Справа № 521/14902/14-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 521/14902/14-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3;

представника третьої особи - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівні про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправними дії Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 01) за гр. ОСОБА_3;

- зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції Одеської області скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 14612486 від 22 липня 2014 року та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 6416183 на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за гр. ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначено про порушення з боку Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року (втратив чинність), який зобов'язує державного реєстратора відмовити в державній реєстрації прав власності на нерухоме майно у разі встановлення суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року адміністративний позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та просить ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник відповідача, третя особа та її представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Державний реєстратор Тулба О.О. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилася, належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_8 (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_5 (покупець) з другої сторони, 25 березня 2010 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., житловою площею -19,5 кв.м.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 251 (а.с.8-9).

Із рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року у справі №1519/2-1964/11, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_3, вважаючи, що спірне нерухоме майно є спільною власністю подружжя звернулася до суду з вимогами щодо визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним, про витребування у ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 та про скасування реєстрації права власності набувача на вказане нерухоме майно.

Вказані позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені і суд:

- визнав за неї право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м., в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя;

- витребував у ОСОБА_5 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1;

- скасував у реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 47,6 кв.м., зареєстровану за ОСОБА_5 (а.с.56-67).

В подальшому, ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про роз'яснення вищезазначеного рішення Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено та роз'яснено рішення наступним чином: «зазначити, що на підставі даного судового рішення підлягають:

1) «анулюванню записи про реєстрацію права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. за ОСОБА_5…»;

2) «реєстрації право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м…» (а.с.19-20).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 січня 2014 року скасовано вищезазначену ухвалу та постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні заяви про роз'яснення судового рішення (а.с.21-24).

Водночас 17 липня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулбою О.О. за громадянкою ОСОБА_3 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14612486 від 22.07.2014 року), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.85-88).

На думку позивача, порушення вимог діючого законодавства при здійсненні вищезазначеної реєстрації полягає в тому, що право власності було зареєстровано за відсутності підстав для проведення даної реєстраційної дії (з урахуванням скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року про роз'яснення рішення суду по справі № 1519/2-1964/11).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив із того, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, а тому дії відповідачів щодо проведення реєстрації спірного нерухомого майна за третьою особою відповідають положенням чинного законодавства.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Головне, на що у своїй апеляційній скарзі звертає увагу апелянт це те, що у державного реєстратора на момент проведення реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 було в наявності два правовстановлюючих документа, що підтверджували виникнення права на нерухоме майно, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року у цивільній справі № 1519/2-1964/11 договір купівлі-продажу спірної квартири (на підставі якого позивач набув право власності) не визнавався недійсним.

Тобто, за ствердженням апелянта, на момент проведення оскаржуваних реєстраційних дій у державного реєстратора була наявна інформація щодо суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Також, за ствердженням апелянта, підставою для проведення незаконної реєстрації права власності на спірне майно, стала ухвала Малиновського районного суду м. Одеси про роз'яснення судового рішення, зміст якої викладений вище.

Колегія суддів не поділяє таку правову позицію апелянта, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація права власності проводиться на підставі визначеного переліку правовстановлюючих документів, а саме: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Частина 3 ст. 17 зазначеного Закону передбачає, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Тулбою О.О. під час встановлення підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про спірний об'єкт нерухомості.

Пунктом 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок) встановлено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах.

Враховуючи вимоги вищезазначеного законодавства, суперечностей між відомостями про нерухоме майно, наявними у Державному реєстрі прав та поданих документах - не було.

Для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 47,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 01) ОСОБА_3 було надано рішення Малиновського районного суду від 03 липня 2013 року, яке набрало законної сили та яке саме і стало підставою для проведення вказаної державної реєстрації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.85).

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що підставою для державної реєстрації права власності за громадянкою ОСОБА_3 спірного об'єкту нерухомого майна є, саме судове рішення, а не ухвала про роз'яснення рішення суду, як вважав позивач.

Доводи апелянта про те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 липня 2013 року у цивільній справі № 1519/2-1964/11 ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири (на підставі якого позивач набув право власності) недійсним, судом не застосовувалася реституція, грошові кошти ОСОБА_5 не поверталися, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, з огляду на наступне.

Стаття 330 Цивільного кодексу України розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтись тоді, коли майно залишається у набувача.

Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним.

Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Малиновський районний суд м. Одеси задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 зазначив у своєму рішенні, що повноцінний захист прав та інтересів позивача можливий шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння останнього набувача в сукупності зі скасуванням державної реєстрації права власності на осіб, що незаконно набули таке право.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Тулби Ольги Олександрівні про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя І.П. Косцова

суддя Л.В. Стас