Справа № 2а/1770/2226/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2226/2012

27 червня 2012 року 11год. 47хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Деркач Н.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4
до Дубенська об'єднана державна податкова інспекція
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Дубенської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень форми «Р» від 16.03.2013 р. № з податку з доходів фізичних осіб в сумі 23346,45 грн. та № з штрафних санкцій за порушення встановлених законодавством строків зберігання документів в сумі 510,00 грн..

Позовні вимоги підтримані в судовому засіданні представником позивача, який на їх обґрунтування зазначив про безпідставність визначення позивачу суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 23346,45 грн. спірним податковим повідомленням-рішенням, позаяк доходів у розмірах, обумовлених податковим органом, він фактично не отримував. Доводив, що база для оподаткування при реалізації транспортних засобів була визначена податковим органом, виходячи з митної та фактурної вартості, а не з фактичної ціни реалізації. Крім того, податковий орган прийняв до розрахунку всі транспортні засоби, які знімалися ФОП ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, не дослідивши чи дійсно був факт реалізації. Також ствердив, що висновки податкового органу ґрунтуються на інформації, одержаної з джерел інших, ніж звітність або первинні документи, що законодавством не передбачено. Відтак, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позов. Зазначив, що в ході перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем порядку оподаткування операцій з продажу транспортних засобів, внаслідок якого ним занижено базу оподаткування податком з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності. Відповідно до цього, податковий орган, врахувавши митну та фактурну вартість автомобілів, констатував, що позивач за період 01.04.2010 р. по 31.12.2010 р. отримав 361134,84 грн., в 2011 р. 623150,50 грн., обсяг виручки не менше за митну та фактурну вартість реалізованих транспортних засобів та повинен був перейти на загальну систему оподаткування, позаяк з цього часу сума одержаної ним виручки перевищила встановлений рівень. Як результат, податковим органом з врахуванням даних про митну та фактурну вартість реалізованих позивачем автомобілів, було визначено, що позивачем не оподатковано суму чистого доходу отриманого від реалізації транспортних засобів на загальній системі оподаткування. Відтак, вважає нарахування позивачу податкових зобовязань правомірним. Також стверджує, що під час перевірки позивачем не було надано ні документів, які підтверджують фактично понесені ним витрати на придбання транспортних засобів, ні документів на спростування правильності визначеної податковим органом бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності. Відповідно до наведеного, просив в позові відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 07.02.2012 року по 27.02.2012 року Дубенською об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2011 року. Її результати оформлені актом №8/17-38/НОМЕР_1 від 03.03.2012 року. На акт перевірки платником податків подавались заперечення, які податковим органом розглянуто та відхилено .

Актом зафіксовано, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець Радивилівською райдержадміністрацією 28.08.2006 року, свідоцтво ВО1 №661621, і з 28.08.2006 року перебуває на податковому обліку в Радивилівському відділенні Дубенської ОДПІ; платником ПДВ не реєструвався; в охоплений перевіркою період здійснював такий вид діяльності як роздрібна торгівля транспортними засобами та агрегатами. Товари, що реалізуються, є транспортні засоби. Протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_4 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування. Вказані обставини визнаються сторонами.

Під час перевірки Дубенською ОДПІ використано книгу обліку доходів і витрат підприємця, звіти по єдиному податку, інформацію з БТІ, інформацію Львівської митниці, Рівненської митниці, Ягодинської митниці про митну та фактурну вартість ввезених на територію України ФОП ОСОБА_4 транспортних засобів, інформацію ВРЕР м.Дубно про поставлені позивачем та зняті з обліку для реалізації транспортні засоби, вантажно-митні декларації, довідки-рахунки, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, квитанції про сплату транспортного податку.

Крім вказаної документації Дубенською ОДПІ при перевірці використані відомості з наступних баз даних: "АІС Облік податків та платежів" (ТАХ), АРМів "БЕСТ ЗВІТ"; "Митниця", "Транспорт", "Земля", "Касові апарати", "АБПР", "Стан", ЦБД ДРФО.

