Справа № 500/1906/15-а
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/1906/15-а
Провадження № 2-а/500/85/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 26.03.2015 року за № 188,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, який уточнив та яким просив визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 188 від 26.03.2015 року про накладення на нього штрафу в розмірі 850 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що 26.03.2015 року заступником директора ОСОБА_2 державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову № 188 по справі про адміністративне правопорушення і накладено на нього штраф в розмірі 850 грн.

Позивач в позові зазначає, що при складанні протоколу, припису та постанови ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області не було взято до уваги, що рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 19.01.1989 року йому було дозволено побудувати двоповерховий житловий будинок за індивідуальним проектом, господарських та побутових споруд на наданій у безстрокове користування земельній ділянці замість старої будівлі, яка прийшла у неугодність. Як вказує позивач, у технічному паспорті від 01.10.2010 року вказаний 1999 рік побудови будинку і вже з 9% зносу, що свідчить про те, що будинок був побудований до 1992 року.

Крім цього, як зазначає позивач, згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції від 01.09.2011 р. № 40-12-2409 «Про прийом в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992» (далі - Лист), в якому ДАБІ пояснює, що 5 серпня 1992 вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабміну від 5 серпня 1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Таким чином, до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Також, як зазначає позивач, відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт за № 1059 від 13.01.2015 року, до 31 грудня 2015 року штрафи з громадян за самовільне будівництво стягуваться не будуть за умови, що: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові й дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, збудовані в період з 5 серпня 1992-го до 12 березня 2011 року; побудовані до 12 березня 2011 року громадські будівлі 1 та 2 категорій складності; побудовані до 12 березня 2011 року будівлі та споруди сільськогосподарського призначення 1 та 2 категорій складності.

Як зазначає позивач, в матеріалах справи відсутні докази стосовно порушення п. 3.25 ДБН 360-92 Планування і забудова міських і сільських поселень, немає висновків спеціаліста, експерта і т.д. Державний інспектор не є експертом чи фахівцем, який дає висновок про відповідність споруд вимогам ДБН, тому він не може стверджувати про порушення вказаних норм. В технічному паспорті також відсутній штамп про самочинне будівництво. Окрім того, суміжні земельні ділянки приватизовані, що свідчить про відсутність порушення норм ДБН.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, представник позивача надав письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заперечення у справі. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем будівельні роботи виконувались без будь-якого документу дозвільного характеру, що надає право на виконання будівельних робіт з нового будівництва, що є порушенням ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і під час перевірки та прийняття рішення щодо притягнення до відповідальності за порушення у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений нормами діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

16.03.2015 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 96 КУпАП, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про регулювання місто будівничої діяльності», а саме виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку та господарських споруд без набуття права на їх виконання.

На підставі вказаного протоколу заступником директора ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області ОСОБА_3 винесено постанову №188 по справі про адміністративне правопорушення від 26.03.2015 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП у виді штрафу у сумі 850 грн., в звязку з виконанням будівельних робіт з будівництва житлового будинку та господарських споруд без набуття права на їх виконання.

Відповідно до акту перевірки від 16.03.2015 року, вказана перевірка проводилася відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553.

Відповідно до п.1 Порядку, останній визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у cфepi містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів i правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV i V категорії складності.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів від 23.05.2011 року №553 є підзаконним нормативним актом, який встановлює порядок архітектурно-будівельного контролю будівництва не уcix, а лише тих об'єктів архітектури, які за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності, тобто зазначена Постанова Кабінету Міністрів України не встановлює порядок архітектурно-будівельного контролю об'єктів будівництва I, II, III категорії складності.

З аналізу чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності вбачається, що станом на сьогодні, Кабінетом Міністрів України взагалі не встановлений порядок державного архітектурно-будівельного контролю об'єктів будівництва I, II, III категорії складності.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.1988 року позивач набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фрунзе, 97.

Рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 19.01.1989 року позивачу було дозволено побудувати двоповерховий житловий будинок за індивідуальним проектом, господарських та побутових споруд на наданій у безстрокове користування земельній ділянці.

Відповідно до розрахунку категорії складності двоповерхового житлового будинку по вул. Фрунзе, 97 в м. Ізмаїлі Одеської області виконаного ПП «Єленсан» зазначений будинок відноситься до СС1 та ІІ категорії складності.

Таким чином, здійснюючи позапланову перевірку об'єкту архітектури, який належить до СС1 та ІІ категорії складностізгідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, яким врегульовано порядок здійснення перевірки об'єктів лише IV i V категорії складності, взагалі за умови відсутності встановленого Кабінетом Міністрів України порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю об'єктів будівництва І та II категорії складності, відповідач вийшов за межі повноважень, передбачених чинним законодавством України, чим порушив наведені вище положення ч.2 ст.19 Конституції України.

Таким чином, перевірка від 16.03.2015 року, проведена ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області відносно позивача з порушенням вимог ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та її результати, а як наслідок, й прийняті документи, які складені й отримані за її результатами, в силі ст. 70 КАС України взагалі не можуть прийматись до уваги, так як цi результати є доказами, одержаними з порушенням Закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 27.04.2011 року встановлено, що під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю на об'єктах самочинного будівництва (у разі відсутності проектної документації) категорія складності таких об'єктів визначається посадовими особами Держархбудінспекції та її територіальних органів, а в разі необхідності - шляхом проведення експертизи експертною організацією чи експертом, що має відповідний сертифікат.

Разом з цим, листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.04.2011 року № 24-10/2759/0/6-11 роз'яснено законодавство в частині визначення категорії складності об'єкта, яким зазначено, що статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначається віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Для усіх об'єктів, що проектуються, будуються чи приймаються в експлуатацію, визначена у проектній документації категорія складності може бути уточнена проектною організацією разом із замовником будівництва.

Отже, віднесення об'єктів будівництва до І-ІІІ категорії складності визначається проектними організаціями і замовниками будівництва.

Відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності встановлена Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», згідно з п.6 ч.2 ст.2 якого, суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності) або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за відповідні правопорушення.

З огляду на вищенаведені норми права, суд дійшов висновку про те, що віднесення об'єктів будівництва до І-ІІІ категорії складності належить до повноважень відповідних проектних організацій, у той час як до повноважень відповідача відноситься прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів відповідної категорії складності.

Як було зясовано судом, згідно розрахунку категорії складності (відповідальності) обєкта «Двоповерхового жилого будинку по вул. Фрунзе, 97 в м. Ізмаїлі», складеного ПП «Елесан», зазначений обєкт нерухомості відноситься до СС1 та ІІ категорії складності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач, під час складання постанови про адміністаривне павопорушення діяв з перевищенням наданих йому повноважень, чим порушив принцип використання повноваження з метою, із якою це повноваження надано, який закріплено у підпункті 2 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, відповідачами не надано належних та достатніх доказів по справі щодо порушення позивачем п. 3.25 ДБН 360-92 Планування і забудова міських і сільських поселень згідно якого, протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з чим провадження у справі щодо позивача підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9-11, 17, 69-72, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної архітектурно будівельної інспекції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 26.03.2015 року за №188 задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення за № 188 від 26.03.2015 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень скасувати, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_4