Справа № 2а/1770/1680/2012
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/1680/2012

23 травня 2012 року 11год. 10хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Мале приватне підприємство "ДЕЙМОС"

доГоловна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області
про визнання неправомірними дій та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ :

Позивач- Мале приватне підприємство "ДЕЙМОС"- звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про визнання неправомірними дій та скасування постанов від 27.03.2012 року № 0152 та № 0153 .

Свої вимоги обґрунтувало тим, що викладені у актах перевірки №041258 від 12.03.2012 року та №036152 від 06.02.2012 року, які стали основою для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог част.1 абз.8 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III та винесення постанов про застосування штрафних санкцій № 0153 та № 0152 від 27.03.2012 року, обставини, зокрема щодо перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км. одним водієм транспортними засобами держномер ВК0546АТ та ВК4974АІ, які здійснювали перевезення пасажирів за маршрутом "Рівне-Київ-Рівне" та «Рівне-Ковель-Київ-Рівне», не відповідають дійсності з наступних підстав. Державними інспекторами був неправильно записаний маршрут нерегулярного пасажирського перевезення, ці обставини підтверджує долученими до позову копією договору про надання послуг, так як перевезення здійснювалось в одну сторону за маршрутами Рівне-Гоща-Корець-Київ та Рівне-Антопіль-Житомир-Київ, протяжність яких становить 320 км. Індивідуальна контрольна книжка водія та дорожній лист, на які посилаються під час рейдової перевірки державні інспектори в актах перевірки, не є підтвердженням перевезення пасажирів одним водієм на маршруті протяжністю понад 500 км., адже дані документи тільки обліковують режим праці та відпочинку водія, а не перевезення пасажирів. Таким чином, висновок в акті про те, що перевезення здійснювались на маршруті, протяжність, якого більша за 500 км, не відповідає дійсності, адже водій даного транспортного засобу здійснював перевезення в одну сторону.

Крім того позивач зазначає, що державними інспекторами територіального управління Головавтотрансінспекції в Рівненській та Житомирській областях до початку перевірки пред'явлено завдання на перевірку, в якому були відсутні обов'язкові реквізити, а саме найменування субєкта підприємнипцької діяльності, який підлягає перевірці. Відповідно до частини 15 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" не частіше одного разу на квартал здійснюються рейдові перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху. Позивач також вказує, що державними інспекторами незаконно, всупереч вищенаведеним нормативним актам була проведене рейдова перевірка. З вищенаведеного слідує, що акт, складений внаслідок незаконної перевірки не може бути належним доказом законності застосування до МПП «Деймос» фінансових санкцій та не породжує жодних правових наслідків. За таких обставин застосування штрафних санкцій вважає незаконними. Просив позов задовольнити у повному обсязі, визнати неправомірними дії посадових осіб ТУ ГДІАТ в Рівненській області, під час проведення рейдової перевірки та скасувати постанови № 0153 та № 0152 від 27.03.2012 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що обставини щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, а зокрема щодо перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км одним водієм підтверджуються актом перевірки, дорожнім листом та індивідуальною контрольною книжкою водія. З приводу покликань позивача щодо порушення порядку проведення рейдових перевірок, то відповідач зазначає, що завдання на проведення рейдової перевірки не видається на конкретно визначену особу, у завданні вказується місце та строки проведення перевірки. Крім того, зазначає, що названі покликання позивача не спростовують виявлених порушень. У задоволенні позову просила відмовити повністю.

В судове засідання представник відповідача не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що клопотання про розгляд справи за їх відсутності заявили всі особи, які беруть участь у справі, суд керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України здійснює судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши в порядку письмового провадження подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Актом № 041258 від 20.03.2012 року "Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" (копія - а.с.7), при перевірці, яка відбувалася на ділянці а/д Київ-Чоп з 285км по 310 км, транспортного засобу марки VW LT35, державний номер ВК0546АT, що належить МПП «Деймос» зафіксовано, що нерегулярні пасажирські перевезення по маршруту Рівне-Київ-Рівне, згідно запису в індивідуальній контрольній книжці водія, здійснювалося одним водією. Перевірка була проведена відповідно до завдання на перевірку №092023 від 19.03.2012 року, реквізити якого зазначено в акті. Завдання на перевірку видане 19 березня 2012 № 092023, яким уповноважено державних інспекторів О.О. Саяпіна та А.В.Музику на здійснення рейдової перевірки. Саме ці державні інспектори і провели рейдову перевірку згідно акта № 041258 від 20.03.2012 року.

За результатами розгляду вказаного акту ТВО начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області ОСОБА_1 27.03.2012 року винесено постанову № 0153 про застосування до МПП «Деймос» відповідальності передбаченої абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 року фінансової санкції в сумі 510 грн. за надання послуг з перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км. одним водієм (коія - а.с. 6).

Судом встановлено, що Актом № 036152 від 06.02.2012 року "Про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" (копія - а.с.9), при перевірці, яка відбувалася у м.Києві на перехресті вулиць Ползунова та Петрозаводської, в місцях посадки-висадки пасажирів, транспортного засобу марки Mersedes-Benz 316, держномер ВК4974АІ, що належить МПП «Деймос» зафіксовано, що нерегулярні пасажирські перевезення по маршруту Рівне-Ковель-Київ-Рівне, згідно запису в дорожньому листі та переднього трафарету, здійснювалося одним водієм. Перевірка була проведена відповідно до завдання на перевірку №037605 від 03.02.2012 року, реквізити якого зазначено в акті.

За результатами розгляду вказаного акту ТВО начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області ОСОБА_1 27.03.2012 року винесено постанову № 0152 про застосування до МПП «Деймос» відповідальності передбаченої абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 року фінансової санкції в сумі 510 грн. за надання послуг з перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 км. одним водієм (копія - а.с.8).

Як встановлено в ході судового розгляду, рейдові перевірки транспортних засобів позивача на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, проведені 06.02.2012 та 20.03.2012 року різними територіальними управліннями, відповідно до різних завдань на перевірку на окремо визначеній ділянці дороги, у кожному з випадків двома державними інспекторами територіального управління, яким було доручено її здійснення. Тому посилання позивача, на незаконність та неправомірність її проведення, визнаються судом необґрунтованими.

Твердження позивача щодо недотримання черговості проведення рейдових перевірок є безпідставним та відхиляється судом з огляду на наступне. Пунктом 14 Порядку передбачено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу охорони державного кордону. У пункті не вказано, що рейдова перевірка проводиться щодо визначеного суб'єкта господарювання - автомобільного перевізника. На думку суду, рейдова перевірка передбачена Законом з метою перевірки надання фактичних послуг з перевезення пасажирів та/чи вантажів. Вона не проводиться планово щодо конкретного перевізника, адже навіть у завданні на перевірку вказується лише місце її проведення, у відповідності п. 14 Порядку. Також, наперед не відомо чий транспортний засіб буде зупинено. На транспортному засобі не вказується кому він належить. Також варто відмітити, що у одного перевізника може бути в наявності багато одиниць транспорту.

Варто відмітити, що оскаржувані постанови винесені на підставі перевірок, які проведені двома окремими територіальними управліннями у яких відсутній обовязок узгоджувати між собою дати та підстави проведення рейдових перевірок.

Стаття 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачає, що на автобусні маршрути протяжністю понад 500 км у рейс повинні направлятися два водії.

«Автобусні маршрути» - згідно визначення поданого у ст.1 Закону, це - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів. Шлях проходження автобуса є загальним і не прив'язується до кожної окремої послуги з перевезення пасажирів. Саме кожна така послуга оформляється договором із замовником. Даний висновок походить із визначення нерегулярних пасажирських перевезень, який також міститься у ст.1 Закону (це перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт).

Відповідальність за порушення ст.35 Закону передбачена статтею 60 цього ж Закону: «перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». Відповідальність не настає за перевезення пасажирів понад 500 км, а за перевезення на маршруті понад 500 км. З поданих визначень стає зрозуміло, що саме - до роботи водія як учасника дорожнього руху, має значення протяжність маршруту. Посилання позивача на перевезення водієм пасажирів на маршруті Рівне-Київ протяжністю 320 км, суд до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що до перевірки була надана індивідуальна контрольна книжка воді., в якій був визначений маршрут руху для названого транспортного засобу під керуванням обумовленого водія за маршрутом Рівне-Київ-Рівне протяжністю понад 500 км.

Згідно з п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону, наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут, відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам, оснащення таксі справним таксометром, відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу, додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху, наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення, додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно, дії Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області по прийняттю та розгляду акта №041258 від 20.03.2012 року складеного інспекторами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області щодо МПП «Деймос» повністю узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Дії Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у м.Києві по прийняттю акта №036152 від 06.02.2012 року позивачем не оскаржено.

Оскільки дії посадових осіб відповідача здійснені в межах компетенції та в рамках чинного законодавства, підстави для визнання їх неправомірними відсутні.

Отже, акти проведення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 041258 від 20.03.2012 року та акт № 036152 від 06.02.2012 року є належними та допустимими доказами по справі та встановлюють факт відсутності другого водія на момент проведення рейдової перевірки, і відповідно порушення вимог ст.35 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, постанови про застосування фінансових санкцій № 0153 та № 0152 від 27.03.2012 року, якими до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. по кожній, прийняті ТВО начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області відповідно до норм чинного законодавства і підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Натомість, відповідач належними і допустимими доказами довів правомірність винесення постанов від 27.03.2012 року № 0152 та № 0153, отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки суб'єктами владних повноважень не надано суду жодного доказу щодо понесення витрат пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то судові витрати із позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Малого приватного підприємства "ДЕЙМОС" до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про визнання неправомірними дій та скасування постанов від 27.03.2012 року № 0152 та № 0153, відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.