Згідно з розділами 2.1.-2.4. акту перевірки, в періоді з 04.10.2010 року по 31.12.2011 року позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок.

Так, за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року, що підлягав перевірці ФОП ОСОБА_4 задекларовано виручку на рівні 270000,00 грн., а за період: 01.01.2011 року по 31.12.2011 року обсяг виручки становить 495000,00 грн. На підставі відомостей ВРЕР м.Дубно податковим органом було встановлено, що в цей період ФОП ОСОБА_4 були зняті з обліку для реалізації транспортні засоби. На підставі інформації митних органів про митну та фактурну вартість транспортних засобів, ревізор Дубенської ОДПІ зробив висновки про те, що за даними перевірки дохід ФОП ОСОБА_4 у 2-4 кварталі 2010 року становить 361135,00 грн. Оскільки обсяг виручки позивача не перевищив 500000,00 гри., то вказана розбіжність (91135,00 грн.) не призвела до порушення податкового законодавства.

У 2011 році ФОП ОСОБА_4 задекларував дохід в розмірі 495000,00 грн. Відповідач констатував, що фактично валовий дохід позивача за вказаний період склав 623151,00 грн.

Вказана сума була обрахована шляхом додавання митної та фактурної вартості автомобілів, знятих позивачем для реалізації впродовж 2011 року. Оскільки вказана сума перевищує встановлену Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 3.07.1998 р. №727/98 межу 500000,00 грн., яка дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, податковий орган зазначив, що у 2011 році дохід ФОП ОСОБА_4 за останні 12 місяців перевищив допустимий рівень і склав 623150,63 грн. Разом з тим, позивач не перейшов на загальну систему оподаткування і продовжував здійснювати свою господарську діяльність сплачуючи єдиний податок.

Відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податків, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з підпунктом «є» пункту 176.1 ст.176, статтями 177 і 178 Податкового кодексу України, застосовують ставку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня податкового звітного року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Таким чином, оподатковуваний дохід за 2011 рік становить 123150,60 грн.

Середньомісячний оподатковуваний дохід становить 10262,55 грн. (123150,60 грн./12)

Сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 15%: 9410,00 грн. (мін.заробітна плата на 01.01.2011 р. * 10), сума податку з доходів фізичних осіб 1411,50 грн. (9410,00*15%).

Сума середньомісячного доходу, що оподатковується за ставкою 17%: 852,55 грн. ((10262,55 грн. 9410,00 грн.), сума податку з доходів фізичних осіб 144,93 грн. (852,55,00*17%).

Разом, сума податку з доходів фізичних осіб, розрахована із середньомісячного доходу становить 1556,43 грн. (1411,50 грн. + 144,93 грн.)

Всього, за охоплений перевіркою період податковим органом сума податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік визначена на рівні 18677,16 грн. (1556,43*12). Вказана сума у вигляді грошового зобовязання була донарахована позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням № від 16 березня 2012 року.

Крім того, Дубенською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.03.2012 р. на суму 510,00 грн. штрафних санкцій за порушення встановлених законодавством строків зберігання документів, яким зафіксовано порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.

Згідно вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

Суд не погоджується з висновками податкового органу, які лягли в основу податкових повідомлень-рішень від 16 березня 2012 року №, про порушення позивачем вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, та № щодо порушення вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, виходячи з наступного.

