Справа № 161/15072/13-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2013-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2013 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Селюкові Р.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії. Покликається на те, що під час Великої вітчизняної війни разом з своїми батьками був примусово відправлений у Володимир-Волинський фашистський (німецький) концентраційний табір примусового утримання радянських громадян, де перебував вязнем в період з лютого по червень 1944 року. При зверненні до відповідача в липні 2013 року з письмовою заявою про надання статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до вимог ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань», йому було відмовлено у звязку із відсутністю документів, які підтверджують факти нацистських переслідувань та перебування вязнем у концентраційному таборі, гетто та інших місцях примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни. Вважає таку відмову неправомірною та просить визнати протиправним рішення ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради від 26.07.2013 року та зобовязати відповідача встановити йому статус жертви нацистських переслідувань та видати відповідне посвідчення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач додатково суду пояснив, що його сімя була включена до списків осіб, що підлягають вивезенню на примусові роботи до Німеччини. В березні 1944 року, перед вивезенням сімя була поміщена в Володимир-Волинську тюрму, і поміщена в окрему камеру, в яку подальшому підселяли євреїв. Вони перебували в камері єврейського гетто. На початку липня їх повезли в напрямку Німеччини, однак він з матірю втекли по дорозі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позову, з посиланням на письмові заперечення, що містяться у матеріалах справи. Суду пояснила, що позивачу правомірно відмовлено у видачі посвідчення жертви нацистських переслідувань, оскільки ним не надано документів із зазначенням конкретних місць та періоду перебування в таборі, які можуть бути підставою для видачі такого посвідчення. Законодавством України чітко визначений перелік документів, які необхідні для встановлення особі такого статусу. Позивач не звертався до суду з позовом про встановлення факту перебування у концтаборі. Крім того, в листі управління Служби безпеки України у Волинській області наведено перелік місць утримання радянських громадян під час німецької окупації території України у 1941-1944 роках, проте в даному переліку відсутні відомості про розташування у м. Володимир-Волинський концентраційного табору у 1944 році. Згідно Довідника про табори, тюрми та гетто на окупованій території України (1941-1944) в Україні було 2 концтабори, які розташовувались у містах Львові та Києві.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази в справі суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус дитини війни згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що стверджується копією посвідчення № 11270 (а.с. 7), тому на нього повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до з письмовою заявою про надання статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до вимог ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань» .

Відповідно до листа ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради від 26 липня 2013 року №11.2-8/8000 ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу жертви нацистських переслідувань на підставі того, що документи, які б підтверджували факт перебування вязнем у концентраційному таборі, гетто та інших місцях примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни (а.с. 13).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав. Згідно зі ст. 4 цього закону до числа жертв нацистських переслідувань належать, зокрема, особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини.

Ст. 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» поширюється на колишніх неповнолітніх (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) в'язнів концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітей, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків.

У разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань, факт і період перебування в місцях примусового тримання, такі факти встановлюються в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 №1467, посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів:

- довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав;

- довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург);

- довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста;

- довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій;

- довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при ОСОБА_5 України.

В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме:

- довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи;

- довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення;

- свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення, засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн.

Відповідно до п. 4 Постанови у разі відсутності документів про факт нацистських переслідувань факт і період перебування в місцях примусового тримання встановлюються в судовому порядку.

В порушення вимог Закону та Постанови Кабміну України на підтвердження своїх позовних вимог та факту перебування на території Німеччини у наведеній у позовній заяві період позивачем не надано жодного належного доказу перебування в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання.

Надані позивачем архівні довідки (а.с.8, 9), довідка історичного музею в м. Володимир-Волинський (а.с.11), нотаріально засвідчена заява ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містять необхідних відомостей для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань.

Факт і період перебування в місцях примусового тримання не встановлено в судовому порядку.

Враховуючи, що позивачем не було представлено доказів, які б підтверджували факт та період його перебування в концентраційному таборі чи іншому місці примусового тримання, факт такого перебування не був встановлений в судовому порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови у наданні статусу жертви нацистських переслідувань є правомірними, тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 183-2, 186, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 12.11.2013 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій