Справа № 2а-164/08/1329
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 26388/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,
при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Яворівського районного суду Львівської обл. від 04.08.2008р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення наявності компетенції та спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

26.01.2008р. позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом, в якому просить визнати наявність компетенції командира Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення початку його військової служби з 26.08.1997р., тобто, з дня зарахування до Прикарпатського військово-спортивного ліцею-інтернату; зобов`язати зарахувати строк навчання в Прикарпатському військово-спортивному ліцеї-інтернаті до строку військової служби та до строку безперервної військової служби; зобов`язати провести перерахунок розміру щомісячної надбавки за вислугу років та розміру щомісячної надбавки за безперервну військову службу (а.с.5-18).

Постановою Яворівського районного суду Львівської обл. від 04.08.2008р. заявлений позов задоволено; визнано наявність компетенції у командира Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення початку військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 ; визнано початок військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 з 26.08.1997р., тобто, з дня зарахування на навчання до Прикарпатського військово-спортивного ліцею-інтернату; зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 зарахувати строк навчання у Прикарпатському військово-спортивному ліцеї-інтернаті з 26.08.1997р. по 22.06.2001р. в строк військової служби та у строк безперервної військової служби, зобов`язано провести відповідний перерахунок розміру щомісячної надбавки за безперервну військову службу; стягнуто з відповідача на користь позивача 03 грн. 40 коп. судових витрат по оплаті судового збору (а.с.29-30).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила відповідач Військова частина НОМЕР_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.36-40).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не звертався до командування частини із заявою чи зверненням ні в усній, ні в письмовій формі за спірний період і не повідомляв командування частини про свої наміри звернутися за захистом своїх прав у суд.
При вирішенні спору судом не враховані положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 18.06.1999р., відповідно до якого Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» було викладено в новій редакції, в якій норму щодо військових ліцеїв виключено. Тобто, зазначена норма мала дію в часі з 25.03.1992р. до 18.06.1999р.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, протягом 26.08.1997р.-22.06.2001р. позивач ОСОБА_1 навчався у Прикарпатському військово-спортивному ліцеї-інтернаті смт.Богородчани Івано-Франківської обл. (а.с.7, 8, 10).
Вказаний ліцей-інтернат зареєстрований відповідно до розпорядження Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. № 51 від 29.02.1996р. (а.с.9).

Окрім цього, після навчання в Прикарпатському військово-спортивному ліцеї-інтернаті позивач навчався у Полтавському військовому інституті зв`язку, на даний час проходить військову службу у Міжнародному центрі миротворчості та безпеки командування СВ ЗС України (а.с.14, 16-18).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини щодо проходження військової служби в Збройних Силах України в позивача виникли 26.08.1997р. і на день набрання чинності Законом України від 18.06.1999р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» не припинялися; застосування до останнього зворотної дії в часі положень ст.24 вказаного Закону в редакції від 18.06.1999р. є неправомірним і призводить до звуження обсягу прав позивача у сфері проходження військової служби.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Відповідно до абз.4 п.1 ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 25.03.1992р. початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військкоматом.
Наведена норма діяла до прийняття Закону України від 18.06.1999р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», яким з абз.4 п.1 ст.24 наведеного Закону виключено факт початку перебування на військовій службі в день прибуття на навчання до військового ліцею.

Як стверджується матеріалами справи, позивач навчався у Прикарпатському військово-спортивному ліцеї-інтернаті протягом 26.08.1997р.-22.06.2001р., тобто, завершив навчання після внесення змін до абз.4 п.1 ст.24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» згідно вищевказаного Закону України від 18.06.1999р., через що останні на нього не поширюються.

Разом з тим, статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) період навчання у військовому ліцеї як вид військової служби не встановлений.
Відповідно до ст.ст.4, 15, 20 наведеного Закону Збройні Сили України комплектуються шляхом призову громадян, яким виповнилося 18 років або прийняття на військову службу осіб віком від 17 років.
Наказом Міністерства освіти України № 217 від 20.07.1995р. «Про затвердження Інструкції про організацію та діяльність гімназії, Інструкції про організацію та діяльність ліцею» визначено, що до ліцею зараховуються учні, які закінчили 7 (9) клас школи.
Відповідно до Інструкції про організацію та діяльність ліцею, затв. наказом Міністерства освіти України № 217 від 20.07.1995р., ліцей це середній загальноосвітній навчально-виховний заклад освіти, що забезпечує здобуття освіти понад державний освітній мінімум, здійснює науково-практичну підготовку талановитої учнівської молоді
З урахування наведеного слідує, що вік громадян, які приймаються на навчання до військового ліцею є меншим, ніж вік, що передбачений для громадян, які вступають на військову службу; здійснення комплектування Збройних Сил України громадянами, які приймаються на навчання до військового ліцею, відповідно до чинного законодавства є неможливим у зв`язку з їх недостатнім віком.

Окрім цього, відповідно до ст.9 Закону України «Про загальну середню освіту», ст.ст.9, 12 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» (у редакції, яка діяла 1992-1999рр.), а також чинної ст.12 цього Закону у військових ліцеях, як у середніх навчальних ліцеях та середніх навчальних закладах, провадиться допризовна підготовка громадян України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.
Вищевказаними нормами не передбачено одночасне проведення допризовної підготовки та проходження військової служби, через що навчання у військовому ліцеї не може вважатися проходженням військової служби.

Приписами ст.3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено коло осіб, які відносяться до військовослужбовців: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової і надстрокової служби та військової служби за контрактом Збройних Сил України, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, Служби національної безпеки України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, стратегічних сил стримування, які дислокуються на території України, військовослужбовці-жінки, курсанти військових навчальних закладів.
Законом України «Про вищу освіту» визначено, що курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до військового вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.
У свою чергу ліцеєм слід вважати загальноосвітній навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням і допрофесійною підготовкою (ст.9 Закону України «Про загальну середню освіту»).
Таким чином, громадяни, які навчаються у ліцеї не відносяться до військовослужбовців, а тому період навчання ліцеїстів не може бути зарахований до вислуги років військової служби.

Додатково колегія суддів також враховує те, що відповідно до п.2 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» навчання в ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не підлягає зарахуванню до вислуги років.
Не визначено навчання у військової ліцеї проходженням військової служби також у Тимчасовому положенні про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затв. Указом Президента України № 174/93 від 13.05.1993р., яке діяло до 07.11.2001р.

За таких обставин заявлений позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволити.
Постанову Яворівського районного суду Львівської обл. від 04.08.2008р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення наявності компетенції та спонукання до вчинення дій, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня отримання постанови.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель
Судді: А.М.Ліщинський
С.П.Нос