Справа № 2а/1770/1053/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1053/2012

22 травня 2012 року 16год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3;

відповідача: представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 підприємство "Таврида" Сарненської райспоживспілки
до Сарненська міжрайонна державна податкова інспекція Рівненської області Державної податкової служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 підприємство „Таврида" Сарненської райспоживспілки (по тексту постанови - ЗВП „Таврида") звернулося з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби (по тексту постанови Сарненська МДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.11.2011 року та № від 14.11.2011 року в часитині на суму податкового зобовязання 34097, 50 грн.

Позовні вимоги обгрунотавні наступними обставинами.

Позивач вказує, що Сарненською міжрайонною державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка Заготівельно-виробничого підприємства „Таврида" Сарненської райспоживспілки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 p., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р.

За результатами перевірки податковим органом складено акт № 528/23/30460836 від 04.11.2011 року.

На підставі даного акта 14 листопада 2011 року Сарненською МДПІ прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 про донарахування ЗВП „Таврида" податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість і податку на прибуток.

ЗВП „Таврида" Сарненської райспоживспілки не погодившись з даним повідомленнями-рішеннями про донарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій і оскаржила їх до Державної податкової інспекції в Рівненській області і Державної податкової адміністрації України, однак скарги ЗВП „Таврида" залишені без задоволення.

Підприємство не погоджується з правомірністю донарахування йому податкових зобов'язань та штрафних санкцій з наступних підстав.

У розділі 3.2.2 „Податковий кредит" акта перевірки зазначається, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 року встановлено його завищення всього в сумі 21839 грн. в тому числі за травень 2010 p. в сумі 4757 грн., за серпень 2010 року в сумі 4690 грн., вересень 2010 p. в сумі 3725 грн., листопад 2010 року в сумі 8667 грн.

При цьому в акті перевірки зазначається, що ЗВП „Таврида" віднесено до податкового кредиту суми ПДВ сплачені при придбані м"яса, спецій у ТОВ „Ковбаси України" в травні 2010 p., на суму 28542 грн. в т.ч. ПДВ 4757 грн. у вересні 2010 p. придбано м"яса, спецій на суму 22350 грн. в т.ч. ПДВ 3725 грн., у серпні 2010 p. на суму 28140 грн. в т.ч. ПДВ 4690 грн.

Вказує, що суми ПДВ за податковими накладними включені до податкового кредиту ЗВП „Таврида у травні, серпні, вересні 2010 року та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість за травень, серпень, вересень 2010 року, в той час коли ТОВ „Ковбаси України" не віднесло дані суми до податкових зобов'язань у серпні 2010 p., вересні 2010 p., та звітність з ПДВ до податкового органу за серпень, вересень 2010 p. не подавалась.

Одночасно податковий орган зазначає, що згідно бази автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, ТОВ „Ковбаси України" знаходяться на обліку в ДПА в Оболонському районі м. Києва, стан платника ТОВ „Ковбаси України" - 10 (запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) .

На запит Сарненської МДПІ щодо проведення зустрічної звірки з ТОВ „Ковбаси України" отримано відповідь від ДПІ в Оболонському районі м. Києва про неможливість проведення перевірки контрагента ТОВ „Ковбаси України" в звязку з невстановленням місцезнаходження (місця проживання).

Тому, Сарненська МДПІ приходить до висновку, що в порушення п. 7.4.1., п. 7.4 ст. 7 закону України „Про податок на додану вартість" ЗВП „Таврида" завищено податковий кредит за травень 2010 р. в сумі 4757 грн., за серпень 2010 p. в сумі 4690 грн., за вересень 2010 р. 3725 грн. з придбаної сировини, яка несплачена до бюджету.

На думку позивача, в даному випадку податковий орган під час перевірки не звернув увагу на ті обставини, що підприємство віднесло суми податкового кредиту на підставі податкових накладних виписаних контрагентом ТОВ «Ковбаси України», який дійсно зареєстрований і знаходиться на обліку у ДПІ Оболонського району м. Києва і лише 15.07.2011 року свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано.

Крім того, відсутність платника податків за місцем його державної реєстрації або неможливістю отримання податковим органом необхідних документів не призводить до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру.

