Справа № 826/4564/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2015 року 16:21 № 826/4564/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Пономаренко В.М.,

представник відповідача - Мосунов Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» (далі - позивач, ТОВ «Діамед») до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.10.2014 року за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 9 327 365,00 грн., № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 9 637 067,00 грн., № , яким донараховано суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних у виді штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 1 020,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем у порушення норм податкового законодавства України, прийняті протиправні рішення, якими до позивача неправомірно донараховані податкові зобов'язання, оскільки у позивача наявні всі первинні документи щодо підтвердження здійснення господарських операцій. Однак, всупереч вимогам законодавства відповідач при проведенні позапланової перевірки не були враховані та взяті до уваги як зміст, обсяги, мета господарських операцій товариства із його контрагентами, що призвело до негативних висновків та прийняття протиправних рішень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначивши, що результати перевірки відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржені рішення винесені у відповідності з вимогами чинного податкового законодавства, на підставі чого просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем на підставі наказу №1582 від 07.08.2014 року, направлень від 08.08.2014 року №1673/26-54-22, №1672/26-54-22, №1678/26-54-17, згідно зі ст.20, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України відповідно до отриманої постанови слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Діамед» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складено акт від 05.09.2014 року №993/26-54-22-01-10/21526737.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки встановлено порушення, а саме:

- п. 140.2 ст. 140, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п.п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138, п. 138.2, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 138.10.2, п.п. 138.10.3, п.п. 138.10.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього на суму 6 218 243 грн., у тому числі: у 2013 році-6 218 243 грн.;

п.п.197.1.27 п.197.1 ст.197 , п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст.192 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповнення, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 424 711,00 грн., в тому числі: у січні 2013 року на суму - 563 248 грн.; у лютому 2013 року на суму - 513 287 грн.; у березні 2013 року на суму - 584 955 грн.; у квітні 2013 року на суму - 580 737 грн.; у травні 2013 року на суму - 470 998 грн.; у червні 2013 року на суму - 485 007 грн.; у липні 2013 року на суму - 459 662 грн.; у серпні 2013 року на суму - 427 236 грн.; у вересні 2013 року на суму - 521 855 грн.; у жовтні 2013 року на суму - 612 684 грн.; у листопаді 2013 року на суму - 622 122 грн.; у грудні 2013 року на суму - 582 920 грн.;

в порушення п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями ТОВ «Діамед» несвоєчасно подано звітний податковий розрахунок ф.1-дф за 4 квартал 2013 року та не в повному обсязі, з недостовірними відомостями звітні податкові розрахунки ф.1-дф за 1-4 квартали 2013 року.

На підставі акта перевірки та виявлених порушень податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 01.10.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 6 218 243 грн. 00 коп. за основним платежем, та 3 109 122 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 01.10.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 6 424 711 грн. 00 коп. за основним платежем, та 3 212 356 грн. 00 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 01.10.2014 року № , яким донараховано суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних у виді штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 1 020,00 грн.

З висновками, викладеними в акті перевірки, позивач не погоджується, оскільки вони суперечать нормам податкового законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи, з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів позивач звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Основним видом діяльності ТОВ «Діамед» є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.

Перевіркою повноти визначення валового доходу за період, що підлягав перевірці, встановлено його заниження на суму 2 023 357,00 грн.

Вказаний показник податкової звітності сформовано позивачем внаслідок здійснення перерахунку доходів у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) у розмірі 2023357,0 грн., про що свідчить додаток ІД до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік.

Разом з тим, позивачем не було надано до перевірки документального підтвердження щодо проведених коригувань (зменшення) інших доходів.

Також, проведеною перевіркою відображеного показника у загальній сумі 28 682 089,00 грн. за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. встановлено завищення задекларованих TOB «Діамед» показників у рядку 05.1 СВ Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 28 682 089,00 грн.

При цьому, підприємством до перевірки не надано документального підтвердження щодо придбання та реалізації товару. До перевірки не надано документального підтвердження щодо відображення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) в бухгалтерському обліку.

Контролюючим органом встановлено, що позивачем віднесено до складу адміністративних витрат 1 853 987,0 грн.

