної вартості за наявними документами.

Під час вирішення спору суд прийшов до висновку, що відповідач не навів обгрунтованих доводів на підтвердження висновку про те, що позивачем по справі були заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, а також не обгрунтував в чому саме полягала неможливість визначити митну вартість товару за наявними документами.

В рішенні про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, в якості однієї із підстав відмови, зазначено про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару. Таке твердження відповідача спростовується копією листа позивача від 16.07.2014 р. № 302/101-10 в якому останній надав митному органу інформацію щодо страхування оцінюваного товару. Зокрема, в указаному листі зазначено, що згідно умов контракту вантаж, що є предметом угоди, не страхувався. Враховуючи, що згідно базису поставки СРТ правил Інкотермс 2010 жодна із сторін зовнішньоекономічної операції не мала зобовязань з обовязкового страхування, імпортований в Україну товар не страхувався, що не є порушенням вимог законодавства.

Таким чином, якщо товар за контрактом не страхувався, про що позивачем надана письмова інформація, твердження відповідача про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару є безпідставним.

Згідно пункту 8 частини 2 статті 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.

Отже, якщо страхування не здійснювалось, то вимоги щодо надання неіснуючих документів слід вважати безпідставними.

Стаття 49 МК України визнанчає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1. основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2. другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість);

3. резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Аналіз норм МК України свідчить про те, що законодавчо встановлено про застосування кожного наступного методу лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 МК України.

Відповідно до частини 4 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 58 МК Україїни, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобовязань продавця.

Позивачем доведено, що вартість імпортованого товару співпадала з даними платіжного доручення, митна вартість товару відповідала ціні господарської операції та була сплаченою у повному обсязі.

Діючим законодавством не встановлено обовязкових вимог щодо оформлення оплати за кожним окремим інвойсом, тому оплата декількох інвойсів згідно з одним платіжним дорученням не є доказом відсутності цінової інформації щодо вартості товару.

Таким чином, інші вимоги відповідача щодо надання неповних документів та документів з розбіжностями є безпідставними.

Суд також вважає, що відповідач не обгрунтував своє рішення щодо неможливості застосування основного методу (визначення митної вартості за ціною договору).

Не обгрунтована відповідачем також і правомірність обрання другорядного методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), адже, згідно пункту 1 статті 60 МК України за митну вартість може братися прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами лише за умови, якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Згідно пункту 3 статті 60 МК України для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. При цьому, ці товари мають бути ввезені в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. Проте, відповідач в оскаржуваному рішенні не навів фактів, що є обовязковими відповідно до пункту 2 статті 55 МК України які вплинули на таке коригування.

Послідовність дій посадових осіб Митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначається Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом державної Митної служби України від 13.07.12 р. № 362.

Згідно пункту 6 вказаних Методичних рекомендацій при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим МК України, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

Судом встановлено, що відповідач не зазначив жодних доказів наявності у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Таким чином, слід вважати, що позивач правильно визначав митну вартість товару за ціною контракту із застосуванням основного методу. Згідно приписів частини 1 статті 14 Закону України Про ціни і ціноутворення встановлено, що під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними субєктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатись заниженням ним митної вартості та не є перешкодою для застосування митним органом першого (основного) методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача не є правомірними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державно влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони відповідно до вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта субєктів владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснення нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 24.11.2014 року № 504000003/2014/000058/1, прийняте Миколаївською митницею Міндоходів.

Визнати не чинною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504010000/2014/00020 від 24.11.2014р.

Стягнути судові витрати в сумі 73, 08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.) з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський глиноземний завод ().

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення встановлених строків залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Головуючий суддя О. Ф. Середа