За змістом пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 3.07.1998 р. №727/98, для субєктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень запроваджується спрощена система оподаткування, обліку та звітності, при чому, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Ставка єдиного податку для субєктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Пункт 6 Указу стверджує, що субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку з доходів фізичних осіб. Крім того, п.1 підрозділу 8 Перехідних положень Податкового кодексу України у редакції, яка діяла до 01.01.2012 р. стверджує, що платники єдиного податку фізичні особи-підприємці не є платниками податку з доходів фізичних осіб. Крім того, п.1 підрозділу 8 Перехідних положень Податкового кодексу України (редакція дійсна до 01.01.2012 р.), зазначає, що з 1 січня 2011 р. до внесення змін до розділу XIV Податкового кодексу України, в частині оподаткування субєктів малого підприємництва застосовуються Указ Президента України від 3 липня 1998 р. №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» (з наступними змінами) та абзаци шостий двадцять восьмий пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян».

За змістом п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

П.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року №727/98 стверджує, що виручкою є фактично отримана субєктом підприємницької діяльності сума коштів. Вказана норма не містить вимог до визначення виручки не нижче оціночної, митної чи фактурної вартості майна. П.1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на який посилається податковий орган, визначено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

За таких обставин, висновок податкового органу щодо визначення доходу від продажу транспортних засобів виходячи з фактурної чи статистичної митної вартості не ґрунтується на вимогах чинного законодавства про оподаткування, а відтак і визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за даними РЕР м.Дубно УДАІ та даних електронної бази «Митниця» про зняті з реєстраційного обліку транспортні засоби, вартість яких визначена податковим органом з митної статистичної або фактурної вартості транспортних засобів, проведено неправомірно.

Фактично, при визначенні виручки, податковим органом застосовано митну статистичну та фактурну вартість транспортних засобів, яка актом перевірки визначена як звичайна ціна. В той же час, згідно п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, "звичайну ціну" в першу чергу визначається виходячи з рівня справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку (території найближчій стосовно будь-якої із сторін договору) ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів. Для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними (однорідними) товарами у співставних умовах. Якщо товари, ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам, стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну, визначення звичайної ціни здійснюється із врахуванням таких факторів. Відповідно до пп.1.20.5-1 п.1.20 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням таких норм, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна.

З акту перевірки та з долучених до матеріалів справи копій документів, які використовувались відповідачем під час податкової перевірки позивача слідує, що податковим органом не здійснювались заходи щодо дослідження справедливих ринкових цін на ідентичні або однорідні товари, що не заперечується в судовому засіданні і представником відповідача.

Відповідач, всупереч порядку визначення звичайних цін, обумовлених пунктом 1.20 названого Закону, прийняв за звичайну ціну митну статистичну та фактурну вартість товарів, однак така вартість товару не є звичайною ціною в розумінні Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Крім того, Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 3 липня 1998 року №727/98, Податковий кодекс України, на час існування спірних правовідносин, взагалі не покладають обовязку по застосуванню "звичайної ціни" при визначенні виручки субєктом малого підприємництва. Обєкт оподаткування повинен визначатися із ціни продажу обумовленої договором, або ж із суми коштів, яка фактично, а не імовірно, одержана такою фізичною особою.

Статтями 266-274 Митного кодексу України визначено методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, при чому основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка і зазначається у митній декларації як фактурна вартість у рядках 22, 42 «Ціна товару», тобто фактурна вартість це сплачені підприємцем кошти.

Відповідно до п.4 Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України №307 від 09.07.1997 р., фактурна вартість ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку-фактурі (рахунку-проформі). Митна вартість ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, обчислена відповідно до положень Митного кодексу України (ст.259 Митного кодексу України).

Згідно ст.VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ), митна вартість визначається виключно для митних цілей. Таким чином, визначення митної вартості відображається на виручці від реалізації товару опосередковано і стосується лише розміру сплачених при розмитненні платежів.

Донарахування податковим органом податкових зобовязань допустиме лише у випадку підтвердження факту заниження субєктом господарювання суми зобовязань, який, в свою чергу, підтверджено документально.