Також вважає, що Сарненська МДПІ не врахувала того, що ТОВ „Ковбаси України" було і є включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало у перевіряємий період свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. 3а таких обставин покупець - ЗВП „Таврида" не може нести відповідальність ні за сплату будь-яких податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

В обґрунтування позовних вимог відсилається на норму ст. 18 Закону України від 15.05.2003 p. № 735-ІV „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».

Вважає, безпідставним посилання податкового органу на порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" ЗВП „Таврида" при отримані насіння соняшника на суму 52000 грн. в т.ч. ПДВ 8667 грн. в листопаді 2010 року від ПП «Альбатрос-Південь» із-за того, що підприємство „Альбатрос-Південь" не віднесло дані суми до податкових зобов'язань у листопаді 2010 року.

Стан платника ПП «Альбатрос-Південь» -14 визнано банкрутом і знято з обліку лише 11.07.2011 року.

Однак, в акті перевірки не вказано, коли і ким визнано банкрутом ПП „Альбатрос-Південь", а тому ЗВП „Таврида" не може погодитись з тим, що при проведені операції по закупці насіння соняшника фінансово-господарська діяльність ПП„Альбатрос-Південь" здійснювалась поза межами правового поля і що фінансово-господарські відносини між ПП „Альбатрос-Південь" та контрагентами є фіктивними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами.

Підтвердженням здійснення фінансово-господарських взаємовідносин „Альбатрос-Південь" є видаткова накладна № РН - 0000501 від 15.11.2010 року, податкова накладна № 501 від 15.11.2010 року, платіжне доручення №702 від 16.11.2010 року про перерахування коштів за товар товаро-транспортна накладна № 360 від 15.11.2010 p., виписка із журналу реєстрації доручень.

На думку позивача, безпідставним в даному випадку також є посилання податкового органу на ст. 203,215,216,234 ЦК України, а відтак на нікчемність правочину, так, як Закон України „Про державну податкову службу в Україні" не надає право податковим органам визнавати недійсними ті чи інші договори (угоди) чи інші документи фінансово-господарського характеру. Така прерогатива надається лише судам, які ухвалюють обов'язкові на всій території України рішення.

ЗВП „Таврида" при укладенні договору не порушувала цивільного законодавства та законодавства про оподаткування підприємств, оскільки укладало лише реальні договори, по яких наставали реальні наслідки поставка продукції, з одного боку, та її оплата - з іншого.

Водночас, зазначає, що чинним законодавством не передбачена можливість та обов'язок Покупця перевірити свого контрагента - Продавця (Постачальника).

Факт незаконності такої операції податковим органом не доведений необхідними фактичним обставинами, а висновки, викладені в акті, ґрунтуються лише на припущеннях перевіряючих, а не на фактичних доказах.

Цілком незаконним є висновок Сарненської МДПІ про те, що перевіркою встановлено відсутність поставок товарів та укладання угод з метою настання реальних наслідків.

Так, в даному випадку перевіряючим надавалися всі необхідні документи щодо поставки ТОВ „Ковбаси України", ПП „Альбатрос-Південь" м"ясопродукції, спецій, насіння соняшника під час планової виїзної перевірки, за результатами якої складався акт № 528/23/30460836 від 04.11.2011 р.

Із цих документів чітко видно, що підприємство отримувало від контрагента м"ясо, спеції та використовувало його для переробки та виробництва мясопродукції.

При цьому доходи від реалізації виробленої чи переробленої мясопродукції включалися до валових доходів підприємства.

Зазначає, що ОСОБА_5 підприємство "Таврида" не порушувало норми Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки укладало лише реальні договори, по яких наставали реальні наслідки поставка продукції, з одного боку, та її оплата, - з іншого, факт визнання в судовому порядку недійсними установчих документів ТОВ "Ковбаси України" і ПП "Альбатрос Південь" та договорів поставки, Сарненською МДПІ в Акті перевірки не наведено, а тому донарахування податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій в даному випадку є безпідставним.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та з врахуванням доповнень до позовної заяви вх.№9882/12 від 08.05.2012 р. Просили позов задовольнити повністю, шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.11.2011 року та № від 14.11.2011 року в частині на суму податкового зобовязання 34097, 50 грн.

