Справа № 2а/1770/2439/2011
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2439/2011

19 липня 2011 року 16год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ДП Рівнетрансекспедиція"
до Державна податкова інспекція у м.Рівне Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області
про визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та скасування їх, стягнення коштів в сумі 15970,28 грн
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю-фірма "ДП Рівнетрансекспедиція" звернулося до суду з позовом до відповідача 1 Державної податкової інспекції у м. Рівне та відповідача 2 Головного управління Державного казначейства України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 26.05.2011 року, згідно якого позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 92037,00 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн., та стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявленого у лютому 2011 року, у сумі 15970,28 грн.

22 червня 2011 року представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог. Зазначає, що 17.06.2011 року Державною податковою інспекцією у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення №, згідно якого товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 15970,28 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн. Просить, додатково до позовних вимог вказаних у позовній заяві, визнати протиправним та скасувати зазначене податкове повідомлення-рішення. Заява відповідає вимогам ст.ст. 106, 137 КАС України, тому прийнята судом.

Ухвалою суду від 01.07.2011 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року на суму 265,00 грн. основного платежу та 1,00 грн. штрафної (фінансової) санкції закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх зміни, підтримала повністю.

Пояснила суду, що оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року, згідно якого позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 92037,00 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн., прийняте відповідачем 1 за результатами позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2011 року, що виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, яке декларувалося в січні 2011 року.

Зазначає, що не погоджується із висновком податкового органу, викладеним в акті перевірки, щодо порушення строків заявлення залишку відємного значення у сумі 91772,00 грн. до відшкодування або використання його для погашення податкових зобовязань. Вказує, що податковий кредит у сумі 91772,00 грн. сформовано за рахунок податкових векселів, виданих при імпортному ввезенні основних засобів товариства. Операції по цих векселях відображені у податковій звітності платника податку. Тому, на думку представника позивача, у податкового органу відсутні підстави для застосування до таких правовідносин строків передбачених п. 102.5. ст. 102 Податкового кодексу України, оскільки сума по податкових векселях не була оплачена грошовими коштами та, відповідно, ТОВ "ДП Рівнетрансекспедиція" не набуло права на бюджетне відшкодування такої суми.

ОСОБА_3 того, пояснила суду, що оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2011 року, згідно якого товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 15970,28 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн. прийняте відповідачем 1 за результатами документальної невиїзної перевірки позивача за січень 2011 року з питань взаємовідносин між контрагентом ПП "Ніка Ойл" з врахуванням матеріалів зустрічних перевірок та автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Представник позивача не погоджується із висновками, викладеним в акті за результатами вказаної перевірки, щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 15970,28 грн., у звязку із тим, що за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено, що ПП "Ніка Ойл" сформовано податковий кредит за січень 2011 року по контрагенту ТОВ "Лек-Оіл", яким податкові зобовязання по даній господарській операції не задекларовано у відповідному податковому періоді. Зазначає, що податкове законодавство не повязує виникнення права покупця на бюджетне відшкодування з обставиною підтвердження контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету. Підприємство не може нести відповідальність за порушення третіх осіб. Тому, прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення та не здійснення у строк визначений законодавством бюджетного відшкодування у сумі 15970,28 грн. є протиправним.

Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 заперечує проти адміністративного позову.

У поданих в судовому засіданні запереченнях, зазначає, що за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2011 року, що виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, яке декларувалося в січні 2011, встановлено що залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за даними платника податку складає 115732,00 грн. Відємне значення з ПДВ у сумі 91772,00 грн. виникло по декларації за серпень 2007 року в результаті збільшення податкового кредиту на суму податкових векселів, погашення яких відбулось шляхом включення цих сум до податкового зобовязання. Представник податкового органу вказує, що враховуючи загальну позовну давність, передбачену ст. 257 Цивільного кодексу України та положення п. 102.3. ст. 102 Податкового кодексу України, платник податку може заявити до відшкодування або використати залишок відємного значення для погашення податкового зобовязання протягом 1095 днів з дня зазначення у податковій декларації про включення сум на погашення податкових векселів до податкового зобовязання. Тому, представник відповідача 1 вважає, що позивачем завищено залишок відємного значення з ПДВ по декларації з ПДВ за лютий 2011 року на суму 91772,00 грн., який виник у серпні 2007 року.

ОСОБА_3 того, представник відповідача 1 пояснила, що документальною невиїзною перевіркою позивача за січень 2011 року з питань взаємовідносин між контрагентом ПП "Ніка Ойл" з врахуванням матеріалів зустрічних перевірок та автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України виявлено, що ТОВ-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" сформовано податковий кредит з ПДВ у сумі 15970,28 грн. за рахунок отримання від вказаного контрагента дизельного палива. У відповіді на запит податкового органу ПП "Ніка Ойл" зазначає, що постачальником дизельного палива, яке в подальшому передане позивачу, є ТОВ "Лек-Оіл". Як вказує представник відповідача1, за даними системи автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України по взаємовідносинах з ПП "Ніка Ойл" встановлено, що ТОВ "Лек Оіл" не задекларувало податкові зобовязання по даній операції у відповідному періоді.

З огляду на це, представник податкового органу вважає, що підтвердити придбання позивачем товарів та послуг у ПП "Ніка Ойл" з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності неможливо. Зазначає також, що господарські операції між ПП "Ніка Ойл" та ТОВ "ДП Рівнетрансекспедиція" не підтверджуються з урахуванням реального часу їх здійснення, відсутності у контрагента майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів. Вказує, що підтверджуючі документи щодо транспортування отриманих нафтопродуктів, оприбуткування та використання під час перевірки позивачем не надано. У звязку з цим, на думку представника відповідача 1, господарські операції між ПП "Ніка Ойл" та ТОВ-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" здійснені без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкта оподаткування, чим порушено вимоги ст. 228 Цивільного кодексу України щодо укладення правочину, який суперечить моральним засадам суспільства, а також порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, що суперечить настанню господарських відносин.

В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача 2 заперечує проти адміністративного позову.

У поданих до початку судового розгляду та підтриманих в судовому засіданні запереченнях пояснила, що на підставі висновку ДПІ у м. Рівне та узагальненої інформації про обсяги суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Головним управлінням Державного казначейства у Рівненській області було здійснено відшкодування ПДВ за лютий 2011 року на рахунок позивача у сумі 30240,72 грн. Інших документів для здійснення позивачу бюджетного відшкодування відповідачу 2 не надходило, тому останній позбавлений правових підстав здійснити таке відшкодування.

В задоволенні позову просить відмовити.

04 липня 2011 року прокурором подано заяву про вступ у справу. Прокурор заперечує проти адміністративного позову. У поданих запереченнях зазначає про фіктивність господарських операцій з поставки дизельного палива між позивачем та ПП "Ніка Ойл", через неможливість підтвердження придбання такого дизельного палива по ланцюгу постачання.

В задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" слід задовольнити повністю.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 26.05.2011 року, судом встановлено, що 21.03.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" до Державної податкової інспекції у м. Рівне подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2011 року (т.1 а.с. 29-40).

У рядку 26 вказаної декларації зазначено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у сумі 115732,00 грн. Як вбачається з доданої до вказаної податкової декларації довідки про залишок суми відємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, залишок відємного значення у сумі 91772,00 грн. виник у серпні 2007 року.

З 05.05.2011 року по 16.05.2011 року Державною податковою інспекцією у м. Рівне проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2011 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось в період: січень 2011 року. За результатами вказаної перевірки складено акт від 16.05.2011 року №593/23-300/30712154 (т.1 а.с.11-28).

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року, згідно якого позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 92037,00 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн., що оспорюється позивачем (т.1 а.с. 8-9).

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення лягли висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, про неможливість заявлення позивачем до відшкодування або використання для погашення податкових зобовязань залишку відємного значення у сумі 91772,00 грн., що виник у серпні 2007 року через пропущення строків давності визначених у п. 102.5. ст. 102 Податкового кодексу України та ст. 257 Цивільного кодексу України.

Такі висновки податкового органу суд вважає необґрунтованими та незаконними з огляду на наступне.

Посилання відповідача 1 на ст. 257 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV (надалі - Цивільний кодекс України), яка передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, суд вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст.1 Цивільного кодексу України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Тому, до податкових відносин щодо строків, протягом яких платник податку може використати залишок відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість не можуть бути застосовувані норми Цивільного кодексу України, які регулюють строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно 102.5. ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (надалі - Податковий кодекс України), заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У пп. 15.3.1. п. 15.3. ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181-III, що був чинним на момент подання позивачем податкової декларації за серпень 2007 року, містилась норма аналогічного характеру.

Норми вказаних статей застосовуються до правовідносин, що регулюють повернення або відшкодування надміру сплачених грошових зобов'язань у випадках передбачених податковим законодавством.

