Справа № 2а-261/09/0308
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2011 р. Справа № 38843/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради та ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради про зобовязання провести нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А :

05 грудня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобовязати відповідача нарахувати і виплатити їй недоплачену грошову допомогу по догляду за дітьми відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», виходячи із встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, у розмірі 4211,82 грн. за період за 2007 - 2008 роки провести перерахунок розміру призначеної їй допомоги при народженні дитини та виплатити повязану із цим недоплату в сумі 2122 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2009 року вказаний позов задоволено частково, а саме визнано дії ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради протиправними та зобовязано ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради провести нарахування та виплату ОСОБА_2 соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» за період з 12.10.2007 року по 31.12.2007 року.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність його висновків обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що воно належним чином виконало свій обовязок перед позивачкою щодо виплати їй щомісячної допомоги по догляду за дитиною у 2007-2008 рр. Просить врахувати, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, їх розмір та цільове спрямування і органи праці та соціального захисту населення не вправі їх змінювати. Стверджує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення було допущено істотне порушення норм бюджетного законодавства України.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить зазначену постанову скасувати і ухвалити нову, якою повністю задоволити її позов, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність його висновків обставинам справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», виходячи із встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, у розмірі 4211,82 грн. за період за 2007 - 2008 роки., а також провести перерахунок розміру призначеної їй допомоги при народженні дитини та виплатити повязану із цим недоплату в сумі 2122 грн.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради та ОСОБА_2 у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи вимоги позивачки ОСОБА_2, суд виходив з того, що вона здійснюють догляд за дитиною та має право на одержання щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ст. 56, п.7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було скасовано і зупинено (обмежено) право на отримання спірної виплати у 2007р. Розмір отриманої позивачкою щомісячної допомоги по догляду за дитиною за 2007 рік включно суперечить вимогам положень ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» і ч.7 ст. 9 КАС України, має обчислюватися у розмірі законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Обовязок щодо виплати ОСОБА_2 повязаної із цим заборгованості слід покласти на ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивачка є матірю, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і застрахована у системі загальнобовязкового державного соціального страхування, а тому відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», у редакціях, що були чинними на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання щомісячної допомоги у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 56, а також п. 7 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено на 2007 рік дію ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про правомірність позовних вимог ОСОБА_2 у частині нарахування та виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 01 листопада до 31 грудня 2007 року, тобто з часу призначення ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради оскаржуваної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» розмірів щомісячної допомоги, як на причину невиконання державою взятих на себе зобовязань, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Вирішуючи вимоги позивачки щодо аналогічних спірних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 рік, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не враховано наступних обставини.

Як правильно встановлено під час розгляду справи, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 визнано неконституційним, зокрема, п. 25 підпункт 12 розділу II Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким у Законі України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було виключено статтю 43, що закріплювала право застрахованої особи на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, не меншому розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом із тим, п. 23 розділу II цього ж Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було внесено зміни до Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», на предмет конституційності не розглядався, у встановленому порядку неконституційним не визнався та своєї чинності у 2008 році не втрачав.

Так, згідно із ст. 13 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» у редакції 2008 року право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною (а не тільки не застрахована в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особа, як передбачалося цією нормою Закону у попередній редакції).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що у 2008 спірному році право позивачки ОСОБА_2 на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також розмір цієї допомоги врегульовувалися насамперед положеннями Закону України «Про допомогу сімям з дітьми», як спеціального закону, що був чиним у цей період.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» (в редакції 2008 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про Держаний бюджет України на 2008 рік» та Закону України «Про допомогу сімям з дітьми» виконало свій обовязок перед позивачкою ОСОБА_2 з виплати їй спірної допомоги у 2008 році.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради, здійснивши позивачці виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2008 році в розмірі, встановленому вищевказаними Законами, станом на час проведення такої виплати діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними Законами України, тобто правомірно, а тому підстав для задоволення позовних вимог у частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити спірну недоплату за 2008 рік немає.

Встановлено, що 11 жовтня 2007 року позивачка народила дочку ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 060762 та відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», у редакції, що була чинною на час виникнення та існування спірних правовідносин у 2007 році, мала право на отримання допомоги при народженні дитини в сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини, обовязок щодо призначення і виплати якої, за правилами ст. 5 цього ж Закону, покладено на органи праці та соціального захисту населення.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» покриття витрат на виплату державної допомоги сімям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було установлено, що у 2007 році допомога при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі 8500 гривень та передбачено, що її виплата здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 гривень, а решта протягом наступних 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вищезазначені положення закону на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнані не були та своєї чинності не втратили.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради належним чином та відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» виконало свій обовязок перед позивачкою ОСОБА_2 з виплати їй спірної допомоги у 2007 році.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради, здійснивши позивачці виплату допомоги при народженні дитини в розмірі 8500 грн., що був установлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними законами України, тобто правомірно, а тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 у частині покладення на відповідача обовязку з нарахування і виплати їй спірної недоплати немає.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору у частині задоволення вимог позивачки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення рішення не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова у цій частині підлягає зміні.

Керуючись 195, 197, 198, 201, 207, 254 КАС України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2009 року у справі № 2-а-261/09 змінити, а саме резолютивну частину постанови викласти в такій редакції: в позові ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 01 листопада до 31 грудня 2007 року.

Зобовязати ОСОБА_1 соціальної політики Луцької міської ради нарахувати і виплатити ОСОБА_2 недоплачену щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за період з 01 листопада до 31 грудня 2007 року з урахуванням проведених у цей період виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.В.Ніколін

Судді Д.М. Старунський

ОСОБА_4