У судовому засіданні представник відповідача щодо заявленого позову заперечував. Пояснив, що оскаржувані рішення відповідають вимогам чинного податкового законодавства, а відтак підстав для їх скасування немає.

Так, до складу Декларації з податку на додану вартість позивачем віднесено до податкового кредиту:

травня 2010р. податкова накладна №0374 від 27.05. 2010р. (придбання мяса, спецій) на суму 28 542 грн. в т. числі ПДВ 4757 грн., отримана від ТОВ «Ковбаси України» ;

вересня 2010р. податкова накладна №000528 від 06.09.2010р. (придбання мяса, спецій) ) на суму 22 350 грн. в т.числі ПДВ 3725 грн, отримана від ТОВ «Ковбаси і України»;

- серпня 2010р. податкова накладна №000520 від 31.08.2010 р. (придбання мяса, спецій) ) на суму 28 140 грн., в т. числі ПДВ 4690 грн., отримана від ТОВ «Ковбаси України».

Проте, відповідно до даних системи автоматизованого співставленіння податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України станом дату написання акта перевірки (акт № 528/23/30460836 від 04.11.2011 p.) ТОВ «Ковбаси України» дані суми не включено до додатка № 5 декларації з ПДВ, а отже і до податкових зобовязань відповідного періоду щодо операцій з ЗВП «Таврида». Крім того, звітність з ПДВ до податкового органу за вказані періоди товариством не повдавалась.

Вказує, що ТОВ «Ковбаси України» будь-якою фінансово-господарською діяльністю не займалося, а відповідні печатка та документи використовувалися для проведення фіктивних безтоварних операцій.

Крім того, пояснив, що до складу Декларації з податку на додану вартість ЗВП «Таврида» віднесено до податкового кредиту :

листопада 2010р. податкова накладна №501 від 15.11.2010 р. (придбання насіння соняшника) на суму 52000 грн., в тому числі ПДВ 8667 грн., отримана від ПП "Альбатрос Південь".

Суми ПДВ за наведеними податковими накладними включені до податкового кредиту позивача у листопаді 2010 року та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2010 року. Однак, . ПП «Альбатрос-Південь» не віднесло дані суми до податкових зобовязань у листопаді 2010 року.

Зазначив, що в ході перевірки не встановлено факту передачі товарів (послуг) від ПП «Альбатрос-Південь» до контрагентів-покупців. у зв'язку з відсутністю договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Тобто, договори позивача з даним контрагентом укладені без настання реальних наслідків.

Крім того,вважає цілком правомірним прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.11.2012 року № в частині донарахування ПДВ на суму 34097, 50 грн. В обґрунтування законності прийняття даного рішення відсилається на норми п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову з звітність в Україні».

Натоміть оскаржувана податкова вимога від 14.03.2012 р №30 відповідачем відізвана, тим самим і підстав для її скасування немає.

Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Сарненською міжрайонною державною податковою інспекцією проведена планова виїзна перевірка Заготівельно-виробничого підприємства „Таврида" Сарненської райспоживспілки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 p., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р.

За результатами перевірки податковим органом складено акт № 528/23/30460836 від 04.11.2011 року.

У результаті проведеної перевірки було встановлення порушення позивачем:

- пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції від 22.05.97 p. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями, пп.139.1.1, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року в результаті чого зменшено відємне значення обєкта оподаткування в І кв. 2011 року в сумі 22 643 гри., та донараховано податок на прибуток на загальну суму 29263 грн., в т, числі за ІІкв.2010 р. в сумі 5946 грн., IІІ кв. 2010р. в сумі 10519 грн., ІV кв.2010р. в сумі 10833 грн., І кв. 2011 р. в сумі 1965 грн.,

- пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України. «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 21 839 грн., в тому числі за травень 2010 року в сумі 4757 грн., за серпень 2010 року в сумі 4690 грн., вересень 2010 року 3725 грн., листопад 2010 року в сумі 8667 грн.

На підставі даного акта, 14 листопада 2011 року Сарненською МДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 про донарахування ЗВП „Таврида" податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість і податку на прибуток.

