Справа № 2/1791-16/198 А
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 р. Справа № 17821/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Коваля Р.Й.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова на постанову господарського суду Львівської обл. від 21.01.2009р. в адміністративній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова до ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Львові про зобовязання включити до акту звірки виплачену суму допомоги на поховання,-

В С Т А Н О В И Л А:

17.11.2006р. позивач ОСОБА_2 Пенсійного фонду /ПФ/ України в Залізничному районі м.Львова звернувся до господарського суду з адміністративним позовом, в якому просив зобовязати відповідача ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Львові включити в Акт звірки виплачену Пенсійним фондом суму допомоги на поховання в розмірі 276 грн. 28 коп. (а.с.4-6).

Постановою господарського суду Львівської обл. від 21.01.2009р. в задоволенні заявленого Управлінням ПФ України в Залізничному районі м.Львова позову відмовлено (а.с.84-86).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову господарського суду оскаржив позивач Управління ПФ України в Залізничному районі м.Львова, який покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду та винести нову постанову, якою заявлений позов задоволити (а.с.90-93).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у розглядуваному випадку йдеться про відшкодування витрат на поховання, а не допомоги на поховання, які включають в себе саме поховання, придбання одягу, взуття, інших предметів для похорону; організацію поминального обіду; релігійні обряди; виготовлення і встановлення памятників, огорож тощо. Допомога на поховання, яка виплачується пенсійним органом, приписами ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до складу витрат на поховання не включена.

Спірна допомога виплачена позивачем відповідно до ст.53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та постанови КМ України № 1753 від 27.12.2001р. «Про розмір допомоги на поховання» у звязку із смертю ОСОБА_3, а не відповідно до ст.34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином, твердження суду про відсутність у справі підстав висновку про причинно-наслідковий зв'язок між смертю потерпілого та отриманою травмою для відшкодування відповідачем виплаченої пенсійним органом суми допомоги на поховання не має жодних законних підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої апеляційної скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач у встановлені строки не прийняв до відшкодування допомоги на поховання особи, яка отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що виплачена позивачем особі, яка здійснювала поховання померлої ОСОБА_4, в загальному розмірі 276 грн. 28 коп., та відмовився її включити до актів щомісячної звірки витрат особових справ потерпілих, яким виплачені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відмова відповідача від виконання вищевказаних дій зумовлена тим, що відсутній причинно-наслідковий зв'язок між смертю особи та її трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, який має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів (а.с.4-6, 7-15).

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що вимогами ст.ст.21, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та постанови КМ України № 826 від 11.07.2001р. «Про затвердження Порядку проведення виплат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання» передбачено обовязок відповідача відшкодовувати витрати на поховання, в тому числі й допомоги на поховання, лише у тому випадку, якщо смерть особи настала за наслідками отриманого нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що в свою чергу підтверджується висновком спеціальних медичних закладів.

Окрім цього, Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному Фонду України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, затв. постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 5-4/4 від 04.03.2003р., не врегульовує спірних відносин, оскільки встановлені ним правила розраховані на відсутність спору. При цьому виниклий спір має вирішуватися в судовому порядку шляхом предявлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом предявлення вимог про підписання актів звірок.

Колегія суддів наведені висновки господарського суду вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Аналіз норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообовязкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затв. постановою КМ України № 826 від 11.07.2001р., затвердженого на виконання ч.8 ст.34 цього Закону, дає підстави вважати, що органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобовязані відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного звязку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим пошкодженням здоровя.

При цьому слід зазначити, що положення п.4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затв. постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003р. № 5-4/4, яким зобовязано Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати Пенсійному Фонду України витрати на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зокрема ст.21 цього Закону повязує виникнення такого обовязку у відповідача із смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, доказів на підтвердження причинного звязку смерті інваліда із одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя Управління ПФ України в Залізничному районі м.Львова не надало, то він прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування понесених витрат на поховання інваліда за рахунок ОСОБА_1 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Львові.

Колегія суддів погоджується й з висновками суду першої інстанції про те, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права не відповідає змісту прав Управління ПФ України в Залізничному районі м.Львова щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затв. постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 04.03.2003р. № 5-4/4, не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірок розрахунків розраховане на відсутність спору.

У разі незгоди щодо підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом предявлення вимог про підписання актів звірок.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, заявлений позивачем позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова на постанову господарського суду Львівської обл. від 21.01.2009р. в адміністративній справі № 2/1791-16/198А/5015 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_5