Справа № 2а-1858/09
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2011 р. Справа № 57513/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду складі:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Сапіги В.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області на постанову Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2009 року у справі № 2а-1858/09/2208 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області про зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11.06.2009 року звернулись до суду з адміністративними позовами, якими просили: ОСОБА_1 зобовязати управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області на рахувати на її користь невиплачене підвищення до пенсії дитині війни за 2006-2008 роки в сумі 4471,20 грн., а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області в частині нарахування підвищення до пенсії дитині війни за 2007-2008 роки та стягнути з відповідача на їх користь недоплачене підвищення до пенсій дитині війни за періоди з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року в сумі 1289,78 грн. та 1049,33 грн. відповідно. Також просили поновити їм строк звернення до суду.

Ухвалою від 12.06.2009 року справи обєднані в одне провадження.

Постановою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2009 року позов задоволено частково: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області щодо невиплати позивачам підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2007-2008 роки; зобовязано відповідача провести позивачам нарахування та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд поновив позивачам строк звернення до суду, визнавши причину пропуску поважною.

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах передбачених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та в межах передбачених на це видатків. Крім того, законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії дітям війни.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачу як дитині війни відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» пенсія повинна підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за 2006 рік, оскільки положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були чинними і неконституційними не визнавались.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону, а згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року до кінця бюджетного року відповідач був зобовязаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Водночас відмова у задоволенні позову щодо виплати підвищення до пенсії за періоди з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року є обґрунтованою, оскільки відповідач керувався чинними на той час положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому його дії є правомірними.

Відсутність бюджетного фінансування, на яку покликається відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Згідно з чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильними є висновки суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати позивачам підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачам строк звернення до суду, оскільки останні не вказали поважних причин пропуску такого строку, а відповідач наполягав на застосуванні вимог ст. ст. 99, 100 КАС України.

Таким чином, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушених прав, тому до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції), якими передбачено річний строк звернення до адміністративного суду.

Оскільки позивачі звернулись до суду 11.06.2009 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах річного строку за період з 11.06.2008 року до 31.12.2008 року.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню в звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області задоволити частково.

Постанову Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2009 року у справі № 2а-1858/09/2208 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області про зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 щомісячного підвищення до пенсії дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розміні 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11 червня 2008 року до 31 грудня 2008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Камянець-Подільському районі Хмельницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 щомісячне підвищення до пенсії дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 11 червня 2008 року до 31 грудня 2008 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ А.П. САПІГА

ОСОБА_4