Справа № 820/7875/15
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 серпня 2015 р. № 820/7875/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

прокурора - Кравцова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Прокуратури Дзержинського району м. Харкова
про визнання дій незаконними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність відповідача, у зв'язку з неправомірною відмовою в представництві в суді законних прав та інтересів ОСОБА_1.

2. Зобов'язати відповідача представляти права та законні інтереси ОСОБА_1 в Дзержинському районному суді м. Харкова по цивільним справам №638/22211/14-ц, №638/22019/14-ц, №638/6299/14-ц.

3. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду, яка була завдана позивачу неправомірною бездіяльністю у розмірі 27404,00 грн.

В обґрунтування вказаних вище позовних вимог позивач вказав, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходяться цивільні справи № 638/22211/14-ц, 638/22019/14-ц, 638/6299/14-ц за його позовами про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями та протиправною бездіяльністю збоку правоохоронних органів Полтавської області. У зв'язку з тим, що позивач є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи та за станом здоров'я не в змозі у суді самостійно захищати свої інтереси та порушені права і реалізовувати процесуальні повноваження, а також у зв'язку з відсутністю у останнього коштів звернутись за допомогою до адвоката, він, керуючись вимогами ст. ст. 3, 19, 121 Конституції України, ст. ст. 45 ЦПК України, ст. ст. 35, 36-1 Закону України "Про прокуратуру", наказу ГПУ № 6гн від 28.11.2012р., неодноразово звертався до відповідача - прокуратури Дзержинського району м. Харкова, з вимогою представляти його інтереси у Дзержинському районному суді м. Харкова саме прокурором. Однак, відповідач, як вважає позивач, по напрацьованій негативній практиці, в порушення Конституції та законів України, необґрунтовано та по надуманим причинам відмовив позивачу у представництві його інтересів в суді. Такі неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, як стверджує позивач, є заборонним заходом та анті суспільним діянням, котре спричиняє шкоду громадянину.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Додатково пояснив, що відповідачем зовсім не вчинюються дії щодо належного розгляду звернень громадян, у т.ч. позивача, а відтак прокуратура району на теперішній час не виконує у повному обсязі повноважень, покладених на неї законом.

Відповідач - прокуратура Дзержинського району м. Харкова, позов не визнав. У письмових запереченнях на позов (а.с. ) відповідач вказав, що підстави для вжиття заходів представницького характеру, передбачені ст. 36-1 ЗУ "Про прокурату" відсутні, відтак позов ОСОБА_1 та його доводи є цілком необґрунтованими. Так, відповідно до наявних у прокуратурі району даних, ОСОБА_1 звертався до прокуратури з численними заявами про представництво його в інтересів в суді. Зокрема, на особистому прийому у прокуратурі ним було подано три такі заяви. Однак, обґрунтованих підстав для здійснення такого представництва прокуратурою району об'єктивно не встановлено.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Оскільки позивач не втратив матеріального інтересу до вирішення спору по суті, а добуті судом докази повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, приписи ч.1 ст.2 КАС України імперативно спрямовують розгляд справи на захист прав та охоронюваних законом інтересів приватного субєкта права, то суд вважає за можливе вирішити справу на підставі зібраних судом документів.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Розглядаючи справу, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь субєктів владних повноважень, до яких в розумінні ст. 3 КАС України та Закону України Про прокуратуру належить і відповідач при реалізації функції контролю за додержанням і застосуванням законів в порядку ст. 19 названого закону, викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а також наведених норм процесуального закону, суд встановив, що правовідносини з приводу функціонування інституту прокуратури унормовані приписами Закону України Про прокуратуру.

Аналізуючи положення згаданого акту законодавства, суд доходить висновку, що прокурор є незалежним субєктом права, самостійно визначає підстави та приводи для реалізації законодавчо наданих повноважень контролю, самостійно обирає спосіб реалізації власної управлінської функції, а відтак, не може бути примушений до прийняття певного бажаного для конкретної особи рішення.

Разом з тим статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі й в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 121 Конституції України гарантує, що прокуратура України здійснює представництво інтересів громадянина в судах у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про прокуратуру», діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань:

1) закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної системи, прав національних груп і територіальних утворень;

2) гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; 3) основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Відповідно до наказу ГПУ № 6 гн від 28.11.2012р., основними завданнями представництва в суді вважається реальний захист та поновлення прав і законних інтересів громадян, які неспроможні через фізичний чи матеріальний стан, недосягання повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої права або реалізувати процесуальні повноваження, а також захист інтересів держави, що порушуються або можуть бути порушені внаслідок протиправних діянь фізичних і юридичних осіб, фактичне усунення порушень закону.

Зясувавши обставини спірних правовідносин, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оглянувши відповіді прокуратури Дзержинського району м. Харкова на звернення позивача щодо представництва його інтересів в суді, суд зазначає, що відповідачем не надано позивачу жодної обґрунтованої відповіді відносно порушеного ним питання. Дані відповіді містять інформацію стосовно процесуально руху цивільних справ.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають реально наявні у учасників суспільних правовідносин права або інтереси.

Оскільки судовим розглядом встановлений факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то позов в цій частині належить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншими порушеннями прав, свобод та інтересів субєктів публічно правових відносин, розглядаються адміністративним судом , якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно правовий спір.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також, матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, з доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду.

За таких підстав позов в ці й частині вимог слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Дзержинського району м.Харкова про визнання дій незаконними - задовольнити частково.

Зобов'язати Прокуратуру Дзержинського району м.Харкова розглянути питання щодо представництва прав та законних інтересів ОСОБА_1 в Дзержинському районному суді м.Харкова в цивільних справах: №638/22211/14-ц, №638/22019/14-ц, №638/6299/14-ц, в установленому законом порядку та надати з цього приводу обґрунтовану відповідь.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 21 серпня 2015 року.

Суддя О.В. Панченко