Податковий кодекс України передбачає можливість повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання (ст. 43 Податкового кодексу України) та бюджетне відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість з Державного бюджету України (ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетним відшкодуванням є відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу;

Згідно з п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як передбачено п. 200.3. ст. 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 200.7. ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

З системного аналізу вказаних норм, можна зробити висновок, що у податковому законодавстві розрізняються поняття від'ємного значення суми, розрахованої як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду та поняття суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню. Наявність від'ємного значення суми, розрахованої як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду є підставою для здійснення платнику податків бюджетного відшкодування. Проте, таке право на бюджетне відшкодування реалізується шляхом прийняття платником податку рішення, яке відображається у відповідному рядку декларації та подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування у спосіб, обраний платником податку.

Вказане підтверджується Наказом Державної податкової адміністрації "Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання" від 30.05.1997 року №166, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за № 250/2054 (який, з урахуванням положень п. 2 Наказу Державної податкової адміністрації "Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" від 25.01.2011 року №41, затвердженого у Міністерстві юстиції України 16.02.2011 року за №197/18935, є чинним для визначення форми декларації у спірному податковому періоді).

Зокрема, у підпунктах 5.12.2.-5.12.3. п. 5.12. вказаного Наказу зазначається, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Сума податку, фактично сплачена у попередніх податкових періодах, визначається із сум, які були включені до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та не брали участі у розрахунках бюджетного відшкодування протягом попередніх податкових періодів або не погашали податкові зобов'язання наступних звітних періодів (рядок 24).

Значення рядка 4 Розрахунку суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість) переноситься до рядка 25 податкової декларації за поточний звітний податковий період. Залежно від обраного платником напряму повернення суми бюджетного відшкодування (на рахунок цього платника у банку або у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів) така сума в повному розмірі вказується або в рядку 25.1, або в рядку 25.2 податкової декларації з податку на додану вартість. При цьому платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування на його рахунок у банку, подає Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при імпорті товарів через митну територію України було видано податкові векселі від 26.07.2011 року серії АА №0787342 на суму 116167,00 грн. та серії АА №0787342 на суму 36842,00 грн., терміном погашення 25.07.2007 року (т. 1 а.с. 60-62).

Згідно абз. 2 п. 19 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року №1104 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), якщо термін погашення податкового векселя настає після закінчення терміну подання податкової декларації до органу державної податкової служби за звітний (податковий) період, в якому він був поданий органові митного контролю, платник податку включає суму зобов'язань за векселем до складу податкових зобов'язань у звітному (податковому) періоді, в якому він був поданий органові митного контролю. При цьому платник податку має право на включення суми зобов'язань за векселем до складу податкового кредиту у наступному звітному (податковому) періоді за умови погашення суми податкових зобов'язань шляхом перерахування коштів до бюджету.

Сума податку на додану вартість, зазначена у вказаних податкових векселях, включена позивачем до складу податкового зобовязання з ПДВ та відображена у рядку 6 податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2007 року, поданої до Державної податкової інспекції у м. Рівне 20.07.2007 року (т.1 а.с. 41-47).

Податок на додану вартість по вказаних податкових векселях у загальній сумі 153010,00 грн. включено позивачем до податкового кредиту у липні 2007 року, що відображено у рядку 12.2 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2007 року, поданої до Державної податкової інспекції у м. Рівне 20.08.2007 року.

Податкове зобовязання по податку на додану вартість, що виникло на підставі податкових векселів, погашене позивачем за рахунок податкового кредиту поточного податкового періоду, що відображено у рядку 27 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2007 року (т. 1 а.с. 48-53).

Оскільки погашення векселів відбулось за рахунок податкового кредиту, у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2007 року, поданої до Державної податкової інспекції у м. Рівне 20.09.2007 року, ПДВ у сумі 153010,00 грн. відображено як залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного у рядку 26 (т.1 а.с. 54-59).

Відповідно до пп. 5.12.4. п. 5.12. Наказу Державної податкової адміністрації "Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання" від 30.05.1997 року №166, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.07.1997 року за № 250/2054, залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 26 податкової декларації поточного звітного податкового періоду та переноситься до рядка 23.2 податкової декларації наступного звітного періоду).

Отже, відображення позивачем у рядку 26 податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2011 року залишку від'ємного значення після бюджетного відшкодування, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду ще не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, позивач не реалізовував своє право на відшкодування надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість шляхом зазначення про це в податковій декларації та подання заяви у порядку передбаченому податковим законодавством. Тому, застосування до вказаних правовідносин норм п. 102.5. ст. 102 Податкового кодексу України є безпідставним та незаконним.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 26.05.2011 року в цій частині.

