Справа № 761/13598/15-а
Суддя: Рибак М. А.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/282/2015
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 серпня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Рибака М.А.

при секретарі: Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій щодо припинення виплати нарахованої пенсії такими, що порушують норми Конституції України, законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та зобов'язання відповідача поновити з 01.04.2015 року в порядку, визначеному чинним законодавством, виплату нарахованої позивачу пенсії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу відповідно вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.1999 року призначено довічну пенсію за вислугу років у розмірі відповідно до статті 13 зазначеного Закону. З 01.04.2015 року виплату пенсії позивачу було припинено, а картковий рахунок - заблоковано. В зв'язку із викладеним, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити його про підставу припинення виплати пенсії або наявності рішення пенсійного фонду або суду про припинення виплати пенсії. У листі відповідач відповіді на питання стосовно такого рішення не надав.

Посилаючись на викладене, а також з урахуванням положень законодавства та Конституції України, просив суд позов задовольнити та визнати дії відповідача щодо припинення виплати нарахованої пенсії такими, що порушують норми Конституції України, законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» та зобов'язати відповідача поновити з 01.04.2015 року в порядку, визначеному чинним законодавством, виплату нарахованої позивачу пенсії.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав та просив суд про його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у письмових запереченнях проти позову.

З'ясувавши та дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу з 01.01.1999 року призначена пенсія за вислугу років.

Згідно із довідкою від 26.08.2015 року № 83/07-011/60490 ОСОБА_1 з 01.04.2011 року по теперішній час працює в Державній скарбниці України на посаді заступника начальника режимного відділу.

З відповіді ГУ Пенсійного фонду України в місті Києві від 21.04.2015 року № 8186/12/Р-838 вбачається, що позивачу було припинено виплату пенсії у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за №213-VIII (далі по тексту - Закон), яким статтю 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399; 2006 р., N 37, ст. 318) було внесено зміни (а.с. 7).

Так відповідно до п. 4 Закону статтю 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399; 2006 р., N 37, ст. 318) викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді заступника начальника режимного відділу Державної скарбниці України, тому відсутні підстави для нарахування та виплати йому пенсії з 01 квітня 2015 року.

Окрім того, слід зазначити, що тимчасове призупинення виплати пенсії позивачу здійснено не на підставі рішення (розпорядження) управління ПФУ, а на підставі виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року в зв'язку з запровадженням особливого порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Дана норма закону чинна і позивачем в законному порядку не визнавалась неконституційною.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163, 167, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ М.А. РИБАК