Відповідачем в ході проведення перевірки встановлено, що згідно податкових розрахунків, наданих до ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві вх. № від 05.04.2013 року, № від 05.07.2013 року, № від 08.10.2013 року, № від 08.08.2014 року, сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, сума нарахованих витрат з оплати прані за 2013 рік склала 828 338,52 грн.

Згідно звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового зобов'язання, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суму нарахованого єдиного внеску на обов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (вх. № 23260 від 18.02.2013 року, №27732 від 01.03.2013 року, №37497 від 04.04.2013 року, №45723 від 13.05.2013 року, №52515 від 03.06.2013 року, №61631 від 04.07.2013 року, №72967 від 15.08.2013 року №77655 від 05 09 2013 року, № від 03.10.2013 року. № від 05.11.2013 року. № від 04.12.2013 року. № від 20.01.2014 року, суми нарахованого ЄСВ у 2013 році склали 304 828,58 грн.

В підтвердження задекларованих показників позивачем надано до перевірки первинні документи з рядом контрагентів, зокрема, акти на технічне обслуговування, прийому виконаного опалення та технічного обслуговування, реактивна електроенергія, активна електроенергія, теплова енергія, телекомунікаційні послуги, господарські товари, канцтовари, орендна плата, послуги з водопостачання, за рахунок яких було сформовано витрати на загальну суму 157 614,27 грн.

Щодо підтвердження декларування інших сум адміністративних витрат позивачем підтверджуючих документів до перевірки не надано.

Відтак, відповідачем встановлено не підтверджений показник рядку 06.1 Декларації з податку на прибуток за 2013 рік в розмірі 563 206,00 грн.

Згідно відображених показників податкової звітності за 2013 рік встановлено, що у складі інших витрат позивачем задекларовано витрати на збут на суму 1 099 023,00 грн. та відображено проценти, що включаються до витрат з урахуванням обмежень, встановлених п.142.1 ст.141 Податкового кодексу України у загальній сумі 94 965,0 грн.

Водночас, позивачем не надано доказів, що підтверджують правомірність відображення зазначених витрат в бухгалтерському обліку.

Також, проведеною перевіркою відображених показників за перевіряємий період встановлено, що позивачем до складу «Інших витрат звичайної діяльності та інших операційних витрат» віднесено амортизацію тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів та перерахунок витрат у разі зміни суми компенсації вартості товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 264 953,0 грн. При цьому, до перевірки не надано документального підтвердження включення до складу витрат інших витрат звичайної діяльності та інших операційних витрат вказаної суми.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п.138.4. ст.138 Податкового кодексу України).

Підпунктом 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, в ході проведення перевірки, податковим органом встановлено, що в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. TOB «Діамед» задекларовано податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 644 865,0 грн. та податкового кредиту - у сумі 496 013,0 грн.

Так, позивачем відображено у декларації з ПВ обсяг операцій, звільнені від оподаткування (ст.197 Податкового кодексу України, підрозділ ХХ, міжнародні договори) на загальну суму 30513630.0 грн., в тому числі: за січень 2013 року у розмірі 2 749 747,0 грн., за лютий 2013 року у розмірі 2491002,0 грн., за березень 2013 року у розмірі - 2772348,0 грн., за квітень 2013 року у розмірі 2724363,0 грн., за травень 201 3 року у розмірі 2230804,0 грн., за червень 2013 року у розмірі 2259317,0 грн., за липень 2013 року у розмірі 2201966,0 грн., за серпень 2013 року у розмірі 2036422,0 грн., за вересень 2013 року у розмірі 2476732,0 грн., за жовтень 2013 року у розмірі 2872138,0 грн., за листопад 2013 року у розмірі 2953688,0 грн., за грудень 2013 року у розмірі 2745105,0 грн.

В той час, до перевірки не надано документального підтвердження щодо постачання та реалізації лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів.

Згідно наданих документів не встановлено номенклатуру, обсяги придбаного та реалізованого товару.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Діамед» до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ за рахунок здійснення господарських операцій з СТ «Діамед» () та ТОВ «Пейпа Трейд Україна» ().

