Справа № 805/2470/15-а
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2015-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Справа № 805/2470/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Маслоід О.С.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя

до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції

про визнання дій неправомірними, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя (надалі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (надалі відповідач) про визнання дій неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року (ВП 39516761) та зобов'язання відновити виконавче провадження.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Позивачем відповідачеві на виконання було направлено вимогу № ф 943 від 18.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 (надалі боржник) недоїмки у сумі 1312,71 грн.

27.08.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39516761 на підставі вимоги № ф 943 від 18.07.2013 року, відповідно до якої боржнику встановлений строк для добровільного виконання постанови протягом 7 днів.

18.07.2011 року був направлений запит № 6/563 до адресного бюро, відповідно до якого підтверджено факт проживання боржника за адресою: вул. Новоросійська, 4-57, м. Маріуполя, Приморського району.

З матеріалів справи було встановлено, що відповідачем були направлені запити від 04.08.2011 року, 04.03.2015 року, 30.03.2015 року, 24.07.2014 року, 12.06.2015 року до Управління Пенсійного фонду України, відповідно до яких надані відповіді про те, що боржник на пенсійному обліку на знаходиться.

Державним виконавцем були направлені до Державної податкової інспекції запити від 18.07.2011 року, від 21.06.2014 року, 30.03.2015 року, відповідно до яких отримані відповіді від 26.07.2011 року № 9058/10/29-113, від 23.06.2014 року, 31.03.2015 року, якими встановлено відсутність відкритих рахунків боржника у банківських установах.

22.07.2011 року відповідачем був направлений запит № 6/563 до Міського бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства. 02.08.2011 року була надана відповідь № 6466, що на ім'я боржника даних не зареєстровано.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2013 року постановою № 6/313-13 відповідно до якої вимога № 419у від 10.05.2011 року, рішення № 1167 від 18.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу об'єднані у зведене виконавче провадження.

Постановою від 09.09.2013 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження виконавче провадження по примусовому виконання вимоги № ф 943 від 18.07.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1312,71 грн.

04.07.2014 року відповідачем був направлений запит до Управління Держземагенства, відповідно до довідки від 04.07.2014 року боржник як землевласник (землекористувач) не значиться.

04.07.2014 року державним виконавцем прийнята вимога № 5/326-14 відповідно до якої боржника було зобов'язано з'явитися до державного виконавця до 14.07.2014 року для сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або наданням підтверджуючих документів про сплату.

Крім того, державним виконавцем був направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інші доходи боржникам № 1/39516864 від 09.10.2013 року, № 1/395516761 від 09.10.2013 року щодо стягнення суми боргу до Управління праці та соціального населення у Приморському районі. Управлінням була надана відповідь № 0213687 від 15.04.2014 року, відповідно до якої було повідомлено про те, що боржник, вул. Новоросійська, 4-57 перебуває на обліку, як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям з 01.10.2006 року. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Ст. 73 п.1 п.п. 9 зазначеного Закону стягнення не може бути звернено на іншу допомогу на дітей, передбачену законом. Враховуючи вищезазначене, управління не може задовольнити вимогу щодо стягнення сум боргу.

15.01.2015 року та 14.04.2015 року позивачем складені протоколи про ознайомлення зі станом реалізації виконавчого провадження згідно ст.. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у Державній виконавчій службі в Приморському районі, який був підписаний представником відповідача.

22.04.2015 року державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач не погодившись з вищезазначеною постановою просив суд визнати дії відповідача неправомірними, скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 39516761, відновити виконавче провадження за вимогою № ф 943 від 01.07.2013 року на суму 1312,71 грн.

Закон України «Про виконавче провадження» (надалі Закон України № 606), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Ст. 1 Закону України № 606 визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 606 визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Ст. 6 Закону України № 606 встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України № 606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ч. 2 ст. 11 Закону України № 606 визначено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Приписами ч. 1 ст. 17 Закону України № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи: рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до Закону вимога Пенсійного фонду України є виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону № 606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Ч. 1 ст. 30 Закону України № 606 встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України № 606 державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

П. 4.19.1 ч. 4.19. ст.. 4 Інструкції про порядок проведення виконавчих дій (надалі Інструкція) визначено, що якщо в районному (міському) органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, то вони об'єднуються у зведене виконавче провадження за постановою державного виконавця (додаток 19) протягом трьох днів після закінчення строку, даного боржнику для добровільного виконання і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження. До зведеного виконавчого провадження повинні бути приєднані всі інші виконавчі документи, що надходять стосовно стягнень з цього боржника протягом трьох днів після закінчення строку, поданого боржнику для добровільного виконання.

Згідно п.4.19.4 ч. 4.19 ст. 4 Інструкції строк проведення виконавчих дій щодо зведеного виконавчого провадження відраховується з моменту приєднання до зведеного виконавчого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України № 606 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з матеріалів справи 27.08.2013 року відповідачем відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем були направлені запити до установ з метою виявлення грошових коштів та майна для погашення суми боргу відповідно до вимоги пенсійного фонду № ф 943. Відповідачем були отримані відповіді щодо відсутності грошових коштів та майна за рахунок якого можливе погашення боргу. Після об'єднання у зведене виконавче провадження відповідачем було повторно направлені запити до установ з метою виявлення майна боржника. Крім того, відповідачем була направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інші доходи боржника до Управління праці та соціального захисту населення у Приморському району. Відповідно була надана відповідь про неможливість звернення стягнення на доходи боржника. В зв'язку з чим відповідачем була прийнята постанова про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року, у якій зазначено про відсутність майна у боржника.

Відповідач при прийнятті постанови про повернення виконавчого документу зазначив, що у боржника відсутнє майно, за рахунок якого можливо стягнути борг.

Суд зазначає, що державним виконавця в межах зведеного виконавчого провадження направлялись запити від 04.07.2015 року до МРЕВ, БТІ, Держземагенства щодо наявності у ОСОБА_1 майна, але відповідей з зазначених установ відповідачем суду не надані.

Суд також зазначає, що відповідачем не в повному обсязі здійсненні заходи щодо розшуку майна.

Боржник є суб'єктом підприємницької діяльності, але відповідачем не було здійснено вихід до місця, де боржник проводить підприємницьку діяльність та за місцем його проживання для виявлення майна. Тобто відповідачем не надано до суду доказів вчинення таких заходів.

В зв'язку з чим суд зазначає, що прийнята постанова боржника є передчасною, оскільки ним не в повному обсязі були вчинені дії щодо розшуку майна для погашення боргу, отже постанова про повернення виконавчого документу від 22.04.2015 року підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження по виконанню вимоги від 18.07.2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону відновлення виконавчого провадження, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що скасування у судовому порядку постанови про повернення виконавчого провадження обумовлює обов'язок відповідача відновити виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, щодо виконання в примусовому порядку виконавчого листа та провести дії, спрямовані на виконання рішення суду.

За таких обставин, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Позивач зазначає, що відповідач зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві не зазначає, які конкретно дії відповідачем не були здійсненні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача неправомірними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про порядок проведення виконавчих дій, ст..2, 71, 185-186, 254, 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Приморського відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа від 22.04.2015 року ВП 39516761.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Маслоід О.С.