Справа № 815/3277/15
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3277/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П

за участю секретаря: Піньковської О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ІПГ Майстер до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці Державної фіскальної служби, визнання неправомірним митного оформлення та визнанння Одеської митницею ДФС визначення митної вартості товарів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів),

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю ІПГ Майстер, в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці Державної фіскальної служби, визнати неправомірним митне оформлення та визнанння Одеською митницею ДФС визначення митної вартості товарів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів).

В обґрунтування позову зазначено, що під час митного контролю відповідачем допущено бездіяльність щодо належного виконання наступних обов'язків:

- п. 1 ст. 54, ст. 336 Митного кодексу України щодо обов'язку митниці з перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та чітко прописаного обов'язку щодо перевірки митницею відповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товарів умовам, наведеним у главі 9 Кодексу, п. 5 гл. 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 № 362.;

- ст. 58 Митного кодексу України, якою передбачений вичерпний перелік підстав незастосування І методу визначення митної вартості товару. На думку позивача, визначені підстави по митному оформленню відсутні, тобто незастосування І методу є неправомірним.

Крім того, як зазначає позивач, факт відсутності будь-яких невідповідностей підтверджується, зокрема, відсутністю відповідних повідомлень митниці та витребування додаткових документів. Така підстава для незастосування І методу, як самостійне визначення декларантом методу визначення митної вартості, не містить ст. 58 Митного кодексу України та є вільним тлумаченням положень вказаної статті;

- п. 1 ст. 59 Митного кодексу України, згідно якого метод за ціною ідентичних товарів застосовується виключно у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 (за ціною контракту) цього Кодексу. Інші підстави для застосування цього методу, як бажання чи помилка декларанта, ця норма не містить;

- п. 2 ст. 57 Митного кодексу України, яким закріплений обов'язок митниці кожний наступний метод застосовувати лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу, тобто першого (основаного) методу за ціною контракту. Обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості належить до дискреційних функцій митних органів - до такого висновку дійшов Верховний Суд України (справа № 21-76а10 від 07.02.2011р.), Вищий адміністративний суд України (№ 815/237/14 від 14.08.2014р.);

- п. 4 ст. 57 Митного кодексу України, згідно якого застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і ст. 60 цього Кодексу. Процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості належно до дискреційних функцій митних органів - до такого висновку дійшов Верховний Суд України (справа № 21-76а10 від 07.02.2011р.), Вищий адміністративний суд України (№ 815/237/14 від 14.08.2014);

- ст. ст. 257, 258 Митного кодексу України, які передбачають нарахування митних платежів саме митницею, виходячи з митної вартості товару, оскільки вони визначені самим декарантом

- п. 2 ст. 268 Митного кодексу України щодо ненадання відповідачем можливості виправити помилку у обраному методі визначення вартості.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові, заяві про уточнення позовних вимог та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав до суду письмові заперечення (а.с. 66-70), в яких, зокрема, зазначив, що відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною 8 ст.264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 5.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України від 09.07.1997р. № 307, яка була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначений митної вартості, про митну вартість товару (графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

А тому, оскільки декларантом самостійно застосовано метод визначення митної вартості товарів та самостійно визначено у наданій до митного органу митній декларації митну вартість товару, а МД № 500060804/2015/000220 від 24.02.2015р. прийнята митницею, за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг, заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015р. декларантом - товариством з обмеженою відповідальністю "ІПГ Майстер" подано до Південної митниці Міндоходів МД № 500060804/2015/000220 з метою митного оформлення товару "Армуюча склосітка".

Митну вартість товару у вказаній декларації визначено за другорядним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо ідентичних товарів, яка склала 857245,52 грн.

Відповідно до МД № 500060804/2015/000220 позивачем сплачено до Державного бюджету України відповідні митні платежі.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявления за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, зокрема, відомості про товари: фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Частиною 8 ст.264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до пункту 5.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, яка затверджена наказом Державної митної служби України № 307 від 09.07.1997р., яка була чинною на день прийняття митних декларацій, графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначений митної вартості, про митну вартість товару (графи 12, 42, 43, 45) були заповнені декларантом.

У відповідності до положень ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також, відповідно до ч.1 ст.51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

- заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

- подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

В свою чергу слід зазначити, що відповідно до приписів частини першої ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 6 ст.54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 7 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

На виконання вищевказаних приписів чинного митного законодавства України, МД № 500060804/2015/000220 прийнято митницею та за нею здійснено митне оформлення товару позивача, вказані товари випущено у вільний обіг.

А отже, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (ст. 54 Митного кодексу України) не знайшов обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, що в свою чергу слугувало би підставою для відмови у митному оформленні товарів.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду України (постанови від 25.04.2014р. у справі № 21-29а14, від 25.11.2014 у справі №21-338а14), яка полягає в наступному.

За змістом статті 260 Митного кодексу України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу, яким також встановлюються методи визначення митної вартості зазначених товарів та умови їх застосування.

Згідно зі статтею 262 Митного кодексу України, митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Статтею 249 Митного кодексу України передбачено, що митні органи самостійно визначають митну вартість на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари лише за відсутності підтверджувальних документів, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості.

Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України, декларант має право оскаржити рішення митного органу щодо визначення митної вартості оцінюваних товарів до митного органу вищого рівня та/або до суду.

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, який полягає в тому, що декларант має право оскаржити до митного органу вищого рівня та/або до суду рішення митного органу щодо визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Якщо ж митний орган самостійно не приймав рішення про визначення митної вартості товарів і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07.07.2015р. по справі № 21-324а14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алпеко» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що митний орган під час здійснення митного оформлення за МД № 500060804/2015/000220 від 24.02.2015р., прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товарів і метод її визначення заявлений товариством з обмеженою відповідальністю "ІПГ "Майстер" митному органу під час переміщення товарів через митний кордон України повністю відповідав приписам митного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю ІПГ Майстер є безпідставними та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю ІПГ Майстер до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності Одеської митниці Державної фіскальної служби () у належному контролі митної вартості під час митного оформлення МД № 500060804/2015/000220 від 24.02.2015р.; визнання неправомірним митнного оформлення та визнанння Одеською митницею ДФС () за МД № 500060804/2015/000220 від 24.02.2015р. визначення митної вартості товарів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів), залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 серпня 2015 року.

Суддя: Г.П. Самойлюк

відмова

31 серпня 2015 року.