До перевірки позивач не надав податкових накладних СТ «Діамед», розрахунків коригування кількісних та вартісних показників до податкових накладних, на підставі яких було проведення коригування податкового кредиту, накладних на повернення товару та інших документів, які підтверджують проведені коригування.

Позивачем надано не в повному обсязі з недостовірними відомостями звітні податкові розрахунки ф.1 - дф за І квартал 2013 року № від 05.04.2013 року, за 2 квартал 2013 року № від 05.07.2013 року, за 3 квартал 2013 року № від 08.10.2013 року та за 4 квартал 2013 року №, в яких не вказано суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам-підприємцям.

Як визначено п.198.1-198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Аналогічні правові норми закріплені у ст. 7 Закону № 168/97-ВР та ст.5 Закону № 334/94-ВР, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин у період з 01.01.2010 р. по 01.01.2011 року.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з наведених законодавчих положень вбачається, що податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної сили, крім іншого, повинні бути складені за результатами фактично вчиненої операції, мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про відповідну господарську операцію, її зміст та обсяг, а також бути підписаними уповноваженими особами.

Водночас, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності одночасної сукупності наступних обставин: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об'єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При цьому, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкового кредиту.

Таким чином, лише наявність сукупності передбачених законодавством обставин є єдиною та необхідною правовою підставою для надання первинному документу юридичної значимості для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

Разом з тим, суд встановив, що спірні показники податкової звітності ТОВ «Діамед» за період з 01.01.2010 р. по 31.01.2013 р. сформовані позивачем на підставі господарських операцій з СТ «Діамед» та ТОВ «Пейпа Трейд Україна».

Реальність фінансово-господарських операцій між позивачем і вказаними контрагентами, на його думку підтверджується, податковими накладними, видатковими накладними, квитанціями про здачу торгівельної виручки, банківськими виписками.

Суд відзначає, що до матеріалів справи не надано, зокрема, договорів з метою дослідження умов та порядку виконання покладених на сторін зобов'язань, інших документів, які підтверджували б реалізацію отриманих товарів (послуг) в межах здійснення господарської діяльності.

Судом досліджено наявні у справі первинні документи по операціям між позивачем та його контрагентами, однак зв'язок між операціями з цими контрагентами і спірними операціями позивача із вказаних первинних документів не вбачається.

Сама лише наявність у платника податків податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, якщо особи, від імені яких складено такі документи заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

При цьому, як свідчать матеріали перевірки, у провадженні СВ Святошинським РУ ГУ МВС України перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000295 від 12.01.2014 року, у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 190, ст. 356, ч. 1 ст.185, ч. 1 ст. 190 КК України.

Як вбачається зі змісту постанови слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві про призначення позапланової документальної перевірки ТОВ «Діамед».

Твердження позивача про те, що СВ Святошинського РУ ГУ МВС України документів TOB «Діамед» було вилучено всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій не є достатньою підставою для визнання реальними спірних фінансово-господарських операцій.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Враховуючи, що задекларовані витрати позивача та податковий кредит не підтвердженні належними первинними документами, суд приходить до висновку про правомірність висновків податкового органу, викладених у акті перевірки.

Відповідно до ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що доводи відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства, є таким, що відповідають фактичним обставинам справи, а надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин не є належно оформленими первинними документами, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум валових витрат і податкового кредиту з ПДВ. А відтак, податкові повідомлення-рішення податкового органу є законними і підстави для їх скасування відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

При цьому, згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Так, ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання до адміністративного суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи зазначені норми законодавства, ставка судового збору у відповідності до зазначеної норми становить 4 872,00 грн.

Відповідно до квитанції від 16.03.2015 р. позивач сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Враховуючи, результат розгляду адміністративної справи в частині майнових вимог та вищезазначені правові норми, з позивача підлягає стягненню на користь Державного бюджету решта суми судового збору в розмірі 4 384,80 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед» () судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. на р/р: 4007, отримувач коштів УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 29.07.2015 р.

Суддя В.П. Шулежко