Справа № 2а-3393/09/1770
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2011-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2011 р. < Текст >Справа № 27849/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Догополова О.М., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області та територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в місті Києві про визнання дій неправомірними, постанов протиправними та нечинними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець (ПП) ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області та територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в місті Києві, в якому просив визнати дії неправомірними та постанови протиправними та нечинними.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ПП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на його доводи про те, що рейдові перевірки, за результатами яких застосовано фінансові санкції є незаконними, під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень усі документи, на підставі яких здійснюються такі перевезення, були наявні у водіїв. На думку апелянта станом на травень 2008 року наявність узгоджень для здійснення перевезень не вимагалось, а за відсутність страховки Закон України ,,Про автомобільний транспорт відповідальність не передбачена.

З огляду на викладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що протягом березня серпня 2008 року державними інспекторами територіальних управлінь Головавтотрансінспекції в Рівненській області та місті Києві проведено рейдові перевірки транспортних засобів, під час яких встановлено порушення позивачем вимог ст. 60 Закону України ,,Про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм; надання послуг з перевезення пасажирів без узгодження на виконання нерегулярних пасажирських перевезень; надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без наявності документів, перелік яких визначений ст. 39 цього Закону.

За наслідками перевірок складено акти, в яких зафіксовано виявлені порушення.

На підставі зазначених актів перевірок начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області винесено постанови № 0799 від 02.06.2008 року, за № 0796 від 02.06.2008 року, за № 0795 від 02.06.2008 року, за № 0679 від 27.05.2008 року, за № 1257 від 15.09.2008 року, за № 0687 від 30.05.2008 року, за № 1256 від 15.09.2008 року, за № 1386 від 15.10.2008 року, за № 0472 від 14.05.2008 року, за № 0686 від 30.05.2008 року, за № 0683 від 30.05.2008 року, за № 0682 від 30.05.2008 року та за № 0988 від 02.07.2008 року про застосування до ОСОБА_1 фінансових санкцій.

Обовязки, повноваження та права територіальних органів Головної державної інспекції на автомобільному транспорті визначені та регламентовані Законом України ,,Про автомобільний транспорт №2344-111 від 05.04.2001 року, Постановою Кабінету Міністрів України №1190 від 08.09.2004 року, Положенням про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України №888 від 14.12.2005 року та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №1573/11853 від 28.12.2005 року, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року.

Суд першої інстанції дослідив документи, на підставі яких проводились перевірки та прийшов до обґрунтованого висновку, що при проведенні перевірок та прийнятті рішень про застосування фінансових санкцій посадові особи територіальних управлінь Головавтотрансінспекції діяли в межах своєї компетенції та у відповідності з вимогами зазначених нормативних актів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами доведена правомірність своїх дій щодо проведення перевірок та складення актів, а також прийняття постанов про застосування фінансових санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правове визначення поняття ,,нерегулярні пасажирські перевезення в ст.1 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III ,,Про автомобільний транспорт, згідно якої нерегулярні пасажирські перевезення-це перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів (ст.1 Закону № 2344-III).

Відповідно до ст. 35 Закону № 2344-III на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км у рейс повинні направлятися два водії.

Статтею 39 Закону № 2344-III визначено,що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Наявність узгодження на здійснення нерегулярних пасажирських перевезень ( документ, який містить інформацію про проведення автомобільним перевізником організаційних, технічних та кваліфікаційних заходів для підтвердження можливості забезпечити безпеку нерегулярних пасажирських перевезень) передбачена пунктами 4.1 та 4.5 спільного наказу Міністерства транспорту та звязку України та Міністерства внутрішніх справ України від 25.05.07р. №450/167 ,,Про основні вимоги щодо забезпечення безпеки перевезень при здійсненні нерегулярних пасажирських перевезень та порядок узгодження їх виконання(в редакції, чинній на час виникнення даних спірних правовідносин), якими визначено, що автомобільний перевізник перед початком здійснення нерегулярного пасажирського перевезення узгоджує його виконання з органами контролю та отримує узгодження на виконання нерегулярних пасажирських перевезень. Узгодження повинно зберігатись у водія автобуса і предявлятись на вимогу посадових осіб органів контролю.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України ,,Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( абз.3); перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 8).

В силу ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки позивачем не доведено, що на час перевірок у водіїв були в наявності передбачені ст. 38 Закону України ,,Про автомобільний транспорт документи, а також не спростовано фактів перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм, колегія суддів приходить до висновку про правомірність застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог вказаного Закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2010 року у справі № 2а-3393/09/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

ОСОБА_2