Справа № 2а-4885/09/1770
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 р. < Текст >Справа № 27786/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Рівне, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з державної податкової інспекції (ДПІ) у м. Рівне на її користь суму неотриманого надміру сплаченого у 2008 році податку з доходів фізичних осіб у розмірі 205,12 грн., а також штрафні санкції в розмірі 50 відсотків від суми неотриманого надміру сплаченого податку внаслідок застосування права на податковий кредит у розмірі 102,56 грн., а всього 307,68 грн..

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає постанову необгрунтованою і такою, що містить порушення норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що при нарахуванні податкового кредиту з річного оподатковуваного доходу вона неправомірно виключила збір до Пенсійного фонду та внески до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, суперечать вимогам п.п. 1.6, 1.16 ст.1, п.3.5 ст. 3 та п.п. 5.3.5 п. 5.3 ст. 5 Закону України ,,Про податок з доходів фізичних осіб.

Крім того суд необґрунтовано врахував безпідставні посилання ДПІ у м. Рівне на п.п. 5.4.2. ст. 5 Закону України ,,Про податок з доходів фізичних осіб про можливість застосування податкового кредиту до нарахованої річної заробітної плати.

Покликаючись на вимоги п.18.8 ст. 18, пп. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20 Закону України ,,Про податок з доходів фізичних осіб, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задоводлльнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що чинне законодавство не передбачає можливості відшкодування надміру сплаченого податку за рахунок коштів призначених для фінансування органів податкової служби, а тому вимоги позивача до відповідача є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом п.1.16 ст. 1 Закону України від 22.05.2003року № 889-IV ,,Про податок з доходів фізичних осіб (чинного на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом. Згідно з п. 3.5 ст.3 Закону № 889-IV при нарахуванні доходів у вигляді заробітної плати об'єкт оподаткування визначається як нарахована сума такої заробітної плати, зменшена на суму збору до Пенсійного фонду України та внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, які відповідно до закону справляються за рахунок доходу найманої особи.

Підпунктом 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 Закону № 889-IV визначено перелік витрат, дозволених до включення до складу податкового кредиту, зокрема: суму витрат платника податку на сплату за власний рахунок страхових внесків, страхових премій та пенсійних внесків страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, установі банку за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок, на пенсійні вклади як такого платника податку, так і членів його сім'ї першого ступеня споріднення, яка не перевищує (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування). Відповідно до п. 18.8 ст. Закону № 889-IV сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

Пунктом 20.4 статті 20 Закону № 889-IV встановлено, що особою, яка несе відповідальність за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, є: а) податковий орган, який порушує строки подання розрахунку такої суми або занижує його розмір; б) орган Державного казначейства України, що порушує строки такого повернення або занижує його розмір (підпункт 20.4.1).

За неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, на користь платника податку сплачуються такі штрафи: якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 10 відсотків від такої суми; якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 31 до 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 50 відсотків від такої суми; якщо платник податку не отримує таку суму у строк, визначений цим Законом, при затримці від 91 календарного дня, наступного за останнім днем граничного строку її виплати, - у розмірі 100 відсотків від такої суми. Нарахування таких штрафів самостійно здійснюється органом Державного казначейства України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (підпункт 20.4.2).

Повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, та штрафів відповідно до підпункту 20.4.2 цього пункту здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який зараховується цей податок до його розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів. У разі коли штрафні (фінансові) санкції застосовуються внаслідок наявності причин, визначених підпунктом "а" підпункту 20.4.1 цього пункту, така сума стягується у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу (підпункт 20.4.3).

У разі коли особи, що зобов'язані цим пунктом нести відповідальність за неповне або несвоєчасне надання платнику податку бюджетного відшкодування, не здійснюють або відмовляються здійснювати зазначене відшкодування (його частини) всупереч нормам цього Закону, то платник податку має право оскаржити їх дії (бездіяльність) у суді (господарському суді) без попередньої сплати державного мита у зв'язку з поданням позовної заяви (скарги) (підпункт 20.4.4).

З матеріалів справи суд вбачає, що 11 березня 2009 року ОСОБА_1 подала до ДПІ у м. Рівне декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2008 року, з метою реалізації права на нарахування податкового кредиту. В декларації задекларувала суму річного оподатковуваного доходу за 2008 рік в розмірі 7949,80 грн. та суму утриманого податку з доходів фізичних осіб 1195,09 грн.. Також включила до складу податкового кредиту звітного року витрати, фактично понесені нею протягом такого звітного року, а саме: суму витрат платника податку на сплату за власний рахунок страхових внесків, страхових премій та пенсійних внесків страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, установі банку за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом.

13 травня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ВіЕйБі Пенсія, яке являється адміністратором Непідприємницького товариства ,,Відкритий недержавний пенсійний фонд ,,Європа та ОСОБА_1 укладено пенсійний контракт № Ф-1500-196.

За умовами даного договору позивачем було сплачено на рахунок Непідприємницького товариства ,,Недержавний пенсійний фонд ,,Європа пенсійні внески протягом 2008 року на загальну суму 13500,00 грн., що підтверджується банківськими квитанціями № ПН4 від 23.05.2008року на суму 1000,00 грн., № ПНЮ від 12.08.2008 року на суму 200,00 грн., № ПНЗЗ від 16.10.2008 року на суму 150,00 грн..

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами позивача, що сума загального річного оподатковуваного доходу за 2008 рік підлягає зменшенню на суму податкового кредиту в розмірі 1350,00 грн. та має становити 6599,80 грн.. Тому розмір податку з доходів фізичних осіб з річного оподатковуваного доходу в розмірі 6599,80 грн. відповідно до ставки, встановленої п. 7.1 ст. 7 Закону № 889-IV (15%) становить 989,97 грн..

Сума утриманого із заробітної плати ОСОБА_1. протягом 2008р. податку з доходів фізичних осіб становить 1195,09 грн., а тому сума податку з доходів фізичних осіб, яка підлягає поверненню внаслідок застосування права на податковий кредит за розрахунком позивача становить: 1195,09 грн. - 989,97 грн. = 205,12 грн..

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає законними та обгрунтованими вимоги позивача щодо повернення коштів внаслідок застосування права на податковий кредит в сумі 205,12 грн..

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь штрафу в розмірі 50% від неповерненої суми, тобто в сумі 102,56 грн. також підлягають до задоволення, оскільки саме з вини відповідача, який не подав казначейству розрахунок суми повернення коштів згідно поданої 11 березня 2009 року позивачем декларації, затримка повернення коштів склала від 31 до 90 календарних днів.

Підпунктом 20.4.3 статті 20 Закону України ,,Про податок з доходів фізичних осіб прямо передбачено, що у випадку вини податкового органу в несвоєчасному наданні платнику податку бюджетного відшкодування сума штрафу стягується у безспірному порядку з бюджетного рахунку, призначеного для утримання відповідного податкового органу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що ДПІ у м. Рівне не є належним відповідачем у даній справі суперечать вимогам підпунктів 20.4.1, 20.4.3, п. 20.4. 4 статті 20 Закону України ,,Про податок з доходів фізичних осіб.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, колегія суддів визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст.198, ст. ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року у справі № 2а-4885/09/1770 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму неотриманого надміру сплаченого у 2008 році податку з доходів фізичних осіб у розмірі 205 (двісті пять) грн. 12 коп. з рахунку, на який зарахований цей податок.

Стягнути з бюджетного рахунку, призначеного на утримання державної податкової інспекції у м. Рівне Рівненської області, на користь ОСОБА_1 102 (сто дві) грн. 56 коп. штрафу за несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_2