Справа № 810/2165/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року 810/2165/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преску» до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Преску» (далі ТОВ «Преску» або позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі Ірпінська ОДПІ або відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2015 №.

Згідно з вказаним рішенням, податковим органом до позивача застосовано фінансові санкції за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, що виявилось у не забезпеченні обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність порушення ним вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (надалі Закон України № 265/95-ВР), оскільки облік товарних запасів ним ведеться, але не за місцем реалізації товарів, а за місцезнаходженням товариства, що не суперечить приписам чинного законодавства та було зауважено продавцем під час оформлення результатів перевірки.

Тому, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій у частині застосування фінансових санкцій у розмірі 12548,80 грн. на підставі положень статі 20 Закону України № 265/95-ВР вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, заперечення надав суду у письмовій формі та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

18 лютого 2015 року на підставі наказу від 30.01.2015 №37 та направлень на перевірку №967 та №968, з метою контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог регулювання обігу готівки, посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області була проведена фактична перевірка господарської одиниці позивача торгівельного кіоску, який розташований за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 34.

За результатами перевірки складений акт від 18.02.2015 № 0436/1000/22/39488048 (надалі Акт перевірки) у якому зафіксовані порушення позивачем положень Закону України № 265/95-ВР.

Так, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, на момент перевірки перевіряючими встановлено, що позивачем у торгівельному кіоску не ведеться облік товару за місцем його реалізації, оскільки на момент перевірки були відсутні будь-які облікові документи (податкові накладні, товарно-транспортні накладні тощо) на товар на загальну суму 6 274,40 грн., чим порушено положення пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_1 повідомив суд, що розрахунок вартості не облікованого товару було здійснено перевіряючими шляхом показників вартості, вказаних на цінниках товарів, що розміщувались у візуально доступних місцях кіоску.

На підставі Акта перевірки, за не ведення у встановленому порядку обліку товарів за місцем їх реалізації, враховуючи приписи статті 20 Закону України № 265/95-ВР, позивачеві нарахована сума штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 12548,80 грн. (2 х 6 274,40 грн.) про що прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.03.2015 № НОМЕР_1, яке і є предметом оскарження.

За результатами оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, скарга позивача залишена без задоволення, а рішення відповідача без змін.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач скористався своїм правом оскаржити його у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Преску», як юридична особа зареєстроване 12.11.2014 за адресою: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Київська, буд. 53.

Сторонами не заперечувався факт належності господарської одиниці торгівельного кіоску, який розташований за адресою: м. Київ, проспект Відрадний, 34 позивачеві.

Відповідно до пояснень позивача, оприбуткування товарів здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні, а облікова політика на підприємстві у порядку, затвердженому наказом від 24.11.2014 № 1П. Товар до торгівельного кіоску поставляється у різний спосіб, де він приймається уповноваженою особою. У місці приймання товару здійснюється обробка первинних документів, після чого всі первинні документи передаються до бухгалтерії, що розташована у місці реєстрації позивача: Київська область, м. Ірпінь, вул. Київська, буд. 53, де і здійснюється їх подальше зберігання.

Судом встановлено, що дана обставина зазначена продавцем кіоску ОСОБА_2 у зауваженнях до Акта перевірки (пункт 4.1 частини четвертої прикінцевих положень Акту перевірки) та власних поясненнях.

На підтвердження даних тверджень позивач надав суду наказ від 24.11.2014 № 1П «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства» та документи, що підтверджують ведення обліку товарів за місцем їх реалізації, а саме: копії податкових та видаткових накладних, накладні на переміщення товару, рух по рахунку № 281, оборотно сальдові відомості (а.с.105-130).

Крім того, позивач пояснив, що у день проведення перевірки товар до торгівельного кіоску не поставлявся, а всі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку використовувались для проведення інвентаризації.

На підтвердження даних тверджень суду надано наказ позивача від 18.02.2015 № 6П «Про проведення інвентаризації» та інвентаризаційні відомості, складені за результатом проведення інвентаризації, які наявні у матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Таким чином, закон допускає ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації. При цьому, представником відповідача не було надано доказів того, що чинним законодавством встановлений (передбачений) порядок (механізм) обліку товарних запасів саме за місцем реалізації товару. Тому, за твердженням позивача, внаслідок відсутності зазначеного порядку, оприбуткування товарів здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (надалі - Закон України № 996) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до пунктів 1, 3 і 5 статті 9 Закону України № 996, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

У судовому засіданні встановлено, що під час перевірки так і після її завершення та відповідачем не заперечується факт ведення позивачем обліку товарних запасів і наявності у нього первинних облікових документів на товар взагалі. Проте, відповідач вважає порушенням вимог закону відсутність облікових документів на товар саме у місці їх реалізації.

Водночас, зі змісту наказу від 24.11.2014 № 1П «Про облікову організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства» вбачається, що бухгалтерський та матеріальний облік на підприємстві ведеться безпосередньо за місцезнаходженням позивача та на підставі документів, які, зокрема, передані від господарських одиниць.

Положеннями статті 20 Закону № 265/95-ВР встановлено, що фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян застосовується до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч зазначеним приписам відповідачем не доведено суду факту того, що позивачем не ведеться облік товарних запасів та відсутності у позивача відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей. Поряд з цим, висновок відповідача про те, що первинні облікові документи на товар мають зберігатися лише за місцем реалізації товару є хибним та не відповідає змісту закону.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.06.2013 №К/9991/15657/11 (справа №2а-2592/10/1070), від 14.11.2013 №К/9991/7953/11 (справа №2а-1508/10/1070), від 12.05.2014 №К/9991/14273/11 (справа №2а-1507/10/1070), від 19.06.2014 №К/9991/73665/11 (справа №2а-9521/10/1070).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рішення податкового органу про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР у розмірі 12548,80 грн. є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Жодних заяв з приводу відшкодування судових витрат позивачем суду не заявлено, у звязку з чим судові витрати розподілу не підлягають.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 69, 71, 94, 97, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 10.03.2015 №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 31.08.2015