Справа № 2а-1459/09/2220
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2011-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 р. Справа № 57506/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Дяковича В.П.,

суддів Обрізко І.М., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Шепетівка Хмельницької області на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2009 року у справі № 2а-1459/09/2220 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до управління Пенсійного фонду України в місті Шепетівка Хмельницької області про зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказані позивачі звернулись в квітні 2009 року до суду з адміністративними позовами, якими просили зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівка Хмельницької області здійснювати на їх користь виплату підвищення до пенсії дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та стягнути з відповідача на їх користь невиплачену заборгованість із виплати даного підвищення до пенсії: позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за період з 01.01.2006 року до 31.12.2008 року в сумі 4307,25 грн., а позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за період з 01.01.2006 року до 31.01.2009 року в сумі 3891,90 грн.

Ухвалами від 30.04.2009 року суд обєднав справи в одне провадження.

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2009 року позов задоволено частково: зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівка Хмельницької області провести позивачам виплату підвищення до пенсії як дітям війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року в розмірі 710,69 грн. та з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року в розмірі 780,40 грн., всього 1491,09 грн. кожному; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснювалось в розмірах передбачених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та в межах передбачених на це видатків. Законодавством не визначено, з якого саме розміру мінімальної пенсії за віком слід визначати розмір підвищення до пенсії дітям війни. Крім того, зазначає, що позивачі пропустили строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання апеляційного суду не зявилися, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог за 2006 рік оскільки положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були чинними і неконституційними не визнавались.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону, а Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення підпункту 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року відповідач був зобовязаний нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Водночас позовні вимоги щодо виплати підвищення до пенсії за періоди з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач керувався чинними на той час положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому його дії є правомірними.

Однак суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ст. 99 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом першої інстанції), яким було передбачено річний строк звернення до адміністративного суду, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Оскільки позивачі звернулись до суду в період 26.03-01.04.09.2009 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах річного строку за період з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не вирішив усіх позовних вимог, а саме щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити позивачам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2009 року до 31.01.2009 року.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не було зупинено чи обмежено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівка Хмельницької області не нараховувало та не виплачувало вказаним позивачам щомісячне підвищення до пенсії дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за даний період.

Крім того, згідно із законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Тому правильними є висновки суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання підвищення до пенсії дітям війни.

Відсутність бюджетного фінансування, на яку вказує відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно визначив конкретні суми підвищення до пенсії, які слід виплатити позивачам, оскільки відповідно до законодавства обчислення розміру пенсії, в тому числі підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», належить до компетенції органів Пенсійного фонду України, тому суд не повноважний самостійно здійснювати обчислення сум підвищення до пенсії, а лише зобовязати відповідача провести нарахування та виплату такого підвищення відповідно до вимог законодавства.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в звязку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 211, 212, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Шепетівка Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2009 року у справі № 2а-1459/09/2220 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в місті Шепетівка Хмельницької області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щомісячне підвищення до пенсії дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в місті Шепетівка Хмельницької області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 щомісячне підвищення до пенсії дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 22 травня 2008 року до 31 січня 2009 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ГОЛОВУЮЧИЙ: В.П. ДЯКОВИЧ

СУДДІ І.М. ОБРІЗКО

ОСОБА_12