Справа № 807/666/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2015 рокум. Ужгород№ 807/666/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участю сторін:

представника позивача: не з'явився;

представника відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Флекстронікс Сервіс УА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 326673,09 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 11 серпня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 17 серпня 2014 року.

15 квітня 2015 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулося з позовною заявою Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Флекстронікс Сервіс УА", якою просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Флекстронікс Сервіс УА" адміністративно-господарські санкції в сумі 326673,09 грн..

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (надалі Закон України № 875-ХІІ) для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік відповідач не виконав вимогу Закону України № 875 щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У зв'язку з цим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Однак, відповідач в строк встановлений законом не сплатив адміністративно-господарські санкції.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги заперечив повністю з наступних мотивів. Зокрема відповідач вказав на те, що ним подавались систематично до Мукачівського міського центру зайнятості звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем самостійно здійснювався пошук осіб-інвалідів для працевлаштування шляхом систематичного направлення листів до Мукачівського міського центру зайнятості та до Мукачівського районного центру зайнятості щодо наявності на підприємстві вакантних місць для працевлаштування інвалідів та ініціював проведення ярмарок вакансій. Також відповідачем подавалися оголошення щодо наявності на підприємстві вакантних місць для працевлаштування інвалідів в засобах масової інформації, зокрема у газеті "Суперінфо". При цьому уповноваженими органами з питань працевлаштування та соціального захисту населення та організаціями, до яких звертався відповідач, протягом 2014 року не було направленого жодного інваліда для працевлаштування на підприємстві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві. Додатково пояснив, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, що визначена статтею 19 Закону України № 875, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обов'язку Закон не містить. Крім того, позивачем було надано суду спростування, в якому зазначив, що норматив працевлаштування інвалідів ПАТ "Флектронікс Сервіс УА" не виконувало на протязі цілого 2014 року, а не тільки починаючи з березня 2014 року.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви з мотивів, що наведені у письмових запереченнях. Надав суду додаткові пояснення, якими зазначив, що неподання звітності в січні та лютому 2014 року зумовлена тим, що у цьому періоді норматив працевлаштування був виконаний.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач подав до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми № 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік (а.с. 7). Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 1002 осіб. Отже, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875 становить 40 особи (4%). Відповідно до рядка звіту 02 середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 31 осіб. Таким чином, відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів в кількості 9 осіб.

За змістом статті 19 Закону України № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до статті 18 частини 3 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 частини 3 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як установлено Закарпатським окружним адміністративним судом, на виконання вимог законодавства, відповідачем регулярно подавалися до починаючи з 3 березня 2014 року (у січні та лютому 2014 року 4% квота по працевлаштуванню інвалідів виконувалась) подавав до Мукачівського міського центру зайнятості звіт за формою №3-ПН, у якому вказував на наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, (а.с.а.с. 37-57). Подання вказаних звітів підтверджується листом Мукачівського міського центру зайнятості №6 7 від 15 січня 2015 року (а.с. 58).

Суд зазначає, що подання відповідних звітів до центру зайнятості є належним підтвердженням наявності на підприємстві створеного та введеного в дію місця для працевлаштування інваліда.

Судом встановлено, що відповідач протягом 2014 року неодноразово письмово повідомляв Мукачівський міський центр зайнятості та Мукачівський районний центр зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів та ініціював проведення ярмарок вакансій.

За період 2014 року за пропозицією відповідача на базі Мукачівського міського центру зайнятості було проведено дві міні-ярмарки вакансій для осіб з інвалідністю (07 березня 2014 року та 30 травня 2014 року) у яких взяли участь 19 осіб, з яких 4 особи були працевлаштовані на посади складальників та прибиральників території. Проведення вказаних міні-ярмарок підтверджується листом Мукачівського районного центру зайнятості № 61 від 15 січня 2015 року та інформацією з офіційного сайту Закарпатського обласного центру зайнятості (а.с.а.с. 58, 64).

Крім того, протягом 2014 року відповідачем з спільно з Мукачівським районним центром зайнятості було проведено 4 (чотири) міні-ярмарки вакансій для осіб з інвалідністю (25 березня 2014 року, 24 червня 2014 року, 24 вересня 2014 року та 02 грудня 2014 року), у яких загалом взяли участь 70 осіб, а в липні та вересні 2014 року 2 особи з обмеженими можливостями, за направленням центру зайнятості, були працевлаштовані на посади "прибиральник території" та "складальник" відповідно. Вищевказане підтверджується листом Мукачівського районного центру зайнятості № 61 від 21 січня 2015 року (а.с. 63).

Крім того, протягом 2014 року відповідач звертався до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із листами від 12 лютого 2014 року, 19 травня 2014 року, 28 серпня 2014 року, у яких просив посприяти у працевлаштуванні людей з обмеженими фізичними можливостями (а.с.а.с. 65-67).

У відповідь на ці звернення Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів лише повідомляло, що працівники фонду у випадку звернення громадян з інвалідністю проводять інформаційно-роз'яснювальну роботу, і одночасно листами № 01-09/727 від 27 травня 2014 року та № 01-08/1180 від 05 вересня 2014 року було рекомендовано звернутися до місцевого центру зайнятості для заповнення вакантних посад (а.с.а.с. 68, 69).

Судом встановлено, що протягом 2014 року відповідач регулярно публікував у газеті "Суперінфо" оголошення про створені робочі місця та наявність вакансій для людей з особливими потребами, а саме про наявність вакансій "складальника" та "прибиральника території" (а.с.а.с. 70-79).

Враховуючи вищевказане, суд встановив, що протягом 2014 року відповідач вжило усіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів.

У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, або за відмову направлених інвалідів працевлаштуватися.

Постановою Верховного Суду України від 02 лютого 2010 року, що ухвалена у справі за № 10/03, викладено правову позицію щодо застосування положень статей 18-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", яка полягає у наступному. Суди, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування санкцій за незайняті інвалідами робочі місця, помилково не врахували, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до статті 161 частини 2 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. Відповідно до статті 2442 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, позиція Закарпатського окружного адміністративного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 72, 86, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Флекстронікс Сервіс УА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 326673,09 грн., відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко