Справа № 804/9663/15
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 р. Справа № 804/9663/15

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.08.2015 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі позивачі) звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (надалі відповідач), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за наступними позовними вимогами:

1. Визнати протиправною бездіяльність Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, які виразились у невиконанні рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. по справі № 2а/0470/6315/11 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 р.;

2. Зобов`язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції негайно виконати рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. по справі № 2а/0470/6315/11 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 р.;

3. Визнати протиправними дії Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції:

- в частині порушення, визначених Законом України «Про виконавче провадження», строків проведення виконавчих дій;

- які виразились у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 постанов про відновлення виконавчих проваджень ВП № 37438483, ВП№ 37438738;

- які виразились у порушенні строків винесення постанов про відновлення виконавчих проваджень ВП № 37438483, ВП № 3743873;

4. Зобов`язати Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протягом десяти днів із моменту набрання чинності рішенням суду надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. по справі № 2а/0470/6315/11 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 року.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідачем не було здійснено достатньо дій на виконання рішення суду, а також порушено строки проведення виконавчих дій.

Позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.

Проаналізувавши матеріали адміністративного позову та додані до нього документи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. за апеляційною скаргою позивачів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2012 р., зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 р.

Згідно постанов Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ від 08.04.2013 р. відкриті виконавчі провадження по виконанню вищевказаного рішення суду ВП№37438483, ВП№37438738.

Постановами державного виконавця від 28.08.2013 р. виконавчі документи були повернуті позивачам у зв`язку із ненаданням належним чином завірених копій документів у встановлений термін.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2014 р. скасовані постанови головного державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Шаргородської С.А. від 28.08.2013 р. про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчим провадженням ВП № 37438738 та ВП № 37438483.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2015 р. постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2014 року залишена без змін.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 06.05.2015 р. за вх. №№ 2217/0738, 2218/0738 отримав заяви позивачів про відновлення виконавчих проваджень, рішення суду та оригінал виконавчого листа.

07.05.2015 р. державним виконавцем було відновлені виконавчі провадження ВП№37438483, ВП№37438738, про що винесені відповідні постанови.

Згідно супровідних листів відділу державної виконавчої служби за №№11486/10, 11485/10 від 07.05.2015 р. вказані постанови були направлені на адресу позивачів.

Доводи позивачів про те, що постанови про відновлення виконавчого провадження були направлені на адресу позивачів лише 05.06.2015 р. не підтверджені матеріалами справи.

Також суд критично відноситься до долучених до матеріалів справи витягів з Інтернет - порталу Укрпошти, скільки не можливо ідентифікувати зміст поштового відправлення за номером штрихкодового ідентифікатора.

Таким чином, відповідачем не було порушено строків винесення постанов про відновлення виконавчих проваджень та вчасно направлено їх до стягувачів.

За поясненнями позивачів, від боржника та відповідача не отримано будь-якої інформації та документів, які б свідчили про виконання рішення суду. Отже відповідачем протиправно не виконується рішення суду.

З даного проводу суд зазначає наступне.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч. 4 якої примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ст. 258 вказаного Кодексу).

Неможливість виконання рішення суду, що набрало законної сили, є прямим порушенням норм національного та європейського законодавства. Зокрема, про неможливість забезпечення державою Україна виконання рішень викладено у справах «Іванов проти України», «Цибулько та інші проти України», «Робота та інші проти України» та ін.

У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням (ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать, що 08.07.2015 р. за вх.№3511 на адресу відповідача надійшли лист Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2015 р. №100 та документи, які підтверджують виконання вимоги Дніпродзержинської об`єднаної Державної фінансової інспекції щодо усунення порушень, виявлених у ході ревізії на загальну суму 48756,03 грн.

З листа від 01.07.2015 р. №100 вбачається, що на виконання постанови старшого державного виконавця Грекова А.В. від 07.05.2015 р., яка надійшла 26.06.2015 р. на адресу Військової частини НОМЕР_1 (вх. №798), остання повідомила, що на запит позивачів від 08.11.2011 р. (надійшов 15.11.2011 р. згідно книги реєстрації вхідних документів) запитувалась наступна інформація: кількість коштів, виділених всього Міністерством оборони України протягом 2005-2011 років для придбання житла військовослужбовцям та членам їх сімей, які перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Дніпропетровському гарнізоні; загальна кількість житла, придбаного протягом 2005-2011 років для Дніпропетровського гарнізону; кількість житлових приміщень, яким протягом 2005-2011 років в Дніпропетровському гарнізоні надано статус «службових», а також кількість таких житлових приміщень, з яких, за цей же час, такий статус було знято; кількість осіб, та їх номери в обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, що були забезпечені житлом в Дніпропетровському гарнізоні протягом 2005-2011 років; кількість осіб на момент отримання запиту, щодо яких судами винесені рішення про забезпечення житлом; кількість осіб на момент отримання запиту, які звернулись до суду із позовами про забезпечення житлом.

Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», який був підставою для запиту, публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно з ч.3 ст. 22 Закону України «Про доступ до Публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Виконуючи вказану норму Військова частина НОМЕР_1 , як розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, 21.11.2011 р. направила запит (вих.№428) належному розпоряднику інформації - КЕВ м. Дніпропетровська.

Таким чином, боржником у виконавчому провадженні надана обґрунтована відповідь на запит від 08.11.2011 р.

Одночасно суд зазначає, що позивачам роз`яснено їх право на оскарження результатів розгляду запиту Командування Сухопутних військ Збройних Сил України чи суду відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, у разі ненадання запитуваної інформації вимоги щодо її отримання повинні бути адресовані КЕВ м. Дніпропетровська.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вчинялися дії щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 р. у відповідності до вимог законодавства та така відповідь була надана, що виключає бездіяльність відповідача. Відповідно заходи передбачені ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не здійснювалися.

Отже, позовна вимога 1 задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції негайно виконати рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2013 р. по справі № 2а/0470/6315/11 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати повну та обґрунтовану відповідь на запит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на інформацію від 08 листопада 2011 р. суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не має втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за заявленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Положення Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про наявність у державного виконавця дискреційності повноважень при виконанні певної процедури, в яку адміністративний суд при здійсненні судочинства не має права втручатися.

А отже, позовна вимога 2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки викладені вище обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вимога в частині зобов`язання Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції протягом десяти днів із моменту набрання чинності рішенням суду надати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 06.08.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун