Справа № 2а-742/09
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 р. Справа № 23494/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. від 03.04.2009р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

17.02.2009р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на його користь суму недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни в розмірі 4328 грн. за період 2005-2008 років (а.с.1).

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. від 03.04.2009р. заявлений позов задоволено частково, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на користь позивача як учаснику війни 1378 грн. разової грошової допомоги за 2008 рік та 03 грн. 40 коп. судового збору на користь держави; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.15 і на звороті).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив представник ОСОБА_1, діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.17-18).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що судом не наведено доказів того, що позивач знав про порушення своїх прав під час проведення виплати спірної допомоги за 2005-2007 роки; натомість в матеріалах справи наявні документи про звернення позивача до органу праці та соціального захисту населення в цілях досудового врегулювання спору, на які отримав негативну відповідь, що й стало підставою для звернення до суду із розглядуваним позовом. За таких обставин строк звернення до суду із розглядуваним позовом повинен обчислюватися з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, тобто, з грудня 2008 року.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, зокрема, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є учасником війни, що стверджується копією відповідного посвідчення (а.с.3).

З урахуванням наведеного, позивачу на підставі законів України про Державний бюджет на відповідний рік органом праці та соціального захисту населення виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2005 році в розмірі 50 грн., у 2006 році в розмірі 50 грн., у 2007 році у розмірі 55 грн., у 2008 році у розмірі 65 грн. (а.с.2).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими встановлювався розмір щорічної разової допомоги учасникам війни на 2008 рік у розмірі 65 грн., через що позивач має право на отримання допомоги у розмірі, який визначений ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог про стягнення допомоги за 2005-2007 роки, суд керувався тим, що позивач пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом, клопотання про поновлення зазначеного строку останнім не заявлялося.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» учасникам війни передбачена разова допомога у розмірі 50 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» - 50 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - 55 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (із урахуванням положень постанови КМ України № 183 від 12.03.2008р. «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») - 65 грн.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня ветеранам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна ОСОБА_4 України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.13 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію частини пятої ст.ст.12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Також визнані неконституційними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» здійснюється у таких розмірах: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, - 150 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнані неконституційними положення п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими частини пяті статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були викладені у новій редакції.

Водночас, згідно ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

При цьому відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Законів України про Державний бюджет на 2007 та 2008 роки були діючими, а відповідно до ст.9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідача неправомірними щодо виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня в 2007 та 2008 роках немає, оскільки такий діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Положення ст.34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст.30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам війни встановлювався на рівні 50 грн., на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнані не були та своєї чинності не втратили.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, немає, а тому вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення спірних сум з відповідача, оскільки саме орган праці та соціального захисту населення зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум щорічної допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать.

Враховуючи наведене, правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів в порядку ч.1 ст.195 КАС України вийшла за межі доводів поданої апеляційної скарги через встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, задоволити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької обл. від 03.04.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: В.З.Улицький

ОСОБА_4