Справа № 820/6054/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 р. Справа № 820/6054/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

Представник позивача - Алдошин О.С.

Представник відповідача - Гаєвська І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2015р. по справі № 820/6054/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонкорма"

до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонкорма», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 30.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНКОРМА", щодо документального підтвердження господарських відносин, із платником податків ТОВ "Компанія КАРОЛІТ", їх реальності та повноти відображення в обліку за період липень 2014 року та їх подальшої реалізації або використання у господарській діяльності підприємства, за результатами якої складено акт. На підставі вказаного акту перевірки № 4251/20-33-22-03-07/38772996 від 25.11.2014 року відповідачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 30.12.2014 року. Обставини, які викладені в акті перевірки, неправомірно кваліфіковані як порушення, що передбачені ст.198 Податкового кодексу України, вищевказані порушення встановлено відповідачем при довільному трактуванні норм права та при грубому порушенні норм податкового законодавства. В основу встановленого відповідачем у висновках акту перевірки є викладені в акті перевірки висновки з приводу відсутності реальності здійснення господарських операцій позивачем по взаємовідносинам з його контрагентом. Позивач не погоджується з вказаним висновком відповідача та зазначає, що обґрунтування відповідачем відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємому періоді не ґрунтується на нормах діючого законодавства України та свідчить про поверхневе проведення перевірки. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкове повідомлення - рішення № від 30.12.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню, у зв'язку з чим просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував відображений в акті перевірки висновок про неможливість реального здійснення фінансово - господарських операцій позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія КАРОЛІТ", внаслідок чого, донараховано податку на додану вартість у розмірі 425234,00 грн., у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонкорма» задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 30.12.2014 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 44.6, п.44.7 ст. 44, ст. 74, п. 83.1 ст. 83, п. 138.1, п. 138.4, п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, ст. 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України в межах доводів апеляційної скарги, та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНКОРМА", щодо документального підтвердження господарських відносин, із платником податків ТОВ "Компанія КАРОЛІТ", їх реальності та повноти відображення в обліку за період липень 2014 року та їх подальшої реалізації або використання у господарській діяльності підприємства, за результатами якої складено акт № 4251/20-33-22-03-07/38772996 від 25.11.2014 року.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНКОРМА" п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме встановлено ознаки нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ "Компанія КАРОЛІТ" за період липень 2014 року, внаслідок чого, донараховано податок на додану вартість у розмірі 425234,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки № 4251/20-33-22-03-07/38772996 від 25.11.2014 року відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення № від 30.12.2014 року.

Відповідач, не погодившись із вказаним податковим-повідомленням рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податкове повідомлення - рішення № від 30.12.2014 року не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНКОРМА" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія КАРОЛІТ" (виконавець) 02.06.2014 року укладено договір про надання послуг №020614. За умовами укладеного договору, виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати послуги: навантаження-розвантаження в складських приміщеннях, розташованих за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Васищево, вул. Промислова, 21, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

При проведенні перевірки позивача, відповідачем було використано податкову інформацію, а саме: акт „Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «КАРОЛІТ» питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 01.06.2014 р. по 31.07.2014 р.» від 18.09.2014 року № 527/22-03/39137160, яким документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами-покупцями та контрагентом-постачальником за період з 01.07.2014 року по 30.07.2014 року (витяги з вищенаведеного акту зазначено в акті перевірки № 4251/20-33-22-03-07/38772996 від 17.12.2014р. на стор.11-13 акту).

Відсутність доказів втрати документів по взаємовідносинам з TOB «КОМПАНІЯ «КАРОЛІТ» за липень 2014р., наявність податкової інформації у відношенні постачальника TOB «КОМПАНІЯ «КАРОЛІТ» виявилось достатнім для проведення перевірки TOB «Регіонкорма».

З дослідженого акту перевірки № 4251/20-33-22-03-07/38772996 від 25.11.2014 року судом встановлено, що фактичною підставою для відображення в акті порушень і винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем та його контрагентом.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що реальність виконання умов укладеного правочину від 02.06.2014 року підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 73023, розрахунком вартості навантажувально-розвантажувальних робіт (послуг), податковою накладною № 730223, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладені положення Кодексу, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою, але не беззаперечною передумовою для визначення правильності формування податкового кредиту. Формування податкового кредиту відбувається не лише на підставі підписання договорів та виписування податкових накладних, воно має бути обумовлено фактичною поставкою товару, в іншому випадку право на податковий кредит у особи не виникає, оскільки не дотримується обов'язкова передумова його виникнення - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено факт перебування фахівців TOB «КОМПАНІЯ «КАРОЛІТ» на орендованому складі підприємства. Також непідтверджений епізод отримання зазначених послуг, у зв'язку з тим що згідно акту прийому-передачі зазначених послуг послуги були прийняті у місті Києві, жодних пояснень щодо зазначеного питання позивач не надав.

