Справа № 2а/1770/2494/2011
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2011-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2494/2011

04 липня 2011 року 15год. 50хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Патрикей Ю.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 "Племзавод"
до Здолбунівська ОДПІ
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Племзавод" звернулось до суду з позовом до Здолбунівської обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/1 від 17.01.2011 року, прийнятого відповідачем.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем за результатами документальної невиїзної перевірки податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" за жовтень та грудень 2009 року, з врахуванням матеріалів зустрічних перевірок постачальників по ланцюгу автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Представник позивача вважає неправомірними відображені в акті перевірки висновки податкового органу про завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Зазначила, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Племзавод" з дотриманням усіх вимог законодавства у вересні та листопаді 2009 року було сформовано податковий кредит за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні у ВАТ "НАК "Украгролізинг" сільськогосподарського обладнання. Тому, на думку позивача, той факт, що податкова служба не змогла встановити місцезнаходження ТОВ "Агрікон-Київ", що є постачальником майна для ВАТ "НАК "Украгролізигн", переданого в подальшому позивачеві по договору фінансового лізингу, не є підставою для зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Племзавод" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, оскільки позивач не мав договірних відносин з ТОВ "Агрікон-Київ".

Окрім того, представник позивача вказала на незаконність проведення відповідачем перевірки. Вважає, що податковий орган не мав підстав для її проведення та пропустив 30-денний строк, визначений пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР для проведення документальної невиїзної перевірки декларацій платника податку.

Просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечує. У судове засідання подала письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнає. Пояснила суду, що під час перевірки позивача було встановлено порушення останнім п. 1.8 ст. 1 та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР, внаслідок чого платником податку завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку в розмірі 398819,50 грн. До вказаних висновків податковий орган прийшов у звязку із неможливістю підтвердження відносин по ланцюгу постачання позивачу сільськогосподарської техніки, оскільки у відповіді на направлений запит по ланцюгу постачання від ДПІ у Голосіївському районі м. Києва зазначено про неможливість встановлення місцезнаходження ТОВ "Агрікон-Київ".

Представник відповідача вказує, що законом встановлений прямий взаємозвязок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку, отже право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті ПДВ, а не з самого факту існування зобовязання по сплаті ПДВ в ціні товару. Тому, на думку представника відповідача, неможливість підтвердження включення ТОВ "Агрікон-Київ" до податкових зобовязань суми ПДВ по взаємовідносинах по ланцюгу постачання з позивачем та сплату ПДВ до бюджету не дає Товариству з обмеженою відповідальністю "Племзавод" підстав для отримання бюджетного відшкодування.

Щодо наявності у податкового органу підстав для проведення перевірки позивача, представник відповідача пояснила, що перевірку було проведено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу України" від 04.12.1990 року №590-ХІІ та протоколу від 15.12.2010 року засідання комісії по спірних питаннях Здолбунівської ОДПІ, яка створена відповідно до наказу Здолбунівської ОДПІ №6 від 11.01.2010 року.

Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити.

Судом встановлено, що 21.12.2010 року Здолбунівською обєднаною державною податковою інспекцією було проведено документальну невиїзну перевірку податкових декларацій з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" за жовтень та грудень 2009 року, з врахуванням матеріалів зустрічних перевірок постачальників по ланцюгу та автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

За наслідками перевірки податковим органом складено Акт від 21.12.2010 року за №1451/23-34119126 (а.с. 11-15), в якому зазначено, що платником податків на порушення п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за жовтень 2009 року в сумі 181442,50 грн., за грудень 2009 року в сумі 217377,00 грн. Всього на суму ПДВ 398819,50 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 27.12.2010 року за №/0, згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 398819,50 грн., в тому числі за жовтень 2009 року в сумі 181442,50 грн., за грудень 2009 року в сумі 217377,00 грн. (а.с. 17).

Позивач звернувся до органів державної податкової служби з первинною та повторними скаргами про перегляд вказаного податкового повідомлення-рішення (а.с. 162-166, 171-176, 180-185). За результатами адміністративного оскарження визначеного органом податкової служби податкового зобовязання, скарги позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 18-20, 167-170, 177-179). Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.01.2011 року №/1, яке є предметом оскарження (а.с.16).

