Справа № 826/11496/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/11496/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Богородчанському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Богородчанському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі -ДПІ у Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській обл., позивач) до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», відповідач) про зупинення видаткових операцій на рахунках у банківських установах, що обслуговують платника до дня погашення податкового боргу в повному обсязі.

Свої позовні вимоги ДПІ у Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. обґрунтовує тим, що у відповідача наявна податкова заборгованість перед бюджетом в розмірі 86 445 596,81 грн., у зв'язку з чим позивачем, на виконання положень п. 32 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України вчинялись дії з вилучення готівки у ПАТ «Укрнафта». Проте таке вилучення не було вчинене через перешкоджання з боку працівників відповідача, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначив суду, що рішення відповідача про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків прийняте з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки він не є контролюючим органом в цілях застосування положень пункту 32 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, заходи по вилученню готівкових коштів вправі вчиняти лише податковий керуючий, призначений керівником Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників як контролюючим органом за місцем реєстрації ПАТ «Укрнафта» як платника податків.

Окрім того, ПАТ «Укрнафта» наголошує на тому, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення на підставі пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки були наявні обставини, які не дозволяли застосування зазначеної норми, зокрема, наявність зобов'язання держави перед позивачем щодо повергнення надміру сплачених коштів.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

ПАТ «Укрнафта» () взято на облік в органах державної податкової служби 08.11.1997 року за №182 та перебуває на обліку в Міжрегіональному головному управлінні ДФС - Центральному офісі з обслуговування великих платників.

Відповідно до даних обліку платника податків станом на 11.06.2015р. за ПАТ «Укрнафта» обліковується податковий борг перед бюджетом 86 445 596,81 грн.

Відповідачу направлялась податкова вимога від 02.10.2014р. №507-25 на суму 13 152 305,51 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу від 02.10.2014р. №2.

ДПІ у Богородчанському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. прийняла рішення від 22.05.2015р. №246/10/0901-11 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, згідно якого в.о. начальника відповідно до пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України вирішив здійснити погашення податкового боргу шляхом стягнення готівки ПАТ «Укрнафта».

Податковим керуючим Скиданюком М.М. 29.05.2015р. здійснено вихід на АЗС за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Довженка, 27 і належить ПАТ «Укрнафта» для стягнення готівки в рахунок погашення податкового боргу платника податків.

Податковому керуючому відмовлено у допуску до вилучення готівки, про що складено акт про перешкоджання платника податків виконанню повноважень податковим керуючим від 29.05.2015р. №1.

У зв'язку із зазначеними обставинами позивач звернуся з даним позовом до суду для зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до положення пп. 20.1.32 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, на яку позивач посилається в якості підстави звернення до суду з даним позовом, контролюючі органи мають право звертатися до суду, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на цінні папери та/або кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку (крім операцій з видачі заробітної плати та сплати податків, зборів, єдиного внеску, а також визначених контролюючим органом грошових зобов'язань платника податків, погашення податкового боргу), та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Відповідно, податковий орган має право звернутись до суду з позовом про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків виключно у разі встановлення ним обставин перешкоджання платником податків виконанню податковим керуючим визначених Податкового кодексу України повноважень.

Так, відповідно до п. 91.1 статті 91 Податкового кодексу України, керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом.

При цьому повноваження податкового керуючого передбачені п. 91.3 статті 91 Податкового кодексу України, відповідно до якого податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Також, відповідно до п. 5.6 розділу V Порядку призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 578, до основні функцій та повноважень податкового керуючого щодо продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів віднесено, зокрема, вилучення готівкових коштів на підставі рішення суду та забезпечення погашення податкового боргу платника податків за їх рахунок.

Відповідно до п. 91.4 статті 91 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 року, у справі №826/14102/14 за позовом ПАТ «Укрнафта» до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу встановлено, що ПАТ «Укрнафта» () перебуває на обліку як платник податків у Міжрегіональному головному управлінні Міндоходів - Центральному офісі з обслуговування великих платників.

При цьому, судом встановлено, що оскільки платником плати за користування надрами є ПАТ «Укрнафта», що отримало спеціальні дозволи на користування надрами, призначати такому платнику податків податкового керуючого має контролюючий орган за місцем реєстрації такої юридичної особи, що свідчить про те, що право щодо призначення податкового керуючого/податкових керуючих відповідачу у зв'язку з виникненням податкового боргу саме з плати за користування надрами належить до повноважень виключно Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно, встановлені під час розгляду адміністративної справи №826/14102/14 обставини свідчать про відсутність у позивача (його службових та посадових осіб) повноважень податкового керуючого ПАТ «Укрнафта», оскільки такий податковий керуючий міг бути призначений виключно контролюючим органом за місцем реєстрації такого платника податків, відомостей про що позивачем до матеріалів справи долучено не було.

Крім того, відповідно до приписів ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2015 року у справі № 826/4288/15 за позовом ПАТ «Укрнафта» до Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області встановлена заборона територіальним органам Міністерства доходів і зборів та/або територіальним органам Державної фіскальної служби, їх посадовим та службовим особам, крім Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників, приймати рішення про призначення податкових керуючих, вчиняти дії, спрямовані на виконання уже прийнятих рішень про призначення податкових керуючих, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого.

Зазначеною ухвалою встановлено, що вона набирає чинності з 24.03.2015 року і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 5 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана ухвала в апеляційному порядку оскаржена не була.

Отже, станом на день виїзду податкового керуючого Скиданюка М.М. на АЗС з метою вилучення готівки ПАТ «Укрнафта» (29.05.2015р.), діяли приписи зазначеного рішення суду щодо заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого.

Суд окремо звертає увагу на те, що, як було встановлено вище, правовою підставою для стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу стало рішення позивача від 22.05.2015р. №246/10/0901-11.

Необхідно зазначити, що форма такого рішення визначена додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14.05.2015 року «Деякі питання стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу».

При цьому, відповідно до положень ч.ч. 1, 5 статті 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Постанови Кабінету Міністрів України публікуються в Офіційному віснику України, газеті «Урядовий кур'єр», акти Кабінету Міністрів України також оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України.

З наявної в матеріалах справи копії примірника газети «Урядовий кур'єр» вбачається, що текст Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14.05.2015 року, оприлюднений 19.05.2015 року, був розміщений без додатку 1 до такої Постанови, яким визначено форму рішення про стягнення готівки платника податку у рахунок погашення його податкового боргу.

З огляду на те, що додаток 1 є невід'ємною частиною Постанови Кабінету Міністрів України № 273 від 14.05.2015 року, порядок набуття ним чинності є загальним. Тобто лише з дня опублікування у відповідному офіційному виданні додаток 1 буде вважатися таким, що набрав чинності.

Оскільки станом на 22.05.2015 року (день прийняття позивачем рішення про стягнення готівки відповідача у рахунок погашення його податкового боргу) такий додаток до Постанови №273 не був опублікований, тобто не набрав чинності, суд вважає неправомірним прийняте податковим органом рішення про стягнення готівки з ПАТ «Укрнафта» у рахунок погашення його податкового боргу.

Отже, податковим органом безпідставно вчинялись дії по стягненню готівки відповідача.

Щодо самого факту вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим передбачених Податковим кодеком України повноважень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрнафта» допущено співробітників податкового органу на АЗС товариства. Водночас представникам позивача пояснено, що наявні на АЗС готівкові кошти ПАТ «Укрнафта» не належать, що виключає можливість їх стягнення.

Так, згідно п. 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пп. 87.3.2 п. 87.3 статті 87 Податкового кодексу України, не може бути використані як джерело погашення податкового боргу платника податків, зокрема, майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

Водночас, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору комісії від 30.04.2015 року, укладеного між відповідачем (комісіонер) та ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (комітент), його умовами передбачалось виконання комісіонером зобов'язання щодо укладення за дорученням комітента та за комісійну плату від свого імені, але за рахунок комітента, договорів про продаж нафтопродуктів.

Зокрема, п. 1.3 вказаного договору передбачалось, що нафтопродукти, передані на комісію для здійснення їх подальшого продажу, а також грошові кошти, отримані комісіонером від продажу нафтопродуктів, є власністю комітента.

Таким чином, суд зазначає, що кошти від продажу нафтопродуктів на вказаному вище АЗС ПАТ «Укрнафта», відповідно до наведених умов договору, не є власними коштами відповідача, у зв'язку з чим, в контексті зазначених правових положень, вони не можуть бути використані як джерело погашення податкового боргу ПАТ «Укрнафта». Позивачем за час розгляду справи належними та допустимими доказами зазначені обставини спростовані не були.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги, що позивачем інших доказів вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим передбачених Податковим кодексом України повноважень з вилучення готівкових коштів ПАТ «Укрнафта» вказано не було, суд не вбачає в діях відповідача ознак вчинення ним таких перешкод в діяльності податкового керуючого.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015р., тимчасово, до 01.07.2015р., встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Зокрема, відповідно до пункту 32 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до 1 липня 2015 року, у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрнафта» звернулося до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених коштів, що підтверджує наявність зобов'язань держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

З правового аналізу наведеної норми слідує, що стягнення готівкових коштів за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Отже, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

В даній нормі термін «держава» застосовується як уособлення всіх органів державної влади, в тому числі органів державної фіскальної служби.

Суд дійшов висновку, що застосування одного із способів погашення податкового боргу, виключає можливість одночасного застосування іншого способу погашення податкового боргу у вигляді стягнення коштів платника податків за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду.

При цьому, буквальний зміст пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов'язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов'язань, тому, наявність зобов'язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

Відповідач надав суду інформацію щодо наявності дебіторської заборгованості перед ПАТ «Укрнафта», згідно якої у позивача наявні зайво сплачені кошти за торгові патенти на роздрібну торгівлю нафтопродуктами та роздрібну торгівлю товарами за місцем продажу.

Зважаючи на те, що у ПАТ «Укрнафта» станом на дату прийняття рішення про стягнення готівки в рахунок погашення податкового боргу наявна переплата зі сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, тобто існувало зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для застосування приписів пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з метою стягнення коштів.

Зважаючи на те, що підставою для заявлених позивачем вимог щодо зупинення видаткових операцій є саме вчинення платником податків перешкод щодо виконання податковим керуючим повноважень, факт чого не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи, що судом встановлено наявність заборони вчиняти дії, спрямовані на виконання повноважень податкового керуючого щодо ПАТ «Укрнафта», а також відсутність повноважень податкового керуючого щодо ПАТ «Укрнафта» в усіх контролюючих органів, окрім податкових керуючих Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, наявність у ПАТ «Укрнафта» переплати зі сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, суд, з урахуванням наведеного в сукупності, не вбачає правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат заявника - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) згідно ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Богородчанському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко