Справа № 146/1118/15-а
Суддя: Семко Г. В.
Дата ухвалення: 2015-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/1118/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Семко Г.В.,

за участю секретаря Козачук Н.П.,

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні суду в смт. Томашполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування його рішення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 7 серпня 2015 року старший сержант міліції ДПС ВДАІ м. Вінниці ОСОБА_2 виніс постанову серії ПС2 № 173853 про накладення на нього штрафу в розмірі 255 грн за адміністративне порушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови 7 серпня 2015 року о 16.40 год. в населеному пункті м. Вінниця він ОСОБА_1 керуючи легковим автомобілем «Пежо» державний номерний знак НОМЕР_1 перевищив встановлену швидкість руху на 26 км/год, тобто рухався зі швидкістю 66 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом «Візир» № 0812403.

Позивач вважає дану постанову незаконною оскільки він рухався з дозволеною швидкість та в щільному транспортному потоці по проспекту Юності. Таким чином інспектор був позбавлений можливості зафіксувати саме швидкість його автомобіля, крім того попереду нього рухався вантажний автомобіль з великими габаритами.

На зауваження ОСОБА_1 інспектор не реагував та склав протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення.

Позивач вказує, що при складанні протоколу було порушено ст. 251 КУпАП, ст. 19 Конституції України та просить суд визнати дії інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшого сержанта міліції ОСОБА_2 протиправними та скасувати як незаконну та упереджену постанову серії ПС2 № 173853 відносно нього про накладення адміністративного стягнення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої позов підтримує, просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старший сержант міліції ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяву про визнання позову, чи заперечення проти позову не надіслав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд уважає розглянути справу у письмовому провадженні, так як немає потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 7 серпня 2015 року о 16.40 год в м. Вінниця на вул.. Юності 46 інспектором ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшим сержантом міліції ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення згідно якого ОСОБА_1 7 серпня 2015 року керуючи автомобілем НОМЕР_2 на ділянці дороги з встановленим дорожнім знаком «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год.» рухався зі швидкістю 66 км/год. чим перевищив встановлену швидкість руху на 26 км/год. Швидкість вимірювалася приладом «ВІЗИР» № 0812403.

7 серпня 2015 року інспектором ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшим сержантом міліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., а саме за те, що 7 серпня 2015 року керуючи автомобілем НОМЕР_2 на ділянці дороги з встановленим дорожнім знаком «Обмеження максимальної швидкості руху 40 км/год.» рухався зі швидкістю 66 км/год. чим перевищив встановлену швидкість руху на 26 км/год. Швидкість вимірювалася приладом «ВІЗИР» № 0812403.

Як передбачено ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Визначення правових основ забезпечення єдності вимірювань в Україні, регулювання відносин у сфері метрологічної діяльності та спрямування на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань здійснюється на підставі Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі здійснення метрологічної діяльності, і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства (їх об'єднання), установи і організації незалежно від форм власності та виду діяльності, що діють на території України, на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і виробників (експортерів) іноземних держав, що ввозять засоби вимірювальної техніки на територію України.

Метрологічна діяльність згідно Закону діяльність, яка пов'язана із забезпеченням єдності вимірювань.

Єдність вимірювань згідно Закону - стан вимірювань, за якого їх результати виражаються в узаконених одиницях вимірювань, а характеристики похибок або невизначеності вимірювань відомі та із заданою ймовірністю не виходять за встановлені границі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Згідно цього можна зробити висновок, що засіб вимірювальної техніки, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 підлягає застосуванню за умови, якщо він пройшов повірку або державну метрологічну атестацію, так як на засоби вимірювальної техніки, в тому числі на засоби вимірювання швидкості руху транспортних засобів поширюється цей Закон.

У постанові про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення, що винесена ОСОБА_2 не вбачається інформації про проходження вимірювальним приладом метрологічної повірки. Доказів щодо проходження приладом такої повірки також не надано.

Таким чином випливає висновок, що результат вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_1 здійснений таким приладом не може бути доказом, так як цей прилад не може бути застосований, оскільки не пройшов метрологічну повірку.

Крім того, як вбачається з постанови інспектором ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшим сержантом міліції ОСОБА_2 від 07.08.2015 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, справа про адміністративне правопорушення була розглянута в м. Вінниця по вул. Юності 46, тобто відразу після складання протоколу та за місцем скоєння правопорушення.

Суд вважає, що дана постанова неправомірна оскільки була винесена уповноваженою особою розглядати справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до положень частини першої та другої ст. 258 КУпАП дія вказаних частин поширюється на правопорушення , визначенні в частині першій цієї статті та на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Отже, перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Статтею122 КУпАП передбачено адміністративні правопорушення на автомобільному транспорті, на які накладаються адміністративні стягнення, зокрема про перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Частина перша статті 258 КУпАП не містить посилання на статтю 122 КУпАП. Відповідно на ці правовідносини не поширюється положення частини третьої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої цієї статті протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП, обовязково складається протокол про адміністративне правопорушення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, можуть розглядатися: за місцем вчинення правопорушення; за місцем обліку транспортних засобів; за місцем проживання порушників.

Як зазначалося вище на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється.

Тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Крім того слід зауважити що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 Кодексу та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 Кодексу мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином можна зробити висновок що винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Крім зазначеного відповідачем при винесенні щодо ОСОБА_1 процесуальних документів у справі про адміністративне правопорушення порушено такі норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ст. 33, згідно якої передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. Ст. 280, якою передбачено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана з»ясувати чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 не містить інформації про помякшуючі та обтяжуючі відповідальність обставини чи взагалі їх відсутність, не враховано характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, майновий стан. Згідно цього неможливо визначити як ОСОБА_2, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю визначив розмір адміністративного стягнення накладеного на ОСОБА_1

Згідно викладеного суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1, що винесена ОСОБА_2, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України є протиправною та підлягає скасуванню, як така, що винесена не на підставі та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього, згідно п. 3 ч. 1 ст. 293 КпАП підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 122, 251, 252, 268, 278-280, 285, 287, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статями 3, 17,18, 69, 71, 100, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 171-2 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та скасування його рішення, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ПС2 № 173853, видану 7 серпня 2015 року інспектором ДПС взводу ДПС ВДАІ м. Вінниця старшим сержантом міліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.В. Семко