Суд приходить до висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є необгрунтованими та протиправним з огляду на таке.

Причиною зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 398819,50 грн. за жовтень, грудень 2009 року згідно оспорюваного податкового повідомлення-рішення став висновок податкового органу, викладений в акті перевірки, про безпідставне включення позивачем до суми податкового кредиту податку на додану вартість за наслідками здійснення операцій з придбання сільськогосподарської техніки.

Зокрема, податковий орган в акті перевірки зазначає, що на запит по ланцюгу постачання від ДПІ у Голосіївському районі м. Києва отримано відповідь, в якій вказано, що ВАТ "НАК "Укравтолізинг" є посередником реалізованої позивачеві сільськогосподарської техніки, постачальником якої є ТОВ "Агрікон-Київ", що має стан платника податків - 23 «місцезнаходження не встановлено», а отже підтвердження взаємовідносин по даному ланцюгу постачання є неможливим (а.с. 195-196).

Відповідно до пп. 7.7.1. п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №168/97-ВР), сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2 пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, відємна різниця між податковими зобовязаннями платника (тобто надходженнями сум податку на додану вартість) та податковим кредитом (витратами зі сплати податку в ціні товарів та послуг) за певних умов підлягає відшкодуванню платнику податку з державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2009 року між позивачем та ВАТ "НАК "Укравтолізинг" укладено Договір фінансового лізингу №17-09-92 бфл/143, предметом якого стала передача у користування Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" предмету лізингу - станків для відгодівлі, індивідуальних та групових станків для маток, станків для дорошування та станків для опоросу (надалі - сільськогосподарської техніки). Пунктом 1 договору передбачено, що предмет лізингу набувається ВАТ "НАК "Укравтолізинг" у постачальника, самостійно обраного позивачем. У додатку №1 до договору постачальником сільськогосподарської техніки визначено ТОВ "Агрікон-Київ" (а.с. 21-30).

На виконання умов вказаного договору, 21 вересня 2009 року у розпорядження позивача передано сільськогосподарську техніку на суму 1088655,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі №1 (а.с. 39) та видатковою накладною про передачу у фінансовий лізинг за №7189, виписану на вказану суму (а.с. 36). 16 листопада 2009 року у розпорядження позивача передано сільськогосподарську техніку на загальну суму 3524496,60 грн., що підтверджується актами приймання-передачі №2, 3, 4, 5 (а.с. 40-43) та видатковими накладними про передачу у фінансовий лізинг за №7390-№7393, виписаними на вказану суму (а.с. 37-38). Для підтвердження поставки товару, ВАТ "НАК "Укравтолізинг" виписано для позивача податкові накладні, зокрема, від 21.09.2009 року за №5 на суму 1088655,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 181442,50 (а.с. 31) та від 16.11.2009 року за №117 на суму 153088,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 25514,67, за №118 на суму 721255,50 грн., в тому числі ПДВ у сумі 120209,25, за №119 на суму 1306801,60 грн., в тому числі ПДВ у сумі 217800,27, за №120 на суму 1343352,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 223892,00 (а.с. 32-35).

30 вересня 2009 року та 16 листопада 2009 року вказану сільськогосподарську техніку позивачем введено в експлуатацію, що підтверджується наказами товариства та актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів за відповідний період (а.с. 44-105).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Племзавод" по взаємовідносинах з ВАТ "НАК "Укравтолізинг" сформовано податковий кредит у вересні 2009 року у сумі 181442,50 грн. та у листопаді 2009 року у сумі 217377,00 грн., який заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в податкових деклараціях з ПДВ за жовтень 2009 року та грудень 2009 року, поданих до податкового органу 17.11.2009 року (а.с. 128-129, 144-145).

Отже, позивачем не допущено порушень при формуванні податкового кредиту, за наслідками якого товариством заявлено до відшкодування оспорювану суму ПДВ. Відповідачем також не заперечується реальність виконання операцій з поставки позивачеві сільськогосподарської техніки, за результатами виконання яких було сформовано податковий кредит, що відображено в акті перевірки.