Оскільки твердження про необхідність нарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб ґрунтуються на тому, що позивачем занижено базу оподаткування таким доходом, то податковий орган мав право зробити такі висновки лише маючи в своєму розпорядженні документи, які б підтверджували факт настання такої події, як отримання позивачем доходу за відчужені транспортні засоби у розмірі, що дорівнює їх фактурній чи митній статистичній вартості. Втім, ні на момент перевірки, ні на момент розгляду справи судом, жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що позивачем у охопленому перевіркою періоді отримано такий дохід, відповідач в своєму розпорядженні не мав і не має. В силу вимог частини 4 статті 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно, повідомлення митниці про митну статистичну чи фактурну вартість транспортних засобів не є належними доказами в розумінні статті 70 КАС України, позаяк не містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За встановленими судом обставинами, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 16.03.2012 р. № не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та добросовісності.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дубенська ОДПІ є органом " державної влади, і відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та вимогам Закону України- "Про державну податкову службу в Україні" №509-ХІІ від 04.12.1990 року. Здійсненням контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом. Право самостійно збільшувати суму грошового зобовязання платників податків реалізується з дотриманням вимог податкового законодавства, тобто за умови встановлення за результатами перевірок платника податків, фактів заниження сум податкових зобов'язань. Оскільки наведені в акті перевірки позивача обставини щодо порушення позивачем вимог п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, рішення суб'єкта владних повноважень, в основу яких покладено ці висновки, є незаконним.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2012 р. на суму 510,00 грн. штрафних санкцій за порушення встановлених законодавством строків зберігання документів, яким зафіксовано порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, суд також не може погодитись із висновками податкового органу.

Згідно вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. Проте, податковим органом в акті перевірки не наведено фактів відмови платника податків від надання документів, що стосуються діяльності у перевіреному періоді, крім того, податковим органом зазначено на с.17 акта перевірки, що книга обліку доходів і витрат за ф.№10 №2069 від 12.09.2006 р. ФОП ОСОБА_4 велась.

Відповідно до п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України, передбачається накладення штрафних санкцій за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно акта перевірки (с.5-6 акта перевірки), матеріали позивачем надані. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, нарахування податковим органом здійснене із джерел інших, ніж звітність або первинні документи, в тому числі, використовуючи дані митних декларацій при ввезені транспортних засобів на територію України та інформацію з бази даних "Митниця". Податковим органом не зазначено яких саме первинних документів не надано податковому органу, а також не надано суду звернень податкового органу до позивача щодо надання документів та документа, який би фіксував факт ненадання вказаних документів.

Таким чином, податковий орган вправі визначити суми штрафних санкцій лише за умови встановлення за результатами перевірок платника податків, фактів порушення вимог законодавства з цих питань. Оскільки наведені в акті перевірки позивача обставини щодо порушення позивачем вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, рішення суб'єкта владних повноважень, в основу яких покладено ці висновки, є неправомірними.

Враховуючи сукупність наведених обставин поряд із правовою специфікою податкових повідомлень-рішень, як актів органів державної податкової служби України, яка полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався субєкт владних повноважень, у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 16.03.2012 р. №, № підлягають скасуванню в судовому порядку.

Окремо слід зауважити, що згідно пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» від 3.07.1998 р. №727/98, для субєктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень запроваджується спрощена система оподаткування, обліку та звітності.

Податковим органом перевищення вказаної граничної межі ні нормативно, ні документально не підтверджено, а тому висновки про відсутність у позивача права перебувати на спрощеній системі оподаткування є безпідставними та протиправними.

За змістом статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Всупереч цьому, відповідачем не були доведені ті обставини, на яких ґрунтувались його заперечення, а зокрема відповідачем не підтверджено належними доказами у справі обставини щодо отримання позивачем доходу в обумовлених вище розмірах та відповідно досягнення граничного рівня доходу оподатковуваних операцій, за наявності якого виникає обовязок платника податків перебувати на загальній системі оподаткування.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.03.2012 р. № та № підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати по справі-згідно частини 1 статті 94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Рівненської області від 16.03.2012 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 238,56грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.