Справа № 2а/1770/1453/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1453/2012

28 травня 2012 року 09год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ПП Штиба ОСОБА_4

до Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області

про визнання нечинною та скасування постанови № 391-п від 29.03.2012 року про накладення штрафу в сумі 48285,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПП Штиба ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування від 29 березня 2012 року за № 391-П. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в постанові зазначено про проведення 21.03.2012 р. перевірки дотримання позивачем вимог чинного законодавства в сфері містобудування, однак в дійсності така перевірка не проводилась. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких пояснив, що Інспекція діяла виключно в межах та на підставі чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Суд виходив з наступного.

У розумінні пунктів 1, 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) спір за участю суб'єкта владних повноважень, що виникає при виконанні ним у спірних відносинах наданих чинним законодавством владних управлінських функцій, підлягає розгляду за правилами КАС.

Виходячи із завдань адміністративного судочинства (стаття 2 КАС), суб'єкти владних повноважень в адміністративних справах, в основному, виступають як відповідачі.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про планування та забудову територій" від 20.04.2000 р. N 1699-III державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Відповідно до Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 р. N 225 "Про затвердження Положення про державний архітектурно-будівельний контроль" (далі по тексту Положення), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність організаційно-технічних і правових заходів, спрямованих на забезпечення дотримання законодавства, державних стандартів, норм і правил, архітектурних вимог і технічних умов, а також положень затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об'єктів (далі - затверджені проектні рішення), місцевих правил забудови населених пунктів усіма суб'єктами містобудівної діяльності незалежно від форм власності під час забудови територій і населених пунктів, розміщення, будівництва, реконструкції, капітального ремонту об'єктів житлово-цивільного, виробничого та іншого призначення, реставрації архітектурних пам'яток, створення інженерної та транспортної інфраструктури, виробництва будівельних матеріалів, виробів і конструкцій.

Відповідно до Положення, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області є територіальним органом Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Тобто, на інспекцію покладено повноваження по здійсненню нагляду з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що у березні 2012 року відповідачем було проведено перевірку позивача щодо дотримання ним вимог у сфері містобудування про що складений акт датований 26.03.2012 року. Даним актом встановлено порушення ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

В акті від 26.03.2012 року зазначається, що перевірка дотримання вимог законодавства відповідачем проводилась з 19.03.2012 по 28.03.2012 року, Також зазначено що 15.12.2010 року з цих питань відповідачем був винесений припис №1075 на усунення виявлених порушень.

В березні 2012 року відповідачем проведена перевірка вимог дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності про що складений акт. Даним актом встановлено невиконання вимог припису від 15.12.2010 року.

26.03.2012р. відповідачем винесений протокол про правопорушення у сфері містобудування, а саме порушення полягало у експлуатації підсобного приміщення по вул. Зарічна, 10 в с. Городище без прийняття його в експлуатацію.

29 березня 2012 року відповідачем винесена постанова №391-П про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. В даній постанові зазначено, що вона винесена на підставі акта перевірки від 21.03.2012 року, протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 21.03.2012 р.

Станом на час вчинення позивачем та виявлення відповідачем правопорушення у сфері містобудування діяв Закон України від 14.10.1994р. № 208/94 "Про відповідальність підприємств, їх обєднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування" зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону №208, разом з протоколом складається припис про усунення допущених порушень.

Статтею 1 Закону №208 встановлено, що підприємства, їх об'єднання, установи та організації (далі - підприємства) незалежно від форм власності, які здійснюють проектування, роботи по будівництву, реконструкції, реставрації та капітальному ремонту (далі - будівельні роботи), виготовляють будівельні матеріали, вироби і конструкції, а так само які є замовниками у будівництві або поєднують функції замовника і підрядчика, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення, зокрема: експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями - у розмірі десяти відсотків вартості виконаних робіт.

При дослідженні судом постанови №391-П про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 29.03.2012 р. судом встановлено, що винесенню вказаної постанови передує складений 26.03.2012 р. протокол про правопорушення у сфері містобудування та припис від 15.12.2010 року № 1075.

Згідно із ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій керувався абзацом 3 пункту 6 частини 2 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" в редакції від 22.12.2011р., яка набрала чинності з 19.01.2012 року.

Зазначеною нормою передбачено, що суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за таке правопорушення як експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта, зокрема, до об'єктів I категорії складності - у розмірі вісімнадцяти мінімальних заробітних плат.