ЗВП „Таврида" оскаржила їх в адміністративному порядку до Державної податкової інспекції в Рівненській області і Державної податкової адміністрації України. Скарги ЗВП „Таврида" залишені без задоволення.

З таким рішенням податкового органу суд не може погодитися з огляду на наступне.

Як встановлено судом, за перевіряємий період ЗВП „Таврида" проводило взаєморозрахунки з ПП «Альбатрос-Південь» та ТОВ „Ковбаси України".

Між позивачем та вказаними вище контрагентами було укладено договори купівлі-продажу № 27/05-10 від 27.05.2010 p. , договору № 2 від 04.01.2010 року на перевезення вантажів.

Отримані товари (продукція) від ПП «Альбатрос-Південь» та ТОВ „Ковбаси України" підтверджуються за номенклатурою зазначеною в : накладної № 000374 від 27.05.2010 p. - на отриманий товар, податкової накладної від 27.05.2010 р., податкової накладної від 31.08.2010 р. , накладної від 31.08.2010 р., накладної № 528 від 06.09.2010 p. , податкової накладної від 06.09.2010 р. , накладної № 000051 від 15.11.2010 р., податкової накладної від 15.11.2010 p. , платіжними дорученнями №348, №658, №675, №702.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем була отримана продукція (товари), яка використовувалася в подальшій господарській діяльності, шляхом переробки, що підтверджується:

- копією журналу реєстрації довіреностей;

- рахунку на оплату авто послуг;

- копією товаро-транспортної накладної № 315;

- копією звіту по кореспонденції рахунків ;

- копією звіту про рух запасів на складі з 24.05 по 31.05. 2010 p.;

- копією накладних № 7024,7016,7018,7030,7032,221,7046,7055.;

- копією податкових накладних № 5542, 5544, 5546, 5550, 5557, 5561, 5572,5582;

- копією рахунку на оплату автопослуг № 287;

- копією товаро-транспортної накладної № 334;

- копією звіту про рух запасів на складі з 25.08. по 31.08.2010 р.;

- копією накладних № 1958,1962,1963,1969;

- копією податкових накладних № 8854;

- копією і ветеринарного свідоцтва № 137623;

- копією рахунку на оплату автопослуг № 288;

- копією товаро-транспортної накладної № 337;

- копією звіту про рух запасів з 01.02. по 07.09.10 р. ;

- накладних № 7362,7363, 7365;

- копією податкових накладних № 9091, 9093. звіту про рух готової продукції ковбасного цеху ;

- копією накладних № 3432, 5174, 385, 3434, 3435, 3456, 3439, 3441. 3442,3443,3451, 3453, 3454, 361;

- копією податкових накладних № 8824, 8827, 8829, 8832, 8834, 8840, 8843,8846,8848, 8855;

- копією звіту № 4 про рух сировини в ковбасному цеху;

- копією накладних № 9969,1963.;

- копією виробничого звіту по ковбасному цеху за серпень місяць 2010 року;

- копією журналу закладки сировини по ковбасному цеху за серпень 2010 року.;

- копією звіту про рух ТМЦ за серпень 2010 року;

- копією звіту експедитора за 25 серпня 2010 року;

- копією накладних № 1962,4023,4034;

- копією податкових накладних № 8966, 8967;

- копією звіту експедитора за 27.08.2010 року та 01.09 2010 року;

- копією накладних №1971, 3655;

- копією податкової накладної №8878 ;

- копією накладних №3678, 3679, 3682, 7362;

- копією податкових накладних №10892, 10732, 10958;

- копією звітів по цеху смаження насіння соняшника ;

- копією звіту готової продукції по цеху смаження насіння соняшника;

- копією податкових звіту готової продукції по цеху смаження насіння соняшника. № 1031, 1032, 1033, 1035, 5478, 513, 1036, 3943, 1037,1038,1039,1040,520, 1042,1043, 1044, 1045,1046;

- копією податкових накладних N 12584, 12585, 13543, 13951, 12587, 13579,13903, 12591, 12592, 12593. .;

- копією звіту про рух ТМЦ за листопад 2010 року;

- копією банківської виписки за 26.05.2010 року, за 27.08.2010 року, за 06.09.2010 року, за 16.11.2010 року ;

- копіями податкових декларацій з ПДВ за травень, серпень-листопад 2010 року;

- копіями реєстрів виданих та отриманих податкових накладних.

