Справа № 2а-19152/09/0370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 7570/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2009р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 до Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської обл. про визнання протиправними і скасування першої та другої податкових вимог,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.10.2009р. позивач ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізична особа /СПД/ ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням збільшених під час розгляду справи позовних вимог, просив визнати незаконними прийняті Ковельською міжрайонною державною податковою інспекцією /МДПІ/ Волинської обл. першу податкову вимогу № 1/1139 від 08.09.2009р., другу податкову вимогу № 2/1236 від 16.11.2009р. (а.с.3-6, 78).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2009р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.86-90).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач СПД ОСОБА_2, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.95-99).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не передбачає норм, які регулюють нарахування і стягнення пені за порушення проведення розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності; чинне законодавство вказує на стягнення вказаної пені лише шляхом предявлення відповідного позову; розглядувана пеня не є податковим платежем, оскільки така не передбачена Законом України «Про систему оподаткування», через що повинна розглядатися як адміністративно-правова санкція.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, Ковельською МДПІ прийнято рішення № /0 від 03.03.2009р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій, відповідно до якого СПД ОСОБА_2 нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 72867 грн. (а.с.14).

У подальшому відповідачем скеровано на адресу платнику податків першу податкову вимогу № 1/1139 від 08.09.2009р. щодо сплати податкового боргу за узгодженими податковими зобовязаннями на загальну суму 72867 грн. нарахованої пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (а.с.15).

Окрім цього, 16.11.2009р. податковим органом винесено другу податкову вимогу № 2/1236 щодо сплати податкового боргу за узгодженими податковими зобовязання на вищевказану суму пені (а.с.79).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірні податкові вимоги, відповідач діяв в межах своєї компетенції та в порядку, визначеному законом; згідно преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» його норми стосуються нарахування і сплати пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності; також вказаним Законом чітко визначено процедуру стягнення вказаної пені через винесення податкових вимог.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Розглядаючи наведений спір, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що несплачена позивачем визначена податковим органом штрафна санкція за порушення вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не є податковим боргом.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000р. (в редакції, чинній на момент вивчення спірних правовідносин) є спеціальним законом із питань оподаткування, що встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), перелік яких передбачає Закон України «Про систему оподаткування» № 1251-XII від 25.06.1991р. (в редакції, чинній на момент вивчення спірних правовідносин), а також порядок нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не є Законом України з питань оподаткування у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Виходячи із змісту ч.1 ст.238 Господарського кодексу України, санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Пеня, стягнення якої передбачено ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за порушення резидентом термінів, визначених у ст.ст.1 та 2 цього Закону, належить до адміністративно-господарських санкцій (ст.ст.239, 241 Господарського кодексу України), порядок нарахування і стягнення яких не регулюється Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Також необхідно врахувати, що приписи п.11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» наділяють державну податкову інспекцію повноваженням подавати до суду позов до підприємства про стягнення заборгованості перед бюджетом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що суми штрафних санкцій, які застосовані за порушення вимог законодавства, якими встановлені правила ведення операцій в іноземній валюті, яким є Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», не можуть бути стягнуті шляхом скерування податкових вимог у відповідності до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затв. наказом ДПА України № 266 від 03.07.2001р. (в редакції, чинній на момент вивчення спірних правовідносин).

Таким чином, податкові вимоги можуть стосуватися лише податкового боргу зі сплати податків і зборів (обов'язкових) платежів, перелік яких визначений Законом України «Про систему оподаткування», а також зі сплати штрафних санкцій за порушення податкового законодавства; Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» не є законом України з питань оподаткування у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, безпідставними слід вважати дії відповідача щодо погашення податкового боргу в формі скерування першої і другої податкових вимог, у яких зазначені суми пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, заявлений позов підлягає до задоволення, при цьому, виходячи із передбачених ст.162 КАС України повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, прийняті Ковельською міжрайонною державною податковою інспекцією Волинської обл. першу податкову вимогу № 1/1139 від 08.09.2009р. та другу податкову вимогу № 2/1236 від 16.11.2009р. щодо сплати податкового боргу в розмірі 72867 грн. нарахованої пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності слід визнати протиправними і скасувати.

При цьому у порядку ст.94 КАС України також підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 03 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11.12.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 задоволити.

Визнати протиправними і скасувати прийняті Ковельською міжрайонною державною податковою інспекцією Волинської обл. першу податкову вимогу № 1/1139 від 08.09.2009р. та другу податкову вимогу № 2/1236 від 16.11.2009р. щодо сплати податкового боргу в розмірі 72867 грн. нарахованої пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Зобовязати орган Державної казначейської служби України стягнути на користь ОСОБА_1 підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 03 (три) грн. 40 коп. сплаченого судового збору із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3