Справа № 2а-4634/10/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2011-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2011 р. < Текст >Справа № 28998/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Ливак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року у справі за адміністративним позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Субєкт підприємницької діяльності (СПД) ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати нечинними податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції (ДПІ) у Личаківському районі м. Львова від 22.01.2010 року №/01317 та від 02.04.2010 року №/1/7506.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, СПД ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд неповно встановив всі обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи про те, що перевищення встановленого Указом Президента України ,,Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності субєктів малого підприємництва граничного розмір доходу в сумі 500000 грн. не було, а тому вимоги Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість на нього не поширювались.

Згідно ч.2 ст. 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. Позивач вважає, що в даному випадку потрібно застосовувати норми Указу, а не Закону України ,,Про податок на додану вартість. Тому, на думку позивача, отримані ним доходи під час перебування на спрощеній системі оподаткування протягом другого та третього кварталу 2008 року у сумі 486 350,00 грн. не були підставою для його реєстрації платником податку на додану вартість.

З огляду не викладене, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що в грудні 2009 року посадовими особами ДПІ у Галицькому районі проведена виїзна планова документальна перевірка СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 21.04.2008 року по 30.09.2009 року, про що складено акт від 30 грудня 2009 року № 520/17-2/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що СПД ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, абз.4 пункту 9.4 статті 9 Закону України ,,Про податок на додану вартість, що призвело до заниження податкових зобовязань з ПДВ на загальну суму 97222,00 грн..

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийнято податкове повідомлення - рішення №/0/1317 від 22.01.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість в сумі 145833 грн., з яких 97222,00 грн. основного платежу та 48611,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

За наслідками розгляду скарги ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийнято податкове повідомлення - рішення від 02.04.2010 року №/1/7506, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення №/0/1317 від 22.01.2010 року.

Згідно акту перевірки позивач проводив оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності за період з 21.04.2008 року по 30.04.2008 року на загальній системі оподаткування. З 01.05.2008 року по 30.09.2008 року позивач був платником податків по спрощеній системі оподаткування - єдиному податку. З 01.10.2008 року по 31.03.2009 року позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування. З 01.04.2009 року по 30.09.2009 року був платником податків по спрощеній системі оподаткування - єдиному податку.

Висновки податкового органу базуються на тому, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування за період з 01 травня 2008 року по 30 вересня 2008 року, СПД ОСОБА_1 отримав виручку від реалізації товарів на суму 486350,00 грн.. З 1 жовтня 2008 року позивач перейшов на загальну систему оподаткування.

Сума здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищувала 300 000 грн., а тому СПД ОСОБА_1 зобовязаний був зареєструватись платником ПДВ до 20 жовтня 2008 року.

Оскільки позивач в порушення вимог пункту 2.3 ст. 2 Закону України ,,Про податок на додану вартість платником ПДВ не зареєструвався, податковий орган нарахував йому зобовязання по ПДВ за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2009 року в сумі 97222 грн., виходячи з валового доходу за вказаний період в розмірі 486110,00 грн..

Підпунктом 2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР ,,Про податок на додану вартість (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п.9.4 ст.9 Закону України ,,Про податок на додану вартість якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобовязана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобовязана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

СПД ОСОБА_1, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та звітності за період з 01 травня 2008 року по 30 вересня 2008 року отримав виручку від реалізації товарів на суму 486350 грн., а тому зобовязаний був зареєструватися платником податку на додану вартість.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи позивача, оскільки Указ Президента України від 28.06.1999 року № 746/99 ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не може бути застосованим до даних правовідносин, позаяк на дані правовідносини поширюється дія Закону України ,,Про податок на додану вартість, який регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає його платників та має перевагу при застосуванні над іншими нормативними актами.

Оскільки СПД ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України ,,Про податок на додану вартість не зареєструвався платником податку на додану вартість, то він несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування ( п. 9.4 Закону №168/97-ВР).

Таким чином, колегія вважає, що податковим органом правомірно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 97222 грн. та у відповідності до вимог пункту 17.1 ст. 17 Закону України ,,Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 48611 грн..

За таких обставин, колегія суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2010 року у справі № 2а-4634/10/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий В.В. Святецький

Судді Р.Й. Коваль

ОСОБА_2

Ухвала в повному обсязі складена 19 жовтня 2011 року.