Щодо позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 17.06.2011 року судом встановлено, що 21.03.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" до Державної податкової інспекції у м. Рівне подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2011 року.

У рядках 25, 25.1 вказаної декларації зазначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку у розмірі 46276,00 грн. До декларації додано розрахунок суми бюджетного відшкодування та відповідну заяву про повернення бюджетного відшкодування у сумі 46276,00 грн. (т. 1 а.с. 29-40).

Вказана сума бюджетного відшкодування виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, задекларованого позивачем у податковій декларації за січень 2011 року, поданої до органу державної податкової служби 21.02.2011 року. З розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту, доданих до вказаної декларації, вбачається, що податковий кредит у сумі 15970,28 грн. сформовано по контрагенту ПП "Ніка Ойл" (а.с. 150-160).

27 травня 2011 року Державною податковою інспекцією у м. Рівне подано Головному управлінню Державного казначейства України у Рівненській області висновок про суми відшкодування податку на додану вартість із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету у розмірі 30240,72 грн. (т.1 а.с.195-196).

27 травня 2011 року, на підставі отриманого висновку ДПІ у м. Рівне, Головним Управлінням Державного казначейства України у Рівненській області відшкодовано ТОВ-фірмі "ДП Рівнетрансекспедиція" зазначену суму шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку (т. 1 а.с. 197).

З 07.06.2011 року по 08.06.2011 року Державною податковою інспекцією у м. Рівне проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" за січень 2011 року з питань взаємовідносин між контрагентом ПП "Ніка Ойл" з врахуванням матеріалів зустрічних перевірок та автоматизованого співставлення податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України. За результатами вказаної перевірки складено акт від 08.06.2011 року №724/23-300/30712154 (т. 1 а.с.131-136).

На підставі висновків акту перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.06.2011 року, згідно якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 15970,28 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у сумі 1,00 грн., що оспорюється позивачем (т. 1 а.с. 140-141).

В основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення лягли висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, про безтоварність та фіктивність господарських операцій, здійснених між позивачем та ПП "Ніка Ойл", що суперечить ч. 1, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, порушує ст. 228 Цивільного кодексу України та п. 198.3 ст. 198, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Однак, доводи та висновки відповідача, викладені в акті перевірки щодо наявності підстав для зменшення позивачу бюджетного відшкодування по господарських операціях з ПП "Ніка Ойл", суд вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються не на нормах закону та фактичних обставинах, а на припущеннях відповідача.

При цьому суд виходив з наступного.

Згідно з п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як передбачено п. 200.3. ст. 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що у разі, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Зважаючи на похідний характер бюджетного відшкодування в тому числі і від податкового кредиту, при перевірці правильності його визначення слід враховувати вимоги п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України, відповідно до якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податковий кредит у сумі 15970,28 грн., на підставі якого ТОВ-фірмі "ДП Рівнетрансекспедиція"було визначено бюджетне відшкодування, сформований позивачем за рахунок придбання паливно-мастильних матеріалів у межах господарських операцій з ПП Ніка Ойл.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.01.2011 року між позивачем та ПП "Ніка Ойл" укладено Договір №9, предметом якого стала поставка ПП "Ніка Ойл" для ТОВ-фірми "ДП Рівнетрансекспедиція" нафтопродуктів в асортименті, а саме - дизпалива. (т.1 а.с. 68-69).

На виконання умов Договору поставки №9 від 20.01.2011 року "Ніка Ойл" у власність позивача передано дизпаливо на загальну суму 374517,95 грн., що підтверджується накладними: №4 від 20.01.2011 року на суму 52572,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 8762,00 грн.; №9 від 26.01.2011 року на суму 52572,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі 8762,00 грн. (т.1 а.с. 71).

Вартість вказаних нафтопродуктів оплачена ТОВ-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" в повному обсязі відповідно до умов укладеного договору (т.1 а.с. 78-81)

ПП "Ніка Ойл" надано для позивача відповідні податкові накладні на ПДВ у загальній сумі 17524,00 грн. (т.1 а.с. 70, 90-102), 15970,28 грн. із вказаної суми віднесено до податкового кредиту позивача у січні 2011 року.

Матеріалами справи підтверджується, а органом державної податкової служби і в акті перевірки, і в судових засіданнях не заперечується, що на момент видачі податкових накладних ПП "Ніка Ойл" було включене в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та зареєстроване платником податку на додану вартість, тому на законних підставах видало податкові накладні (т.1 а.с. 211-216).