Щодо змісту акту здачі-прийняття робіт №73023 від 30 липня 2014 року, який до речі був один за 1 місяць на суму навантажувально-розвантажувальних робіт 2551402,18 грн., то він містить лише узагальнені дані (сума, осіб що підписали, дату, номер).

Дослідивши зазначений акт, колегія суддів зазначає, що з даного акту неможливо встановити калькуляцію розрахунків виконаних робіт, скільки часу та працівників, було затрачено на виконання зазначених робіт, чи були застосовані додаткові засоби для розвантаження/навантаження. Згідно поданій звітності, у TOB «КОМПАНІЯ «КАРОЛІТ» відсутні працівники, а відтак незрозуміло чи залучалися субпідрядники для виконання зазначених робіт, на кого було покладено обов'язок з інструктажу та забезпечення додержання правил безпеки, та обов'язок додержання норм Кодексу законів про працю (40 годин на тиждень).

Також залишається невідомим факт, що саме навантажувалось та розвантажувалось, не було надано договорів поставки товарів, товарно-транспортних накладних, що саме у зазначений період на орендований склад, у перевіряємий період було поставлено відповідні товари у кількості еквівалентної сумі розвантаження 2551402,18 грн.

З огляду на приписи п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 та п. 198.3 Податкового кодексу України підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на прибуток на суму вартості отриманих послуг, а з податку на додану вартість - на суму цього податку, нараховану на вартість отриманих послуг, є факт реального надання послуг та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих послуг з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних (послуг) або ж призначення останніх для такого використання. За відсутності факту придбання товарів (послуг) або в разі якщо придбані товари (послуги) не призначені для використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку відповідні суми не можуть відображатись в податковому обліку в зменшення сум доходів та податкових зобов'язань навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Висновок про можливість формування витрат податкового обліку за документами, які містять суттєві недоліки, за відсутності документів, що складаються в межах здійснення звичайної господарської діяльності певного виду, та без достеменного встановлення зв'язку понесених витрат платника податків з господарською діяльністю, є протиправними та суперечать нормам матеріального права - п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 та п. 198.3 Податкового кодексу України.

В межах перевірки правомірності відображення в податковому обліку витрат на придбання послуг в кожному конкретному випадку має бути встановлений факт безпосереднього зв'язку таких послуг з господарською діяльністю платника податків. Такий зв'язок можна встановити лише з врахуванням якісних характеристик послуг, які б однозначно свідчили про призначення придбаних послуг для використання в господарській діяльності платника податків.

Зокрема, в актах приймання-передачі послуг має бути визначено їх конкретний перелік, обсяг та зміст. Позаяк чинним законодавством не наведено виключного переліку вимог щодо оформлення результатів виконання послуг, то для підтвердження правомірності відображення витрат в податковому обліку позивач повинен надати інші належні докази для встановлення відповідної інформації - будь-які документи, що мають бути достатніми для визначення характеру, виду, обсягу наданих послуг.

Відсутність таких документів позбавляє можливості встановити зв'язок замовлених послуг з господарською діяльністю позивача, який має бути встановлений шляхом аналізу призначення результатів цих послуг з урахуванням їх сутності. За відсутності відповідних доказів щодо - кількісних та якісних характеристик послуг, а також доказів фактичного отримання цих послуг позивачем, здійснені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями донарахування є правомірними.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9. підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

За змістом п. 138.6, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу та складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних і виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються, зокрема, адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, серед яких витрати на врегулювання спорів у судах (е), інші витрати загальногосподарського призначення (ж).

Відповідно до п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, серед яких витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів (г); витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона) (д); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки (е); інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (з).

З огляду на наведене для підтвердження правомірності формування в податковому обліку витрат з придбання (замовлення) робіт та послуг платник податків має надати докази включення (віднесення) таких витрат до складу собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) - розрахунок собівартості.

При цьому, за правилами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від таких товарів (робіт, послуг), а інші витрати - за правилами п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України - витратами того звітного періоду в якому вони були здійснені.

З огляду на це для підтвердження правомірності формування в податковому обліку в певному податковому періоді витрат, що формують собівартість, платник податків має надати документи, які підтверджують реалізацію тих товарів (робіт, послуг), про витрати на придбання яких йдеться. Вимоги про необхідність документального підтвердження витрат містяться в п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, за яким витрати, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм дозволяє стверджувати, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки позивачем не підтверджено реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем та його контрагентом ТОВ "Компанія КАРОЛІТ".

Таким чином позовні вимоги в цій частині є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень надав до суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність його дій щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позивач, в свою чергу, належних доказів в підтвердження своєї правової позиції та спростування доводів позивача до суду не надав.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року по справі № 820/6054/15 в частині задоволення позовних вимог прийнята з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, а отже підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2015р. по справі № 820/6054/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою "Регіонкорма" відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 р. по справі № 820/6054/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.
Повний текст постанови виготовлений 31.08.2015 р.