Справа № 2а-9089/10/0670
Суддя: Філіпова Т.Л.
Дата ухвалення: 2011-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"21" квітня 2011 р. Справа № 2а-9089/10/0670

номер рядка статистичного звіту 3.7.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Філіпової Т.Л.

суддів: Євпак В.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" січня 2011 р. у справі № 2а-9089/10/0670 за позовом ОСОБА_2 будівельно-комерційної фірми "Парфенюк" до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області про скасування постанови №117017 від 10.11.2010р. про застосування фінансових санкцій ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.01.2011р. позов задоволено: скасовано постанову Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.11.2010 р. № 117017 та зобов'язано відшкодувати ОСОБА_2 будівельно-комерційній фірмі "Парфенюк" з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України в Житомирській області 3 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції постановою, Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області подала апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні цієї постанови суд першої інстанції допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Представники сторін не з'явились в судове засідання, хоча про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до положень п.2 частини 1 ст.197 КАС України здійснює апеляційний розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.10.2010 року інспекторами ТУ ГДАІ в Житомирській області Нагорським А.В. та Ходаківським Є.В. було здійснено перевірку автомобіля ГАЗ-6602, р/н 14-66 АЕМ, що належить згідно свідоцтва про реєстрацію ІОС №183701 ПБ-КФ "Парфенюк", з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за наслідками якої складено акт №194101. Зазначеним актом було встановлено, що позивач здійснював вантажні перевезення на договірних умовах (вантаж - відходи деревини, накладна №125 від 15.10.2010 року) без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме - ліцензійної картки на транспортний засіб.

Постановою від 10.11.2010 року №117017 до позивача за порушення абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано фінансові санкції у сумі 1700,00 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються санкції у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Конструкція зазначеної правової норми побудована таким чином, що вона містить диспозицію та одночасно передбачає санкції за недотримання визначеного у ній правила поведінки.

При цьому, зазначене правило включає в себе не лише наявність у позивача статусу автомобільного перевізника, а й надання ним послуги з перевезення вантажів. Тільки встановлення сукупності даних ознак дає підстави для висновку про законність застосування фінансових санкцій.

Водночас, за визначенням, наведеним у ст. 1 названого Закону, послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Отже, аби кваліфікувати надану послугу як послугу з перевезення вантажу відповідач має довести факт укладання договору між перевізником та замовником, а також факт здійснення таких відносин на платній основі.

Проте, зазначені обставини всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не були доведені відповідачем. Не знайшли свого підтвердження такі обставини і під час судового розгляду справи.

Зокрема, Закон України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" (далі - Закон №1775-III) визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, зокрема, що господарська діяльність - будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт; ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Відповідно до п. 33 ст. 9 Закону №1775-III ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт".

Слід зазначити, що Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Враховуючи зазначене, якщо суб'єкт господарювання здійснює перевезення вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт", на договірних умовах із замовником послуги за плату, йому необхідно отримати ліцензію у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів на такі види робіт як, зокрема: надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Частиною 14 ст. 14 Закону № 1775-III визначено, що до ліцензій на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом додаються ліцензійні картки на кожен автомобільний транспортний засіб. Ліцензійна картка є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу.

Враховуючи зазначене, у разі якщо суб'єкт господарювання не провадить господарську діяльність з надання послуг з перевезення, зокрема, вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт" на договірних умовах із замовником послуги за плату, йому не потрібно отримувати ліцензію на провадження такої діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 будівельно-комерційна фірма "Парфенюк" ліцензії на надання послуг з перевезення вантажів не отримувала.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позивач не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв'язку з чим посилання відповідача на відсутність ліцензійної картки як на порушення ст.ст. 39,48 зазначеного Закону є безпідставним.

Слід зазначити, що відповідачем не доведено й факту надання таких послуг на платній основі.

Як вбачається з матеріалів справи, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює водієм на ПБ-КФ "Парфенюк". 15 жовтння 2010 р. на автомобілі марки ГАЗ-66 державний номер 14-66 АЕМ, який належить даному підприємству, віз до себе додому в с.Вереси Житомирського району дрова, які придбав у ПП Широкопояс згідно накладної №125 від 15.10.2010 року, та був зупинений працівниками ТУ Головавтотрансінспекції в Житомирській області. Даний автомобіль використовував з дозволу адміністрації підприємства за власний рахунок, будь-якої плати за його використання не вносив.

Дані обставини також підтверджуються копіями розпорядження директора ПБ-КФ "Парфенюк" №39 від 15.10.2010 р. та № 5 від 04.01.2010 р., які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не були доведені належними доказами фактичні дані, які є обов'язковою правовою підставою для застосування фінансових санкцій, оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" січня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.Л. Філіпова

судді: В.В. Євпак

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:прост.

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 будівельно-комерційна фірма"Парфенюк" АДРЕСА_1,10031

3- відповідачу ОСОБА_4 управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Житомирській області вул. Театральна, 17/20,Житомир,10014