Справа № 2-а-1375/09
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2011 р. Справа № 39941/

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Багрія В.М.,

при секретарі судового засідання Грищишин Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.06.2009 року у справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИЛА :

06 травня 2009 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю.

В адміністративному позові Тернопільський міськрайонний центр зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття покликається на те, що оскільки ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та 19 січня 2007року, незважаючи на те, що він був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, обманним шляхом отримав статус безробітного, подавши в Тернопільський міський центр зайнятості недостовірну інформацію, з метою отримання виплати допомоги по безробіттю.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.06.2009 року вказаний позов задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 337,07 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити його вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на момент звернення в ТМРЦЗ, станом на 19.01.2007 року ОСОБА_1, відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Тобто на момент набуття статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю відповідно до Законів України „Про зайнятість населення" та „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" підпадав під категорію осіб зайнятих.

Призначення та розмір допомоги по безробіттю визначається відповідно до ст. 25 Закону України „Про зайнятість населення", в порядку ст.ст. 19-23 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року № 915/5136 "Про затвердження порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", та на підставі документів, наданих особою під час реєстрації в службі зайнятості щодо умов припинення трудових відносин, відповідно до запису в трудовій книжці або підстав припинення іншого виду діяльності, що підтверджено документально, передбаченого п. 2 „Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219.

У зв'язку із тим, що під час звернення в ТМРЦЗ ОСОБА_1 пред'явлено було документ, а саме трудову книжку з записом щодо звільнення по п.1 ст. 40 КЗпП України 07.01.2007 року з підприємства Р-ОН Стубіс -630 (4, Тернопільський район, с. В.Гаї, вул. Об'їздна, 1), таким чином допомогу по безробіттю призначено було у відповідності до ст. 26 Закону України „Про зайнятість населення" як особі, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власниками, за умови їх реєстрації протягом 7 календарних днів після звільнення в порядку пп. 1,3,4, ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1 „Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року № 307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року № 915/5136.

Також апелянт зазначає те, що середня заробітна плата (дохід) визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266.

Згідно зазначеної Постанови ОСОБА_1, відповідно надав в ТМРЦЗ довідку про середню заробітну плату за останнім місцем роботи.

Але у зв'язку із тим, що умови визначення середньої заробітної плата (дохід) для осіб звільнених у зв'язку із розірванням трудового договору та для осіб, які звернулися в службу зайнятості у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, є відміненим, тому висновок суду щодо того, що умовою виплати та розміру допомоги по безробіттю є тільки факт встановлення належність особи до категорії зайнятого населення та отримання доходу є невірним та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької діяльності - платник єдиного податку, що підтверджується довідкою Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 15.01.2007 року № 13/17-327/НОМЕР_1, відповідно допомога по безробіттю залежала від розміру сплати внесків у Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Отже висновки суду, що обставини, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 мали місце в період з 01.01.2007 року по 02.02.2008 року є невірними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстації виходив з того, що страхування громадян на випадок безробіття є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування і здійснюється на підставі Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000р. № 1533-ПІ (далі Закон України) Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України в особі виконавчих дирекцій Фонду, функції яких згідно ст. 12 Закону України виконують органи державної служби зайнятості.

У відповідності до ст. 1 Закону України об'єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених ст. 7 цього Закону.

На підставі ст. 2 Закону України « Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідач ОСОБА_1 12 січня 2007року звернувся з заявою до Тернопільського міського центру зайнятості (в даний час Тернопільський міськрайонний центр зайнятості) (надалі Тернопільський МРЦЗ) за сприянням у працевлаштуванні. 19 січня 2007 року отримав статус безробітного та відповідно до довідки, виданої Тернопільським МРЦЗ, отримував допомогу по безробіттю по 07 червня 2008 року. При цьому судом встановлено, що в період з 01.01.2007 року по 22.02.2007 року відповідач був зареєстрований в Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа. Запис про припинення підприємницької діяльності було внесено державним реєстратором у відповідний реєстр 22.02.2007 року. На підставі довідки Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 15.01.2007 р. № 131/17-327/НОМЕР_1 про результати позапланової документальної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів суб 'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2006 року по 15.01.2007 року судом встановлено що за період 01.01.2007 року по 15.01.2007 року відповідач підприємницькою діяльністю не займався, за даними форми ІДФ фактів одержання доходу не встановлено, авансові платежі до сплати в 2007 році не пред 'являлись, так як він не передбачав одержання доходу.

