Справа № 2а-2882/08/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2011-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2011 р. Справа № 39932/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.,

при секретарі судового засідання Патлевіч Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2009 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» до державної податкової інспекції у м. Львові про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2008 року відкрите акціонерне товариство «Львівобленерго» ( далі ВАТ «Львівобленерго») звернулося до суду з адміністративним позов, у якому після уточнення своїх позовних вимог просило визнати нечинними податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Львові (далі ДПІ у м. Львові) № /0/7683 від 18.04.2008 року, № /1/12083 від 03.07.2008 року, №/2/16559/15-2 від 12.09.2008 року про визначення податкового зобовязання із податку на додану вартість (далі ПДВ) у розмірі 251418,69 грн. за штрафними санкціями за порушення граничного строку сплати узгодженої суми такого зобовязання.

У ході судового розгляду позивач збільшив свої позовні вимоги, просив також визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № /0/7684 від 18.04.2008 року, № /1/12090 від 03.07.2008 року, № /2/16560/15-2 від 12.09.2008 року про визначення податкового зобовязання із ПДВ у розмірі 264983,11 грн. за штрафними санкціями за порушення граничного строку сплати узгодженої суми такого податкового зобовязання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2009 року у справі № 2а-2882/08/1370 позов було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ДПІ у м. Львові просив скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11.06.2009р. та відмовити в задоволенні позовних вимог ВАТ «Львівобленерго» у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що за наслідками проведеної ДПІ у м. Львові перевірки ВАТ «Львівобленерго» на предмет порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання згідно податкових декларацій по податку на додану вартість, результати якої було оформлено актом від 08.04.2008р. №8/15-2, було прийнято податкові повідомлення-рішення. яким до підприємства застосовано штрафні санкції у відповідності до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі Закон № 2181) за кожен виявлений факт несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання. Покликання позивача на безпідставність вимог податкового органу з огляду на те, що податковий борг підприємства є реструктуризованим відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (далі Закон № 2711), а отже підприємство не порушило граничних термінів сплати податкових зобов'язань, оскільки в останнього виникли нові терміни їх сплати, на думку апелянта є безпідставними.

З огляду на приписи пп.10.2.1 п.10.2 ст.10 Закону України № 2711 моментом реструктуризації податкового боргу є дата укладення відповідного договору.

Оскільки станом на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень договір реструктуризації податкового боргу по ПДВ між ДПІ у м. Львові та ВАТ «Львівобленерго» не був укладеним, то у позивача не виникли нові терміни сплати узгодженого податкового зобовязання, відмінні від передбачених ст. 5 Закону № 2181.

При цьому апелянт наголошує на тому, що його дії повністю узгоджуються із приписами п. 5.1., п.п.5.3.1 п.5.3, пп.5.4.1 п.5.4 ст. 5, п.7.7 ст.7, п.8.1 статті 8, пп. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону № 2181.

У звязку із наявністю у позивача податкового боргу по ПДВ, кошти, що надходили на сплату податкових зобовязань, в порядку календарної черговості зараховувались на погашення податкового боргу ВАТ «Львівобленерго» по ПДВ на підставі п.7.7 ст.7 Закону № 2181.

У ході апеляційного розгляду представник апелянта спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові (далі СДПІ ВПП у м. Львові), яка є правонаступником ДПІ у м. Львові, підтримав апеляційну скаргу поясненнями, аналогічними до викладеного у самій скарзі, та просить її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивач ВАТ «Львівобленерго» у судовому засіданні апеляційного суду вимоги апелянта заперечив, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ «Львівобленерго», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ДПІ у м. Львові без згоди позивача змінив призначення платежу на підставі п. 7.7 ст.7 Закону № 2181. При цьому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що зміна податковим органом періоду, за який субєкт господарювання бажає сплатити відповідну суму податку, також є призначенням платежу. Відповідач, не звертаючи уваги на призначення податків платежів в платіжних дорученнях, зараховував платежі на погашення не поточних податкових зобовязань, а податкового боргу, що виник раніше.

На підставі аналізу норм вказаного Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним, не підлягає розширеному тлумаченню і не містить недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобов'язань, встановленого п. 7.7 ст. 7 Закону.

Позивач, самостійно визначивши та перерахувавши суми податку на додану вартість в межах граничних строків, передбачених п. 4.1. ст. 4 Закону № 2181, виконав своє зобовязання зі сплати податку на додану вартість за визначений ним період, що виключає застосування до нього штрафних санкцій на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Як встановлено судом, за період з жовтня по грудень 2006 року та з січня по квітень 2007 року ВАТ «Львівобленерго» було подано декларації з ПДВ у визначені Законом № 2181 терміни, а також у межах визначеного цим Законом граничного строку сплачено відповідні податкові зобов'язання з цього податку у сумах, визначених у відповідних податкових деклараціях.

При цьому відповідачем кошти, які ВАТ «Львівобленерго» були сплачені з ПДВ за конкретні періоди з жовтня по грудень 2006р. та з січня по квітень 2007р., були зараховані всупереч зазначеному у платіжних дорученнях призначенню платежу в погашення зобовязань попередніх податкових періодів з посиланням на п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181.

Оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у м. Львові визначено ВАТ «Львівобленерго» штрафні санкції на підставі п. 17.1.7 ст. 17 Закону № 2181. Дана стаття передбачає нарахування штрафних санкцій у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом.

Однак, як вважає колегія суддів, Законом № 2181, який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками. Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відтак у випадку недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181, податковий орган не наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків, а отже самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, на переконання колегії суддів, є неправомірним.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз норм вказаного Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, свідчить про вичерпність переліку таких порушень. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобовязань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону № 2181.

Одночасно колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна податковим органом періоду, за який субєкт господарювання бажає сплатити відповідну суму податку, також є призначенням платежу.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання про те, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2009 року у справі № 2а-2882/08/1370 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Ухвала у повному обсязі складена 26 січня 2010 року.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

ОСОБА_1