Справа № 22-а-23777/11
Суддя: Білоконь О. В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Олійникa В.І.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Білоконь О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області, 3-я особа Державне казначейство України про стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5-го травня, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2008 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що він є учасником війни та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", зокрема має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня як інвалід війни в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, яку виплачено у значно нижчому розмірі, що стало підставою звернення його до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного просив суд визнати відмову відповідача в перерахунку щорічної одноразової допомоги до 5 травня неправомірною та зобов»язати його провести донарахування та виплату суми недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня за 1999-2008 роки в розмірі 9471 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо виплати не в повній мірі ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2007 року та 5 травня 2008 року в розмірі згідно вимог ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стягнено з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену разову грошову допомогу до 5 травня 2007 року та 5 травня 2008 року в розмірі згідно вимог ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вказана постанова суду від 10 березня 2010 року винесена з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником війни та має право на пільги, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Задовольняючи позов в частині виплати одноразової грошової допомоги до 5-го травня, суд першої інстанції виходив з того, що для врегулювання спірних правовідносин у цій справі пріоритетними є норми Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Такий висновок зроблений судом з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що інвалідам війни 2-ої групи виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Однак, Постановою КМУ № 183 від 12.03.2008 року «Про розміри грошової допомоги, що виплачується в 2007 році та 2008 році відповідно до Законів України «Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та «Про жертви нацистських переслідувань» розмір одноразової грошової допомоги був визначений у 2007 році -280 грн., які і були виплачені позивачу у квітні 2007 року та у 2008 році -310 грн., яка виплачена позивачу 29 квітня 2008 року.

Таким чином, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5-го травня учасникам бойових дій та інвалідам війни. При цьому дія ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на час виникнення спірних правовідносин була зупинена Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційним п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було зупинено дію п.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та встановлено у 2007 році інші розміри виплат щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня. Також рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за №10-рп визнано неконституційним п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Разом з тим суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не дав належної оцінки тій обставині, що виплата грошової допомоги була проведена до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року про визнання неконституційними положень нормативних актів, якими керувався відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу даного виду соціальної виплати.

Таким чином, оскільки Рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі і поширюється лише на ті правовідносини, які виникли після його прийняття, висновок суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача є помилковим, оскільки він при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги до 5-го травня діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинних на той момент нормативних актів.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Ірпінського міського суду від 10 березня 2010 року - скасуванню відповідно до вимог ст.202 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області - задовольнити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2010 року скасувати та ухвалити нову постанову:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області, 3-я особа Державне казначейство України про стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5-го травня відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді: