Справа № 2а-6915/11/2670
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2015 року № 2а-6915/11/2670

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування рішення

Суддя - Вовк П.В.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі також - ФОП ОСОБА_1, позивач) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби (далі також - ДПІ у Святошинському районі міста Києва ДПС, відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 24 листопада 2010 року №/0 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24 листопада 2010 року № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2012 року, вказаний позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24 листопада 2010 року № /0 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 162 068, 05 грн., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2015 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення від 24 листопада 2010 року № /0 щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174, 40 грн. та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року дану справу в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 24 листопада 2010 року № /0 щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174, 40 грн. було прийнято до провадження суддею Вовком П.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позовні вимоги у вказаній частині обґрунтовано тим, що штрафні санкції за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано відповідачем виключно на припущеннях та відомостях декларацій. Позивач же використовував касовий апарат та поряд із розрахунковими здійснював й інші господарські операції. Разом з тим позивач зазначає, що під час здійснення перевірки відповідні докази щодо розрахункових операцій не могли бути надані державній податковій інспекції через крадіжку касового апарату.

З приводу зазначених позовних вимог представником відповідача у наданих суду запереченнях було вказано, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року здійснювались розрахункові операції, книга обліку доходів та витрат до перевірки не надавалась, реєстратори розрахункових операцій в органах державної податкової служби не реєструвались, у зв'язку з чим відповідачем зроблений висновок про здійснення ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій у готівковій формі без проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через реєстратори розрахункових операцій, чим порушено приписи статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

19 серпня 2015 року через канцелярію суду позивачем та відповідачем були подані клопотання про здійснення подальшого розгляду справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на зазначене та з урахуванням вимог статті 122 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлення на перевірку від 15 жовтня 2010 року № 1249/17-40П, відповідачем було проведено перевірку суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 червня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, в тому числі, п. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у зв'язку з здійсненням ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій в готівковій формі без проведення розрахункових операцій на повну суму наданої послуги (покупки) через реєстратори розрахункових операцій за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року в розмірі 410 848, 49 грн. Зазначені висновки були зафіксовані в акті перевірки № 969/17-40/НОМЕР_1 від 17 листопада 2010 року.

За результатами перевірки, податковим органом було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24 листопада 2010 року № /0, яким до позивача, за порушення п. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовано штрафні санкції у розмірі 2 054 242, 45 грн.

За результатами оскарження такого рішення в адміністративному порядку, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 24 листопада 2010 року №/0 було залишено без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість зазначених вище позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 в період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2010 року перебував на загальній системі оподаткування.

В період, який перевірявся податковим органом згідно відомостей акту перевірки № 969/17-40/НОМЕР_1 від 17 листопада 2010 року, позивач фактично здійснював торгівельно-посередницьку діяльність непродовольчими товарами (світильниками, торшерами, тощо) на всій території України (на замовлення).

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Згідно п. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

При цьому, статтею 9 вказаного Закону визначені випадки, коли реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються.

Враховуючи, що позивач є суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції при продажу товарів у сфері торгівлі, та оскільки до нього не застосовуються визначені статтею 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» випадки не застосування реєстраторів розрахункових операцій, що не заперечується самим позивачем, суд приходить до висновку про те, що в перевіряємий податковим органом період ФОП ОСОБА_1 був зобов'язаний застосовувати реєстратори розрахункових операцій.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року, судом було встановлено, що на думку податкового органу, позивач, який здійснює торгівельно-посередницьку діяльність непродовольчими товарами (світильники, торшери, тощо) з місцем здійснення такої діяльності - територія України (на замовлення) (пп. 1.3.3 описової частини акту перевірки № 969/17-40/НОМЕР_1 від 17 листопада 2010 року), повинен застосовувати реєстратори розрахункових операцій, проте не застосовував, внаслідок чого, у порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», здійснював розрахункові операції у готівковій формі без проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через реєстратори розрахункових операцій на суму 410 848, 49 грн. При цьому такі висновки зроблено не на підставі документів чи фактів, які б підтверджували випадки непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, а лише на підставі даних, задекларованих позивачем у деклараціях про доходи за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року.

Таким чином, підставою для часткового скасування рішень судів попередніх інстанцій та повернення справи в частині позовних вимог на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів Вищого адміністративного суду України визначила, зокрема, те, що судами не було належним чином досліджено доведення відповідачем факту проведення ФОП ОСОБА_1 розрахунків зі споживачами за готівкові кошти на суму 410 848, 49 грн. без використання реєстраторів розрахункових операцій.

У зв'язку з зазначеним, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року у сторін по справі було витребувано документи, які б підтверджували факт проведення позивачем розрахунків із споживачами в період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року без використання реєстраторів розрахункових операцій.

Між тим, додаткових доказів які б підтверджували зазначені факти, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи, сторонами суду надано не було.

Отже, єдиними доказами проведення позивачем розрахунків із споживачами в період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року без використання реєстраторів розрахункових операцій є наявні у справі копії декларації за 2009 рік, І та ІІ квартали 2010 року, висновок про недостатність яких було висловлено Вищим адміністративним судом України.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу на позицію позивача, згідно якої у вказаний період часу розрахункові операції здійснювались ним з використанням не зареєстрованого належним чином реєстратора розрахункових операцій, який в подальшому, разом з розхідними накладними, розрахунковими квитанціями, чеками, договорами щодо продажу товару, був у нього викрадений, що підтверджується довідкою Дарницького районного управління ГУ МВС в м. Києві від 17 січня 2011 року № 47/207.

Вказані обставини податковим органом під час розгляду справи жодним чином спростовані не були.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі застосування при здійсненні розрахункових операцій непереведеного у фіскальний режим роботи, незареєстрованого, неопломбованого або опломбованого з порушенням встановленого порядку реєстратора розрахункових операцій.

Отже, обставини застосування при здійсненні розрахункових операцій незареєстрованого реєстратора розрахункових операцій, наявність яких не заперечується позивачем, формують самостійний склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена п. 2 ч. 1 статті 17 Закону.

Водночас, оскільки оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийнято у зв'язку з встановленим, на думку податкового органу, фактом саме непроведення позивачем розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, відповідальність за що передбачена п. 1 ч. 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд вважає, що зазначені вище обставини здійснення ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій із застосуванням незареєстрованого реєстратора розрахункових операцій не можуть свідчити про вчинення ним правопорушення, визначеного оскаржуваним рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене, оскільки відповідачем в контексті наведеної правової норми не було належними та допустимими доказами доведено факт проведення позивачем розрахунків із споживачами без використання реєстраторів розрахункових операцій, суд приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення від 24 листопада 2010 року № /0 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174, 40 грн.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, в частині яких дана справа була направлена на новий розгляду до суду першої інстанції, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 94, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування рішення від 24 листопада 2010 року № /0 щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174, 40 грн. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби від 24 листопада 2010 року № /0 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 892 174, 40 грн.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя П.В. Вовк