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Тобто, на момент виникнення та фактичної реалізації договірних відносин дані контрагенти були зареєстрованими юридичними особами в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Матеріалами справи також підтверджується подальше використання нафтопродуктів придбаних ТОВ-фірмою "ДП Рівнетрансекспедиція" у ПП "Ніка Ойл" в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача (т.1 а.с. 63-67, 120-123, 161-164)

Отже, податковий кредит позивача сформовано на підставі податкових накладних, які виписані в порядку виконання умов господарського договору, реальність якого повністю підтверджено первинною документацією бухгалтерського і податкового обліку позивача. Податкові накладні відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України. Зауваження до форми і змісту накладних у акті перевірки відсутні.

Як вбачається у акті перевірки, що став підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, за даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів встановлено, що ПП "Ніка Ойл", який є постачальником дизельного палива для позивача, сформовано податковий кредит у січні 2011 року по контрагенту ТОВ "Лек Оіл". Суму податку на додану вартість ТОВ "Лек Оіл" задекларовано до податкових зобовязань не було, податкова декларація з ПДВ за січень 2011року по ТОВ "Лек Оіл" має статус "недіюча", стан платника податку ТОВ "Лек Оіл" - фактична адреса не встановлена, юридична адреса масової реєстрації. З цих підстав органом державної податкової служби зроблено висновок про те, що усі операції купівлі-продажу з ТОВ "Лек Оіл" не спричиняють реального настання правових наслідків, суперечать приписам ч. 1, ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України та порушують ст. 228 Цивільного кодексу України.

Суд вважає такі твердження органу державної податкової служби необґрунтованими.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

ОСОБА_3 того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Посилання відповідача 1 на зазначені вище норми Цивільного кодексу України, суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

У ст. 203 Цивільного кодексу України викладені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1, 5 вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 2, 3 статті 215 Цивільного кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним судом не вимагається лише у тому випадку, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки ОСОБА_3, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Таким чином, порушення вказаних норм Цивільного кодексу України надають податковому органу право для звернення до суду із позовом про визнання такого правочину недійсним, проте не встановлюють недійсність такого правочину в силу закону з моменту його вчинення.

Щодо твердження органу державної податкової служби про безтоварність господарських операцій позивача з ПП "Ніка Ойл" у звязку з фактичною неспроможністю даних юридичних осіб здійснювати документально зафіксовані господарські операції з позивачем з врахуванням реального часу здійснення операцій, відсутності майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна у даного контрагента, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В ході судового засідання представником позивача надано письмові докази на підтвердження наявності у господарській діяльності контрагента ПП "Ніка Ойл" умов для досягнення результатів відповідної підприємницької економічної діяльності. Зокрема, представником позивача надано договір оренди складських приміщень вказаним контрагентом, договір надання ПП "Ніка Ойл" послуг бензовозу, договори перевезення вантажів автомобільним транспортом, звіти по господарським операціям з позивачем, паливні відомості, відомості про заправку автомобілів позивача, товаро-транспортні накладні на перевезення дизельного палива (т.1 а.с. 210-232, т.2 а.с. 11-19).

Тому суд відхиляє твердження відповідача 1 про неможливість здійснення контрагентом позивача ПП "Ніка Ойл" господарських операцій по поставці дизпалива з підстав зазначених у акті перевірки.

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч вимогам ст.71 КАС України, відповідачем не були доведені ті обставини, на яких ґрунтувались його заперечення на позов.

Всупереч цьому, відповідачем 1 ні в акті перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірне податкове повідомлення-рішення, ні в ході судового розгляду справи не надано достатніх доказів щодо відсутності у позивача наміру на створення правових наслідків по господарським операціям, на підставі яких сформовано податковий кредит та щодо безтоварності вказаних господарських операцій.

Отже, висновки відповідача 1 про завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 15970,28 грн. є необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству. Тому, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 17.06.2011 року.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість висновків органу державної податкової служби про завищення позивачем бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та протиправність податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне № від 17.06.2011 року, в силу положень п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування у сумі 15970,28 грн. підлягає до задоволення.

В порядку статті 94 КАС України судові витрати присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне від 26 травня 2011 року № в частині зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю - фірма "ДП Рівнетрансекспедиція" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий 2011 року у розмірі 91722 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне від 17 червня 2011 року № про зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю - фірма "ДП Рівнетрансекспедиція" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартістиь за лютий 2011 року в розмірі 15970,28 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 1 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "ДП Рівнетрансекспедиція" суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартістиь за лютий 2011 року в розмірі 15970,28 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.