Справа № 2-а-150/11
Суддя: Поліщук М.Г.
Дата ухвалення: 2011-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"23" травня 2011 р. Справа № 2-а-150/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Поліщука М.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерсько районної у м.Києві державної адміністрації на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "09" лютого 2011 р. у справі № 2-а-150/11 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Печерсько районної у м.Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною і зобов"язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 19.01.2011 року звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до УПСЗН Печерської районної у м.Києві державної адміністраціїпро визнання дій відповідача щодо нарахування не в повному обсязі коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту - Закон) неправомірними та про їх стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.10.2005 р. по 30.11.2010 р.

Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 20.01.2011 р. позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення зазначених коштів за період з 01.10.2005 р. по 18.07.2010 р. залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Постановою цього ж суду від 09.02.2011 р. дії відповідача визнано неправомірними та зобовязано останнього провести перерахунок та виплатити позивачу доплату до заробітної плати у відповідності до ч.1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 19.07.2010 р. по 30.11.2010 р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач працює в Лугинському відділенні Житомирської дирекції ПАБ "ОСОБА_3 Аваль", проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно до ч.1 ст. 39 вищезазначеного Закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення проводиться доплата, зокрема у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Всупереч ст. 39 Закону позивачу вказана доплата виплачувалась частково, у фіксованому розмірі, визначеному ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року, а не в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати, як того вимагає Закон.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»має вищу юридичну силу в порівняні з ПКМУ № 836 від 26.07.1996 року відповідач не правомірно виплачував доплату в меншому розмірі, ніж це передбачено ст.39 Закону.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов"язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст. 39 Закону, відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою КМУ "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн., з 01.12.2010 року - 922,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Печерської районної у м.Києві державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "09" лютого 2011 р. - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.Г. Поліщук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 АДРЕСА_1,11301

3- відповідачу ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Печерсько районної у м.Києві державної адміністрації вул.Цитадельна, 4/7,м.Київ,01015