Справа № 515/964/15-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2015-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2015 р.м.ОдесаСправа № 515/964/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Чебан А.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 до звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в Татарбунарському районі Одеської області про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за вислугою років та зобов'язання вчинити відповідні дії, починаючи з 05 січня 2015 року.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 червня 2015 року позов - задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови зарахувати позивачці до спеціального трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року в Струмківській середній школі Татарбунарського району Одеської області. Зобов'язано відповідача зарахувати позивачці до спеціального трудового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року у Струмківській середній школі Татарбунарського району Одеської області, з призначенням та виплатою ОСОБА_2 зазначеної пенсії з 05 січня 2015 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в Татарбунарському районі Одеської області ставиться питання про скасування постанови в зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права та у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФ України в Татарбунарському районі Одеської області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

05 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років, на що відповідачем 18 травня 2015 року було відмовлено у зв'язку з тим, що відповідно до наданих документів заявниця має загальний стаж роботи 25 років, з нього стаж за вислугою років, на думку відповідача, - 24 роки 4 місяці 16 днів.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці в зарахуванні до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

В апеляційній скарзі УПФ України в Татарбунарському районі Одеської області, вказується, що рішення суду першої інстанції є неправильним, підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, оскільки пенсійним фондом правомірно відмовлено позивачці у призначення пенсії за вислугою років, так як період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року не входить до спеціального стажу.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.«є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому, згідно з ч.2 ст. 7 цього закону, пенсії за вислугою років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до якого користуються правом на призначення пенсії за вислугу років особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах на посадах, зокрема, педагоги організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Так, вищевказаний Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачає посади старшої піонервожатої.

Однак, згідно з приміткою 3 до зазначеного Переліку робота на посаді старшої піонервожатої до 01 січня 1992 року зараховується до стажу для призначення пенсії.

Зазначене пов'язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29 березня 1991 року № 25 «Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР» замість посади старшого піонервожатого з 01 квітня 1991 року введена посада педагога-організатора. З того часу в жодному нормативному акті відсутня посада старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.

При цьому, у листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06 жовтня 2011 року №10/2-724 підтверджена ідентичність посадових обов'язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого піонервожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має загальний стаж роботи 25 років, а саме: з 15 серпня 1989 року позивачка прийнята на роботу до Нерушайської середньої школи Татарбунарського району Одеської області на посаду старшої піонервожатої, 01 грудня 1989 року вона була переведена з посади старшої піонервожатої Нерушайської середньої школи на таку ж посаду в Струмківську середню школу, 31 серпня 1994 року переведена з посади педагога-організатора на посаду вчителя української мови і літератури тієї ж школи, 30 грудня 2014 року звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, що підтверджується трудовою книжкою.

Враховуючи все зазначене, робота позивачки на посаді старшої піонервожатої з 15 серпня 1989 року по 31 грудня 1991 року, відноситься до робіт, що дають право на призначення пенсії за вислугою років.

Що стосується періоду роботи позивачки на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 13 серпня 1990 року по 31 грудня 1992 року ОСОБА_2 знаходилася у декретній відпустці.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачка не могла достовірно знати про невнесення до трудової книжки запису про перейменування посади старшого піонервожатого на посаду педагога-організатора, тобто зазначене не залежало від її волі, а відбулося, насамперед, у зв'язку із некваліфікованими діями відділу кадрів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміна трудової функції працівника у вказаний період не відбувалась, обсяг виконуваної роботи ОСОБА_2 відповідав обсягу посадових обов'язків педагога-організатора, оплата праці здійснювалась як педагогу-організатору, що підтверджується листом Міністерства освіти і науки, молоді і спорту України від 06 жовтня 2011 року №10/2-724, наказами №421 від 15 серпня 1989 року, №651 від 23 листопада 1989 року, №303 від 31 серпня 1994 року по відділу освіти, молоді та спорту Татарбунарської райдержадміністрації.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 має відповідний спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, так як період роботи позивачки на посаді старшої піонервожатої з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року входить до пільгового стажу.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Татарбунарському районі Одеської області залишити без задоволення, а постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв