Справа № 2-а-1057/10/1628
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2010-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1057/10/1628
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі судді Миркушіної Н.С.,

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду м. Хорол справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації про нарахування та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової компенсації та щорічної допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації про нарахування та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової компенсації та щорічної допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки.

В заяві вказував, що є ліквідатором наслідків катастрофи на ЧАЕС 1 категорії ІІ групи і знаходиться на обліку в УПСЗН Хорольської РДА в Полтавській області.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу передбачено отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат та одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності.

На підставі ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право щорічно до 5 травня отримувати разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, тому позивач звернувся в суд із даною заявою.

В судове засідання позивач не зявився, попередньо звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю та прохав його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника управління, та надавши заперечення.

Суддя, дослідивши та належно оцінивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії ІІ групи інвалідності та має захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров»я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, і згідно довідки УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області позивачу була нарахована та виплачена одноразова компенсація при встановленні групи інвалідності на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством.

Абзацом третім частини першої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ передбачено , що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах : інвалідам 2-ої групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Постановою КМУ від 26.07.1996 р. № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено розміри одноразової компенсації в твердій грошовій сумі, зокрема для інвалідів 2 групи (категорія 1) - в розмірі 284,40 грн., тобто в цій постанові закріплено конкретні розміри компенсації, що суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, котрим визначено кратність одноразової компенсації залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється законом.

З моменту прийняття постанови встановлені нею розміри компенсації залишалися незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати,щорічно затверджувався державний бюджет, тому, оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, якими є Постанови КМУ , при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ та статті законів,якими передбачено мінімальний розмір заробітної плати, а не Постанова КМУ № 836 від 26.07.1996 р."Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В цьому звязку суддя вважає безпідставними посилання відповідача на нову редакцію ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладену в пп.11 п.28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, згідно із якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених ПКМУ».

Законом України «Про державні та соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

У Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя та здоров»я. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень,звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є безпідставним, тому дії відповідача в частині виплати позивачу одноразової компенсації при встановленні йому 2-ої групи інвалідності у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 р."Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірними.

Згідно статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сім'ям за втрату годувальника.

Згідно довідки УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області позивачу нарахована та виплачена допомога на оздоровлення на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В частині стягнення разової грошової допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки суддя вважає за необхідне відмовити, виходячи з того, що позивач не мав права на отримання такої допомоги у розмірах, встановлених ч.2 статей 12-15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія яких на 2005 та 2006 рік, відповідно, була зупинення Законами України «Про Державний бюджет України», положення яких неконституційними не визнавались.

Що стосується стягнення допомоги за 2007-2008 роки, то суддя виходить з наступного. З 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретні розміри разової щорічної допомоги на оздоровлення були встановлені певними нормами Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, відповідно. Таким чином, органи соціального захисту населення діяли правомірно, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством України

Отже, позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення лише в 2009-2010роках на підставі Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обґрунтоване сподівання на отримання такої допомоги в розмірі визначеного абз. 2 ч 4. ст.48 зазначеного закону.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС (інвалідам другої групи) виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 1999-2006 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2004-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач по справі повинен виплатити позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою, конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Законом України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Зі змісту Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до положень ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивачу, як інваліду війни 2 групи, повинна виплачуватися щорічно до 5 травня разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно довідки УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від у 2009 та 2010 році до 5 травня разова грошова допомога позивачу нараховувалася та була виплачена в розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством.

Суддя зазначає, що рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року і № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відповідно були визнані неконституційними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,якими було зупинено дію ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту, яка визначала кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком, та положення п.20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень,встановлених законом про Державний бюджет України.

Законом «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 26.12.2008 року дія ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту не зупинялася і до неї не вносилися зміни, отже, у 2009 році до даного часу діючими є положення ч.5 ст.13 Закону, які визначають кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Оскільки розмір мінімальної пенсії за віком згідно із ст.28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то відповідним Законом,який встановлює розмір разової грошової допомоги до 5 травня, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області повинно діяти у відповідності з приписами діючої норми ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент Верховна Рада України. Закон України „Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ має вищу юридичну силу і, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Конституційний Суд України у Рішенні № 26-рп/2008 від 27.11.2008 року у справі за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення частини другої статті 95 Конституції України та словосполучення "збалансованість бюджету",використаного в частині третій цієї статті (справа про збалансованість бюджету), надав остаточну правову оцінку про конституційність положень Законів України "Про Державний Бюджет України" на певні роки, у яких обмежені права ,скасовані пільги окремих верст населення. Розглядаючи питання про офіційне тлумачення положення ч.2 ст.95 Конституції України стосовно можливості зупинити дію та скасувати норми законів, які визначають пільги, компенсації, гарантії, при встановленні законом про Державний бюджет України видатків на загальносуспільні потреби, Конституційний Суд України в даному Рішенні встановив,що він " виходить з правових позицій,висловлених ним,зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України. Ці позиції полягають у тому, що: "закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів,має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатки на соціальний захист і соціальне забезпечення,тому цим законом не можуть вноситися зміни,зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин,що є предметом інших законів України" (абзац шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення № 6-рп/2007); "законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів,зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві,і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень,визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони" (абзаци третій,четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення № 10-рп/2008).

Суддя не приймає до уваги доводи відповідача про те, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області не є головним розпорядником коштів, а тому не може бути належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі-головні розпорядники коштів). Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та приписів п.п.1-3 Порядку використання коштів Державного бюджету для виконання програм, повязаних із спеціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року, у управління праці та соціального захисту населення з»явився обовязок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення зазначених видів допомоги є обґрунтованим.

Статтею 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Зазначене доводить, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, як розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

Крім того, відповідно до 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти майном хто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності та право власності є непорушним.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров»ю особи, не обмежується строком давності. Під ядерною шкодою зазначений Закон розуміє втрату життя, будь-які ушкодження, завдані здоров»ю людини, або будь-яку втрату майна, або шкоду, заподіяну майну, або будь-яку іншу втрату чи шкоду, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу, яким здійснюється перевезення.

Судові витрати слід покласти на державу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 5, 17, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації про нарахування та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової компенсації та щорічної допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки задовольнити частково.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки як учаснику ЧАЕС 1 категорії 2 групи, в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої ним одноразової компенсації при встановленні йому другої групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої ним разової грошової допомоги до 5 травня за 2009 та 2010 рік відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на державу.

Постанова може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративному суду через Хорольський районний суд протягом 10 днів.

С у д д я :