Справа № 403/11528/12
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2012-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Вовчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська адміністративну справу за позовом Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12.10.2007 року до Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська звернувся гр. ОСОБА_1 з питання працевлаштування. Згідно наказу № НТ 071022 від 22.10.2007 року Бабушкінського районного центру зайнятості відповідачу було надано статус безробітного відповідно до ст. 2 Закону України Про зайнятість населення та призначена допомога по безробіттю згідно ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 19.10.2007 р. по 13.10.2009 р. 19 жовтня 2007 року гр. ОСОБА_1 власним підписом на заяві про надання його статусу безробітного засвідчив факт відсутності підприємницької або іншої трудової діяльності. Проте, згідно довідки Управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Дніпропетровської міської ради від 20.08.2010 року, Бабушкінським районним центром зайнятості було встановлено факт реєстрації гр. ОСОБА_1 як субєкта підприємницької діяльності з 06.12.2007 року. Тобто, у період перебування на обліку в районному центі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю. Дана обставина підтверджується також актом розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 269 від 03.09.2010 року. Позивачем було видано наказ № 104 від 31.08.2010 року про відшкодування відповідачем коштів на користь Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та направлено претензію № 1407 від 10.09.2010 року рекомендованим листом. Фактично боржником було незаконно отримано допомогу по безробіттю з 06.12.2007 року по 13.10.2008 року в сумі 3242,87 грн. У добровільному порядку відповідач кошти не повертає, у звязку з чим позивач і вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, причину неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності не звернувся, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене, враховуючи строки вирішення та розгляду справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, вжиття судом всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, визначених нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд находить підстави достатніми для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 12.03.2007 року до Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бурденко, буд. 2, з питання працевлаштування, у звязку з чим йому було надано статус безробітного з 19.10.2007 року по 13.10.2008 року та призначена матеріальна допомога по безробіттю (а.с. 7-8, 15-17).

Згідно акту про розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 269 від 03.09.2010 року, складений позивачем, було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в центрі зайнятості як безробітний і отримував допомогу по безробіттю в період з 19.10.2007 року по 13.10.2008 року, в той час як був приватним підприємцем (реєстраційний номер фізичної особи підприємця ЄДР: 4, дата проведення реєстрації 06.12.2007 року). А отже, відповідачем були порушені умови реєстрації в центрі зайнятості, надання статусу безробітного, призначення, нарахування та виплати допомоги по безробіттю, що призвело до переплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 3242,87 грн. (а.с. 11-14).

31.08.2010 року Бабушкінським районним центром зайнятості було видано наказ №104 про відшкодування коштів, виплачених як допомога по безробіттю з ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1 Закону України Про зайнятість населення до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території України, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Згідно ст. 2 Закону України Про зайнятість населення безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про зайнятість населення для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Статтею 25 Закону України Про зайнятість населення передбачено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм, зокрема, виплату в установленому порядку допомоги по безробіттю. Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно п. 2 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п. 7 цього Порядку.

Пунктом 7 вищенаведеного Порядку передбачено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання підлягає стягненню з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, ОСОБА_1 про факт реєстрації підприємницької діяльності Бабушкінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська не повідомив, а згідно ст. 1 ч. 3 п. б, ст. 2 Закону України Про зайнятість відповідач відносився до зайнятого населення та не міг бути визнаний безробітним і не мав права на одержання допомоги по безробіттю, у звязку з чим отримані ним кошти від позивача у розмірі 3242,87 грн. підлягають поверненню Бабушкінському районному центру зайнятості м. Дніпропетровська.

Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів повернення коштів позивачу суду у встановлені законом строки не надав.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Бабушкінського районного центру зайнятості є обґрунтованими, доведеними у відповідності до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Бабушкінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Бабушкінського районного центру зайнятості м.Дніпропетровська кошти, виплачені як допомога по безробіттю у розмірі 3242,87 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

Суддя Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська Т.В.ОСОБА_2