Справа № 2-а-229/2011
Суддя: Поліщук М.Г.
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"18" квітня 2011 р. Справа № 2-а-229/2011

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Поліщука М.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області та управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від "14" лютого 2011 р. у справі № 2-а-229/2011 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов"язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 14.12.2010 р. звернулась до Олевського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до УПСЗН Олевської районної державної адміністрації Житомирської області та до УПСЗН Коростенської міської ради Житомирської області про визнання дій відповідачів неправомірними і зобов'язання їх провести перерахунок та виплату коштів, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі за текстом - Закон) відповідно за ст. 37 та ст.39 цього Закону за періоди з 01.06.2010 р. по 01.12.2010 р. та з 01.06.2010 р. по 01.10.2010 р.

Постановою цього суду від 14.02.2011 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, починаючи з 01.06.2010 р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, обидва відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг в межах, визначених ст.195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи позивач працює в м. Коростень (а.с.11) та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,8). Зазначені населені пункти згідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 р. віднесені до зони гарантованого добровільного відселення. Також позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.с.4). та отримує виплати згідно зі ст. ст. 37,39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але у меншому розмірі, ніж визначено Законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.91р. громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

За змістом ст. 39 вищезазначеного Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 1 ст. 37, ст. 39 вищевказаного Закону, а тому починаючи з травня 2008 року, позивач має право на виплати, які передбачені ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги, щодо правомірності їх дій у звязку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Однак, визнавши неправомірними дії відповідачів, а також зобов'язавши останніх провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 коштів передбачених ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.06.2010 р., суд першої інстанції в своїй постанові неправильно зазначив дату, з якої належить проводити такі нарахування, та зовсім не зазначив дату, до якої потрібно проводити такий перерахунок.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі і на виконання делегованих повноважень.

Захист прав, свобод і інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушень, тобто необхідною умовою при прийнятті рішення по суті має бути наявність вже порушеного права, свобод чи інтересів. Захист порушених прав, свобод та інтересів на майбутнє чинним законодавством не передбачено. А тому зобовязання відповідачів судом першої інстанції здійснювати зазначені нарахування та виплати позивачу на майбутнє не ґрунтується на чинному законодавстві.

А на момент звернення позивача до суду чи на час розгляді цієї справи судом по суті факт порушення її оспорюваного права в майбутньому відсутній.

Зважаючи на ту обставину, що позов було подано до суду 14.12.2010 р., жодних уточнень, доповнень або змін до нього від позивача не надходило, суд першої інстанції повинен був, керуючись ч.2 ст.99 КАС України, прийти до висновку, що позовні вимоги за ст.37, 39 Закону підлягають задоволенню за періоди відповідно з 14.06.2010р. по 01.12.2010 р. (дата, по яку заявлена вимога) та з 14.06.2010 р. по 01.10.2010 р.(дата, по яку заявлена вимога), тобто за шість місяців, що передували зверненню позивача до суду та в межах заявлених позовних вимог, а позовні вимоги за період з 01.06.2010 р. по 13.06.2010. р. слід залишити без розгляду у відповідності до ст.100 КАС України.

Тому постанова суду підлягає скасуванню з одночасною зміною дати, з якої підлягають задоволенню позовні вимоги позивача, та з одночасною відмовою в задоволенні вимог на майбутнє і залишення частини позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 202, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області та ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2011 року в частині відновлення порушеного права ОСОБА_2 з 01.06.2010 року і на майбутнє - скасувати, та прийняти нову, виклавши її у наступній редакції:

Зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області провести перерахунок і виплату ОСОБА_2 компенсацію як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні 40% мінімальної заробітної плати, визначеної законодавством, щомісячно, за період з 14.06.2010 року по 01.12.2010 року.

Зобов'язати ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області провести перерахунок і виплату ОСОБА_2 доплату як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні двох мінімальних заробітних плат, визначених законодавством, щомісячно, за період з 14.06.2010 року по 01.10.2010 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 01.06.2010 р. по 13.06.2010 р. залишити без розгляду.

В решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.Г. Поліщук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_2 АДРЕСА_1,11054

3- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області вул.Привокзальна 5,м.Олевськ,Житомирська область,11002

4- відповідачу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, вул.Кірова, 8, м.Коростень, 11500

вид відправки - проста.З