Тим самим, факт передачі товарів, зазначених в накладних підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім цього, в акті перевірки не спростовується факт того, що суми податку на додану вартість були внесені до реєстру отриманих податкових накладних від вказаних контрагентів, включені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, відображені у реєстрах отриманих податкових накладних, та відповідають даним податкових декларацій з податку на додану вартість. А, отже, позивачем до податкового кредиту були віднесені лише витрати по сплаті податку, які підтверджені податковими накладними.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матерiальнiй або нематерiальнiй формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській дiяльностi.

У відповідності до пп. 5.2.1 п.2 ст.5 Закону Про оподаткування прибутку підприємств №334/94-ВР від 28.12.1994 р. передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Аналогічні вимоги містяться в Законі України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР.

Статтею 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від і 6.07.1999 №996-XIV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Положення вказаної статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV кореспондуються з приписами пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. відповідно до якого не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. згідно якого не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Так, у відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Також слід враховувати, що у відповідності до 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР , що матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Однак, податковим органом не надано жодних доказів, що підтверджують ту обставину, що позивачем матеріальні цінності придбанні ним використовуються в інших цілях, а не в його господарській діяльності.

При цьому, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Посилання відповідача в акті перевірки в обґрунтування висновків про порушення позивачем податкового законодавства, на відсутність у ТОВ «Ковбаси України», необхідних умов для здійснення господарської діяльності, суд вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини стосуються не позивача, а його контрагента ТОВ «Ковбаси України».

При цьому, судом встановлено, що підприємство віднесло суми податкового кредиту на підставі податкових накладних виписаних контрагентом ТОВ «Ковбаси України», який дійсно зареєстрований і знаходився на обліку у ДПІ Оболонського району м. Києва і лише 15.07.2011 року свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано.

Крім того, відсутність платника податків за місцем його державної реєстрації або неможливістю отримання податковим органом необхідних Документів не призводить до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру.

Податковим органом не враховано те, що ТОВ „Ковбаси України" було і є включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало у перевіряємий період свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. 3а таких обставин покупець - ЗВП „Таврида" не може нести відповідальність ні за сплату будь-яких податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Суд також приходить до висновку, про безпідставність посилань податкового органу на порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" ЗВП „Таврида" при отримані насіння соняшника на суму 52000 грн. в т.ч. ПДВ 8667 грн. в листопаді 2010 року від ПП «Альбатрос-Південь» в звязку, що підприємство „Альбатрос-Південь" не віднесло дані суми до податкових зобов'язань у листопаді 2010 року, оскільки стан платника ПП «Альбатрос-Південь» -14 визнано банкрутом і знято з обліку лише 11.07.2011 року.

Жодною нормою діючого законодавства не передбачено обов`язку платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Доводи викладені в акті перевірки, а саме, що позивачем порушено ст. ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах при придбанні та продажу товарів, робіт, послуг, при цьому відповідач в акті посилається на статтю 228 Цивільного кодексу України щодо нікчемності правочинів, суд також вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статі 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статі 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсним правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

За таких підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що відповідно до ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, правочин між позивачем та його контрагентами не створює юридичних наслідків, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 215, ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України недійсність правочину повинна встановлюватись судом. Однак, рішення суду про недійсність правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом суду представлено не було. Згідно статі 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Перелічені у зазначених частинах ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, потребують підтвердження порушень цих вимог саме судовим рішенням.

З приводу оскарження податкової вимоги від 14.03.2012 року №30, суд відмовляє позивачу, позаяк податковим органом, у звязку з відсутністю податкового боргу згідно картки особового рахунку платника, остання була відкликана.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог і адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Тим самим, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.11.2011 року та № від 14.11.2011 року в частині на суму податкового зобовязання 34097, 50 грн.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 613, 97 грн. згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби № НОМЕР_1 від 14.11.2011 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби № НОМЕР_2 від 14.11.2011 року частково на суму 34097,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити за безпідставністю.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 підприємство "Таврида" Сарненської райспоживспілки із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 613,97грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.