Справа № 2а-2752/09/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 р. Справа № 42493/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Любашевського В.П., Заверухи О.Б.,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання нечинним рішення про відмову встановлення статусу учасника бойових дій, зобовязання надання статусу учасника бойових дій, -

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання нечинним рішення про відмову встановлення статусу учасника бойових дій, зобовязання надання статусу учасника бойових дій.

В адміністративному позові ОСОБА_1 покликається на те, що він перебував у тривалому, закордонному відрядженні, у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово, Спеціального миротворчого центру Київського національного університету внутрішніх справ на посаді, командира відділення 3-го оперативного взводу (Колишня Союзна ОСОБА_2).

20.07.2008 року позивач звернувся із рапортом в ГУ МВС України у Львівській області, з проханням надати статус учасника бойових дій. Однак, ГУ МВС України при розгляді

вищевказаного рапорту позивача, відмовило у наданні такого статусу, (лист № 554 від 11.08.2008 року).

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2009 року в позові ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання нечинним рішення про відмову встановлення статусу учасника бойових дій, зобовязання надання статусу учасника бойових дій відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати, якою задоволити його позовні вимоги, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до наказів МВС України від 18.07.2006 року № 388 о/с, 19.07.2007 року № 938 о/с та від 31.08.2007 року №1172 о/с, з 17.07. 2006 року по 17.07. 2007 року, ОСОБА_1, перебував у тривалому закордонному відрядженні у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово Спеціального миротворчого центру Київського національного університету внутрішніх справ на посаді командира відділення 3-го оперативного взводу, після чого термін його перебування у відрядженні було продовжено до 14.11.2007 року, що підтверджується довідками з місця перебування.

20.07.2008 року, позивач звернувся із рапортом в ГУ МВС України у Львівській області з проханням надати йому статус учасника бойових дій, але йому було відмовлено. При винесенні оскаржуваної постанови суд керувався постановою КМУ від 08.11.2007 року про доповнення переліку держав і період бойових дій на їх території», яка набула чинності з 13.11.2007 року в якій доповнено позицію: «ОСОБА_2 - 15 липня 1992 року словами і цифрами - 16 червня 1999 року». Так, суд прийшов до висновку, що перелік держав і періодів бойових дій на їх територій не співпадають з періодом його перебування у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово держава ОСОБА_2, за вказаним переліком не передбачено.

Проте, з вказаним висновком суду не погоджується, оскільки під час перебування з 17.07.2006р. по 17.07.2007 року діяла, постанова КМУ України в редакції від 08.02.1994р. № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» якою передбачено, що ОСОБА_2 включена до переліку держав і періодів бойових дій на їх території. При цьому, будь-які часові обмеження щодо періоду тривання бойових дій чи перебування миротворчого контингенту відсутні. Але судом, при винесенні оскаржуваної постанови, цього враховано не було, натомість застосовано постанову КМУ № 1296 від 08.11.2007 «Про доповнення переліку держав і періодів бойових дійна їх території» яка набула чинності з 13.11.2007 року в якій доповнено позицію: «ОСОБА_2 - 15 липня 1992 року словами і цифрами - 16 червня 1999 року, якою встановлено певні часові обмеження, що суперечить положенню ст. 58 Конституції України, у відповідності до якої закони України та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що постановою КМ України від 08.02.1994 року N 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Згідно згаданого переліку держав і періодів бойових дій на їх території, зазначено державу ОСОБА_2 в період 15 липня 1992 року - 16 червня 1999 року, згідно змін внесених Постановою Кабінету-Міністрів України № 1296 від 08.11.2007 року.

Таким чином, рішення викладене в листі ГУ МВС України з розгляду питання пов'язаного встановленням статусу учасника бойових дій № 554 від 11.08.2008 року про відмову позивачу в надані такого статусу відповідає чинному законодавству, оскільки законодавцем встановлено, що учасниками бойових дій визначаються військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

ОСОБА_5 в якій велися бойові дії в період 15 липня 1992 року - 16 червня 1999 року зазначена в переліку визначеному Кабінетом Міністрів України, однак позивач перебував тривалому закордонному відрядженні у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово в період 17 липня 2006 року - 14 грудня 2007 року.

Тобто, враховуючи зазначене, оскільки на законодавчому рівні чітко визначений перелік держав і періодів бойових дій на їх території, однак період перебування позивача у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово держава ОСОБА_5, вказаним переліком не передбачено.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права та є не вірними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 17.07.2006 року

по 14.12.2007 року, відповідно до наказів МВС України від 18.07.2006 року № 388 о/с, від

19.07.2007 року № 938 о/с та від 31.08.2007 року № 1172 о/с, перебував у тривалому закордонному відрядженні у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово Спеціального миротворчого центру Київського національного університету внутрішніх справ на посаді командира відділення 3-го оперативного взводу (Колишня Союзна ОСОБА_2), згідно довідки № К 1-851/2 від 10.12.2007 року.

20.07.2008 року позивач звернувся з рапортом в ГУ МВС України у Львівській області з проханням надати статус учасника бойових дій. При розгляді вказаного рапорту, комісія відмовила.

Згідно ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, учасниками бойових дій визнаються: учасники

бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Збройних Сил України, Служби

безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Постановою КМ України від 08.02.1994 року N 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Згідно згаданого переліку держав і періодів бойових дій на їх території, зазначено державу ОСОБА_2 в період 15 липня 1992 року - 16 червня 1999 року, згідно змін внесених Постановою Кабінету-Міністрів України № 1296 від 08.11.2007 року.

Таким чином, рішення викладене в листі ГУ МВС України з розгляду питання пов'язаного встановленням статусу учасника бойових дій № 554 від 11.08.2008 року про відмову позивачу в надані такого статусу відповідає чинному законодавству, оскільки законодавцем встановлено, що учасниками бойових дій визначаються військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

ОСОБА_5 в якій велися бойові дії в період 15 липня 1992 року - 16 червня 1999 року зазначена в переліку визначеному Кабінетом Міністрів України, однак позивач перебував тривалому закордонному відрядженні у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово в період 17 липня 2006 року - 14 грудня 2007 року.

Тобто, враховуючи зазначене, оскільки на законодавчому рівні чітко визначений перелік держав і періодів бойових дій на їх території, однак період перебування позивача у складі Спеціального миротворчого підрозділу МВС України в Косово держава ОСОБА_5, вказаним переліком не передбачено.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2009 року у справі № 2а-2752/09 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала складена в повному обсязі 06 лютого 2011 року.

Головуючий суддя В.В.Ніколін

Судді В.П. Любашевського

ОСОБА_6