Окрім того, пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №168/97-ВР встановлено, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2009 року позивачем до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень та грудень 2009 року додано відповідні довідки щодо залишків суми від'ємного значення попередніх податкових періодів, розрахунки суми бюджетного відшкодування, заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а.с. 130-133, 146-150).

Підпунктом 7.7.5 пункту 7.5 ст. 7 Закону №168/97-ВР передбачено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка. Довідка - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

З 12.01.2010 року по 18.01.2010 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображеної в декларації з ПДВ за жовтень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.09.2009 року по 31.10.2009 року, результати якої відображено у довідці від 21.01.2010 року за №28/23-34119126 (а.с. 134-143). З 22.02.2010 року по 26.02.2010 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображеної в декларації з ПДВ за грудень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.11.2009 року по 31.12.2009 року, результати якої відображено у довідці від 03.03.2010 року за №222/23-34119126 (а.с. 151-161).

Таким чином, податковим органом під час здійснення вказаних перевірок товариства не встановлено жодного порушення вимог законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту та права на заявлення до відшкодування відємного значення з податку на додану вартість.

Твердження податкового органу про обовязковість наявності такої підстави для виникнення у платника права на бюджетне відшкодування, як факт надмірного надходження відповідної суми податку до бюджету, не береться судом до уваги з огляду на таке.

Згідно визначення, що міститься у п. 1.8 ст. 1 Закону №168/97-ВР, бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Отже, законодавче визначення бюджетного відшкодування повязане із сплаченими платником податку сумами податку, що відповідає загальному поняттю відшкодування як компенсації понесених витрат, заподіяних майнових збитків.

Аналіз норм Закону №168/97-ВР свідчить, що термін «сплата податку» вживається в розумінні сплати податку покупцем у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг). Зокрема, п. 1.3 ст. 1 Закону №168/97-ВР, даючи визначення платника податку як особи, яка зобовязана утримати та внести до бюджету податок, визначає при цьому, що податок сплачується покупцем або особою, яка імпортує товари на митну територію України.

З огляду на зазначене, вимога п. 1.8 ст. 1 Закону №168/97-ВР щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно цього Закону поніс фактичні витрати по сплаті податку.

В даному випадку, як зафіксовано в акті перевірки, позивачем було сплачено своєму постачальнику ВАТ "НАК "Украгролізинг" відповідну суму ПДВ у складі вартості придбаної сільськогосподарської техніки.

З урахуванням принципу персональної відповідальності, підстави для позбавлення такого платника права на включення до податкового кредиту та отримання з бюджету надмірно сплачених сум податку у звязку з невиконанням іншими платниками податку -постачальниками по ланцюгу - покладеного на них законом обовязку щодо внесення до бюджету сплачених покупцем сум податку в ціні придбання товарів (послуг) відсутні.

Що стосується підстав та порядку проведення відповідачем невиїзної документальної перевірки податкових декларацій позивача з податку на додану вартість, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.1 ч. 1 статті 11 Закону №509-ХІІ, органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

Аналогічне правило визначено і Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України від 10.08.2005 року №327, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в якому зазначено, що невиїзною документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів), незалежно від способу їх подачі.

Тобто, чинне на момент проведення перевірки законодавство надає право органу державної податкової служби проводити невиїзні перевірки, однак це право не є абсолютним, а обмеженим законами України, які визначають випадки таких перевірок, межі компетенції та порядок їх проведення. Закон №509-ХІІ, на підставі якого відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка позивача, не містить випадків, компетенції органів державної податкової служби та порядку проведення документальної невиїзної перевірки. Не існує також спеціального закону, який регулював би проведення таких перевірок.

Єдиним законом, що встановлює можливість, компетенцію та порядок проведення документальної невиїзної перевірки є Закон №168/97-ВР, пп. 7.7.5. п. 7.7 ст. 7 якого визначено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Як вже зазначалось вище, податковим органом вже було проведено позапланові виїзні перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображених у деклараціях за жовтень, грудень 2009 року, за результатами яких не виявлено жодних порушень, про що складено відповідні довідки (а.с. 134-143, 151-161).

