Справа № 2а-17340/12/2670
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/800/11818/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Приходько І.В., Рибченко А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення заборгованості, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова (далі - позивач, УПФ) звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Дочірнього підприємства «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України (далі - відповідач) заборгованість у розмірі 204782,07 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що дії позивача щодо направлення відповідачу повідомлень листом від 16.10.2012 № 8195/03-33, про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів визнані протиправними постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 у справі № 2а-17510/12/2670, а тому у позивача відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що відповідач протиправно не відшкодував йому різницю між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону № 1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, (далі - різниця у розмірі пенсії) за період з вересня 2012 року по жовтень 2012 року, яка визначена у відповідних повідомленнях, отриманих відповідачем.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Зазначена заборгованість, на думку позивача, виникла на підставі повідомлень про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів на суму 204 782,07 грн., що були направлені відповідачу управлінням Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова супровідним листом від 16.10.2012 року №8195/03-33.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 року у справі № 2а-17510/12/2670 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» та визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова з направлення дочірній компанії «Укргазвидобування» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» супровідним листом від 16.10.2012 року № 8195/03-33 повідомлень про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на загальну суму 204782,07 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 року у справі у справі № 2а-17510/12/2670 апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 року - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається будь-яка з цих пенсій за їх вибором.

Держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»).

Відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

На виконання наведеної норми зазначеного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 13.12.2000 року № 1826 «Про затвердження Порядку фінансування та виплати різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних установ і організацій, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств і організацій згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи», яка втратила чинність 09.04.2004 року одночасно з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України № 372, якою було затверджено новий Порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 4 Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою КМ України від 24.03.2004 року № 372 (далі - Порядок), у разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III-IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що у випадках, коли відбувається перетворення в процесі приватизації державного підприємства у відкрите акціонерне товариство чи у приватне акціонерне товариство, до правонаступника переходять права і обов'язки державного підприємства, що приватизується, у тому числі й обов'язок зі сплати різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 5 травня 2012 року у справі № 21-78а12.

В свою чергу, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 Порядку у разі зміни розміру пенсії або виникнення обставин, які впливають на фінансування різниці у розмірі пенсії (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це відповідні підприємства, установи, організації та заклади у місячний строк з дня виникнення таких обставин. Тобто, територіальні органи УПФ України зобов'язані надсилати розрахунки боржникам по пільгових пенсіях, а також повідомляти про перераховані пенсії, що свідчить про обов'язок підприємств відшкодовувати основний розмір пенсій в повному обсязі, в тому числі перераховані пенсії.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 204782,07 грн. були надіслані позивачем відповідачу повідомлення із супровідним листом від 16.10.2012 року № 8195/03-33.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 року у справі № 2а-17510/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 року, дії позивача щодо направлення зазначених повідомлень із супровідним листом від 16.10.2012 року № 8195/03-33 визнано протиправними, оскільки УПФ не є уповноваженим органом Пенсійного фонду України за місцезнаходженням позивача, а тому у підприємства, не може виникнути перед УПФ, який знаходиться не за місцезнаходження відповідача, заборгованості з відшкодування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів. Вказані судові рішення набрали законної сили.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості, оскільки право на таку належить територіальному органу Пенсійного фонду України за місцезнаходженням відповідача, що підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2013 року у справі № 2а-17510/12/2670, та відповідає вимогам Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи .затвердженого постановою КМ України від 24.03.2004 року № 372.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року у справі № 2а-17340/12/2670 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

І.В. Приходько

А.О. Рибченко