Однак в судовому засіданні встановлено, що позивачем вчинені порушення в грудні 2010 року та виявлені відповідачем згідно припису від 15.12.2010 р, що стверджується як актом перевірки від 26.03.2012р., так і винесеним 15.12.2010р. приписом.

Законом України від 22.12.2011, № 4220-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності", внесені зміни, зокрема, Закон №208 викладений в новій редакції. Дана редакція набрала чинності з 19 січня 2012 року і значно посилює відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності.

Так, в силу вимог частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з офіційним тлумаченням цього положення, наданим у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.99 N 1-рп/99 у справі N 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зворотна ж дія нормативно-правових актів в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, стосується лише фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, оскільки позивач вчинив порушення, а відповідач його виявив до набрання чинності новою редакцією Закону України Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, то відповідач неправомірно допустив зворотну дію в часі закону, застосувавши до позивача норми абзацу 3 пункту 1 частини 6 статті 2 Закону України Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, який діє з 19.01.2012 року.

Одночасно, частиною 1 статті 3 Закону України "Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ і організацій за правопорушення у сфері містобудування", яка передбачає порядок накладення та стягнення штрафів за правопорушення у сфері містобудування, визначено, що підставою для розгляду справи про правопорушення у сфері містобудування є протокол, складений уповноваженою на те особою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки. Частиною 2 обумовленої статті Закону передбачено, що разом з протоколом складається припис про усунення допущених порушень, що не було дотримано інспекцією ДАБК у Рівненській області під час притягнення позивача до відповідальності за правопорушення у сфері містобудування. Припис до протоколу від 26.03.2012 року відповідачем не складався.

Абзац 3 частини 1 статті 239 Господарського кодексу України передбачає, що адміністративно-господарський штраф є одним із виду адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок застосування яких встановлений Господарський кодексом та іншими законодавчими актами - ч.2 ст.238 ГКУ.

У відповідності до ч. 1 ст. 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що зазначені в акті від 26.03.2012 р. порушення були раніше зафіксовані інспекцією згідно припису від 15.12.2010 року, постанова №391-п від 29.03.2012 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування, винесена відносно ОСОБА_1, вказує на пропуск шестимісячного терміну з дня виявлення порушення для застосування штрафу.

Викладене вказує на те, що на час винесення інспекцією ДАБК у Рівненській області постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування №391-п від 29.03.2012 року пройшов встановлений законом строк щодо застосування адміністративно - господарських санкцій (штрафу).

В акті перевірки зазначено що будівельні роботи проведені в повному обсязі, проте не наведено фактів, що підтверджують вказану обставину.

В документах відповідача, а саме в постанові, акті перевірки та протоколі перекручені дати, постанова посилається на неіснуючий протокол та акт від 21.03.2012 року, водночас акт перевірки від 26.03.2012 року стверджує що перевірка тривала до з 19.03.2012 до 28.03.2012 року. Водночас сам акт складений 26.03.2012 року.

В судовому засіданні допитаний як свідок інспектор Кичун М.В., який проводив перевірку не заперечив той факт що під час перевірки будівля фактично не експлуатувалась. Водночас свідок на запитання суду не навів жодного доказу з якого ним був зроблений висновок в акті перевірки про експлуатацію вказаного приміщення.

Наведені обставини на думку суду свідчать про необґрунтованість та недостовірність висновків відповідача в акті перевірки.

Відповідно до п. 8 ст. 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності»забороні експлуатації підлягають не прийняті в експлуатацію закінчені обєкти будівництва, як вже зазначалось вище, в судовому засіданні не здобуто доказів завершення будівництва.

Крім того, суд зауважує, що доводи позивача про те, що будівля знаходиться на стадії закінчення будівельних робіт і фактично не експлуатується відповідачем не спростовані.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факти здійснення позивачем порушення у сфері містобудування, а отже у органу державного контролю не було підстав для винесення оспорюваної постанови.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач повністю довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, натомість відповідач не довів правомірність винесення постанови від 29 березня 2012 року № 391 - п про накладання на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудування, а отже постанова підлягає визнанню судом протиправною та скасуванню.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що відповідач при винесенні рішення про застосування фінансових (штрафних) санкцій до позивача діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому позов позивача належить до задоволення.

На користь позивача присуджується судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинною та скасувати постанову від 29.03.2012 року №391-п про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівельної діяльності у сумі 48 285 грн.

Присудити на користь позивача ПП Штиба ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 482,85 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.