Тому, на час проведення документальної невиїзної перевірки позивача (21 грудня 2010 року) у податкового органу були відсутні підстави та обставини, встановлені пп. 7.7.5. п. 7.7 ст. 7 Закону №168/97-ВР.

Крім того, Методичними рекомендаціями щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України від 27.05.2008р. № 355 (Додаток 2 вказаних рекомендацій в редакції чинній на момент проведення документальної невиїзної перевірки позивача), передбачено, що невиїзні документальні перевірки можуть проводитися посадовими особами органу державної податкової служби з письмового дозволу керівника (заступника керівника) органу державної податкової служби про проведення перевірки за наявності таких обставин: у разі надходження від платника податків на запит органу державної податкової служби пояснень та документів, достатніх для проведення невиїзної документальної перевірки (в тому числі і з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносили з платником податків); у разі надходження до органу державної податкової служби після проведення планової та позапланової виїзної перевірки платника податків щодо дотримання ним вимог податкового законодавства матеріалів перевірок інших субєктів господарювання з питань правових відносин з платником податків, що свідчать про порушення платником податків податкового законодавства, та надання платником податків пояснень та їх документального підтвердження, достатніх для проведення невиїзної документальної перевірки, на обовязковий письмовий запит органу державної податкової служби; у разі надходження до органу державної податкової служби у встановленому порядку інформації та даних, що свідчать про окремі порушення платником податків податкового законодавства, та надання платником податків пояснень та їх документального підтвердження, достатніх для проведення перевірки, на обовязковий письмовий запит органу державної податкової служби.

Отже вказаними рекомендаціями, призначеними для внутрішнього користування органами державної податкової служби встановлено, що невиїзні документальні перевірки можуть проводитись лише за умови письмового дозволу керівника органу державної податкової служби (заступника керівника) та надання платником податків, на запит органу державної податкової служби пояснень та документів, достатніх для проведення перевірки.

В зазначеному акті перевірки та поясненнях відповідача щодо обґрунтування підстав для проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" (а.с. 187), представник податкового органу зазначає, що перевірка проводилась на підставі ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу України" від 04.12.1990 року №590-ХІІ ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №590-ХІІ) та протоколу від 15.12.2010 року засідання постійно діючої комісії по спірних питаннях Здолбунівської ОДПІ (а.с. 189-190), яка створена відповідно до наказу Здолбунівської ОДПІ №6 від 11.01.2010 року (а.с. 188).

Судом встановлено, що жодних письмових дозволів на проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" керівником (заступником керівника) Здолбунівської ОДПІ не видавалось. Крім того, будь-якого письмового запиту від Здолбунівської ОДПІ позивачу не надходило. Позивач не надавав жодних пояснень та підтверджуючих документів достатніх для проведення перевірки. Товариство з обмеженою відповідальністю "Племзавод" було лише повідомлене про проведену щодо нього невиїзну документальну перевірку запрошенням від 17.12.2010 року №9803/23-13/1822 для підписання акту перевірки (а.с. 186).

Таким чином, документальну невиїзну перевірку позивача було проведено за відсутності підстав та з порушенням порядку її проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України від 28.06.1996 року за №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, податковий орган проводячи документальну невиїзну перевірку податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за жовтень та грудень 2009 року діяв в порушення визначеного законом порядку проведення перевірок та поза межами своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Таким чином, складений за результатами проведеної перевірки акт про виявлені під час її здійснення порушення, за умови невиконання посадовими особами органу державної податкової служби вимог законодавства щодо дотримання вимог законодавства про спосіб, підстави і порядок проведення документальної невиїзної перевірки, в даному випадку не може бути підставою для прийняття відповідного рішення.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення №/1 від 17.01.2011 року є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем, присуджуються на його користь.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції №/1 про зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Племзавод" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 398819,50 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 "Племзавод" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.