Справа № 813/7470/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/41343/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Приходько І.В.,

Олендера І.Я.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року у справі № 813/7470/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до ДПІ,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № НОМЕР_1 від 18.09.2013 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в адміністративній справі первинними документами.

14 листопада 2013 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № НОМЕР_1 від 18.09.2013 року визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 20.08.2013 року ДПІ була здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо правомірності формування податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2013 року ОСОБА_2, за наслідками якої 23.08.2013 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що ОСОБА_2 у порушення вимог п. 188.1 ст. 188, пп. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України занижений податок на додану вартість за червень 2013 року, у розмірі 314 001,00 грн.

18 вересня 2013 ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 щодо збільшення ОСОБА_2 грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 471 002,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову з таких підстав.

Суди встановили, що 27.06.2013 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «ТР-Транс» був укладений договір купівлі-продажу № 176, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ТзОВ «ТР-Транс» земельну ділянку, площею 2,0707 га, надану для промислового виробництва та комерційного використання разом із розміщеними на ній нежитловими виробничими приміщеннями, що знаходиться на вул. Угрівська, 72 у с. Черлянське Передмістя, Городоцького району, Львівської області.

Відповідно до п. 2 договору продаж майна вчинено за 3 028 485,00 грн., вартість майна: експертна грошова оцінка земельної ділянки станом на 3.06.2013 року згідно Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виконаного Приватним підприємством «Експерт - Тур - Проект» становить 1 570 005,00 грн., вартість нежитлових виробничих приміщень станом на 10.06.2013 року згідно Звіту про оцінку майна, виконаного Приватним підприємством «Левкович» становить 1 458 480,00 грн., у тому числі податку на додану вартість 243 080,00 грн.

Згідно з пп. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання (продажу, передачі) земельних ділянок, земельних часток (паїв), крім тих, що розміщені під об'єктами нерухомого майна та включаються до їх вартості відповідно до законодавства (з урахуванням положень абзацу першого підпункту 197.1.13 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу).

Суди встановили, що згідно з оборотно-сальдовими відомостями за період з 13.05.2002 року до 30.06.2013 року за рахунками 103, 101 облік земельної ділянки та нежитлових приміщень, що розташовані на ній ОСОБА_2 ведеться окремо.

Відповідно до договорів купівлі продажу земельної ділянки від 5.09.2003 року та купівлі - продажу приміщень від 13.05.2002 року, які також підтверджують, що земельна ділянка придбавалась окремо від нежитлових приміщень, відтак вартість їх обліковувалась і враховувалась для цілей оподаткування окремо.

Згідно із п. 4 звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки експертна грошова оцінка земельної ділянки проводилась тільки за методичним підходом, що ґрунтується на зіставленні цін продажу подібних земельних ділянок. Із звіту про оцінку майна (частини будівель, приміщень та споруд) не вбачається, що при визначенні їх оцінки вартість земельної ділянки, на якій вони розміщенні включалась до їх вартості.

Відповідно до п. 2.2 договору купівлі - продажу виділено окремо вартість земельної ділянки, що становить 1 570 005,00 грн. та вартість нежитлових приміщень, що становить 1 458 480,00 грн., у тому числі податку на додану вартість 243 080,00 грн. Таким чином, вартість земельної ділянки є відокремлена від вартості нерухомості.

Суди обґрунтовано зазначили, що податковим органом не були обґрунтовані висновки щодо не ведення ОСОБА_2 окремого обліку операцій з купівлі - продажу землі як окремого об'єкта власності, як це передбачено п. 147.1 с. 147 Податкового кодексу України, та про те, що земельна ділянка не обліковується на окремих рахунках бухгалтерського обліку та була продана разом з об'єктами нерухомості.

При здійсненні перевірки податковим органом не досліджувались документи бухгалтерського обліку ОСОБА_2, таким чином, необґрунтованим є висновок податкового органу про те, що зазначена земельна ділянка не обліковується на окремих рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Приходько І.В.

Олендер І.Я.