У відповідності до п. 2 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Суд першої інстанції прийняв до уваги твердження відповідача про те, що він, як зареєстрований в установленому порядку як безробітній, не проінформував Тернопільський МРЦЗ про те що в період з 01.01.2007 року по 22.02.2007 року був зареєстрований як підприємець ( надалі СПД) в Тернопільській об'єднаній податковій інспекції, хоча доходів від підприємницької діяльності не одержував, згідний повернути кошти, які були ним одержані впродовж часу, протягом якого він був зареєстрований як СПД, тобто з01.01.2007року по 22.02.2007року.

У відповідності до п. 3 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов'язків стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у відповідності до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

За цих обставин, суд приходить до переконання, що обставини, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 мали місце в період з 01.01.200" року по 22.02.2007 року, а тому суму коштів, отриману відповідачем як допомогу по безробіттю за цей час, а саме 337 гри. 07 коп. слід з нього стягнути.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 жовтня 2004 року ОСОБА_1 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, також судом встановлено, що відповідач працював у підприємстві Р-ОН Стубіс - 630 в с. В. Гаї, звідки був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з цим 12 січня 2007 року ОСОБА_1 подав до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості Тернопільської області заяву про надання йому статусу безробітного.

Згідно довідки позивача (а.с. 8) відповідачу за період з 19 січня 2007 року по 07 червня 2008 року було виплачено матеріальну допомогу по безробіттю в розмірі 6142 грн. 63 коп.

Тернопільським міськрайонним центром зайнятості Тернопільської області було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як приватний підприємець.

Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних (постанова КМ України від 27.04.98 р. N 578 - діяла на час реєстрації ОСОБА_1С.), передбачено, що при реєстрації в центрі зайнятості як шукаючого роботу громадянин повинен подати визначений цим порядком перелік документів. При цьому він має повідомити спеціалісту центру зайнятості всі відомості, які можуть вплинути на порядок виплати та розмір допомоги по безробіттю. Жодним нормативним документом не встановлено обов'язку служби зайнятості щодо перевірки під час реєстрації чи надання статусу безробітного поданих громадянином відомостей та можливості відмови у реєстрації чи наданні статусу безробітного (або від термінування виплати допомоги по безробіттю) з підстав їх можливої недостовірності.

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості, як робочий орган виконавчої дирекції Фонду ЗДССУВБ, згідно із пунктом 3 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" має право перевіряти достовірність інформації, що надається до центру зайнятості роботодавцями і фізичними особами. Такі перевірки проводяться центром зайнятості у відповідності до Порядку у визначених цим Порядком страхових випадках, в тому числі, якщо подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а її розмір, визначений відповідно до частини першої статті 23 цього Закону, перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб.

У відповідності до п. 5 Порядку перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення проводиться центрами зайнятості шляхом звіряння з відомостями органів Державної податкової адміністрації, Пенсійного Фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, державних реєстраторів, управлінь праці та соціального захисту населення, відділів (управлінь) субсидій.

Керуючись пп. 1, 5, 6, 7 Порядку, у визначений термін (раз на квартал) центром зайнятості був направлений запит до Тернопільської ОДПІ щодо надання інформації про розмір і джерела доходів, отриманих громадянами, які перебували на обліку як безробітні. Згідно інформації, наданої Тернопільською ОДПІ, гр. ОСОБА_1 був зареєстрований як приватний підприємець, при цьому під час реєстрації в центрі зайнятості та під час прийняття рішення про надання статусу безробітного ним про це повідомлено не було.

Відповідно до пп. "б" п. 3 ст. 1 Закону N 803-XII громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, в тому числі підприємці, відносяться до зайнятого населення і не можуть бути визнані безробітними та отримувати соціальне забезпечення відповідно до Закону України N 1533-III. Згідно частини другої п. 2 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 14.02.2007 р. N 219, та Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, затвердженого постановою КМ України від 27.04.98 р. N 578, яке діяло на час реєстрації гр. ОСОБА_1 (надалі - Положення), зайнятим громадянам надаються лише консультаційні послуги без виплати матеріального забезпечення.

Пунктами 2, 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 при реєстрації в службі зайнятості не повідомив про не скасовану реєстрацію його як фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, він не міг бути визнаний безробітним і, відповідно, отримував матеріальне забезпечення за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" безпідставно і незаконно, а тому за цих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та приходить до переконання, що обставини, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 мали місце в період з 01.01.2007 року по 22.02.2007 року, а тому суму коштів, отриману відповідачем як допомогу по безробіттю за цей час, а саме 337 гри. 07 коп. слід з нього стягнути.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.06.2009 року у справі № 2а-1375/09 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.Б. Заверуха

ОСОБА_2