Справа № 22-а/0690/7694/11
Суддя: Борисюк Р. М.
Дата ухвалення: 2012-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7694/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про стягнення недоплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вона вказувала на те, що має статус особи, яка постійно проживає та працює на території зони безумовного (обовязкового) відселення, є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, спільно з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, а тому на підставі ст.ст. 37,39,30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон України № 796-ХІІ) має право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, доплати до заробітної плати.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти виплачуються у розмірах менших, ніж встановлені Законом України № 796-ХІІ, позивач просила задовольнити її позов.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2010 року позов задоволено повністю. Суд стягнув на користь позивача із управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області кошти, на підставі ст. 37 Закону України № 796-ХІІ в сумі 3966,6 грн., щомісячну виплату на дітей шкільного віку в сумі 2561 грн., згідно ст. 30 цього Закону за період з 01.06.2010 року по 31.08.2010 року та з управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира стягнув на користь позивачки доплату до заробітної плати у відповідності до вимог ст. 39 Закону України №796-ХІІ за період з 01.06.2010 року по 31.08.2010 року в сумі 7955,49 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира просить скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області з апеляційною скаргою не зверталося.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Справа в апеляційному суді розглядається у порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до абз.4 п.1 Закону України №2748 від 02 грудня 2010 року „Про внесення змін до розділу 12 „Прикінцеві положення" Закону України „Про судоустрій та статус суддів", щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами, апеляційні суди у справах, щодо спорів, в яких провадження було відкрито в порядку цивільного судочинства, закривають провадження за правилами Цивільного процесуального Кодексу України та розглядають їх у порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що позивачка проживає та працює в смт. Народичі Житомирської області та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Народицької РДА Житомирської області, має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, разом з нею проживають двоє неповнолітніх дітей. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17 смт. Народичі Житомирської області віднесене до зони безумовного (обовязкового) відселення.

Відповідно до ст. 37 Закону України № 796-ХІІ, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення у зоні безумовного (обовязкового) відселення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 50 процентів від мінімальної заробітної плати.

Статтею 39 Закону України № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в зоні безумовного(обовязкового) відселення, підвищуються на 3 мінімальні заробітні плати.

Згідно ст. 30 вказаного Закону, на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обовязкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, передбачена щомісячна виплата 50% мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку.

З матеріалів справи видно, що на виконання положень ст.ст. 37, 39, 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачами виплачувалися позивачці передбачені ст.ст.37,39,30 Закону виплати в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягають саме норми статей 37, 39, 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивача.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідачів по виплаті відповідних грошових коштів в розмірах, встановлених зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Разом з тим, визнавши неправомірними дії відповідачів щодо неналежного нарахування і виплати позивачці відповідних грошових коштів в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції не зазначив цього в резолютивній його частині. Також суд допустив помилку, визначивши конкретну суму заборгованості по сплаті таких виплат.

При цьому суд не врахував те, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що адміністративний суд повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції було оскаржено лише Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира, у відповідності до вимог ст. 195 КАС України, рішення в частині предявлених вимог до Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області перегляду в порядку апеляційного провадження не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира задовольнити частково.

Рішення Народицького районного суду Житомирської області від 29 вересня 2010 року в частині позовних вимог до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира скасувати і ухвалити нове.

Позов в цій частині задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_2 доплати до пенсії у розмірі трьох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії, у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі трьох мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених коштів за період з 01.06.2010 року по 31.08.2010 року.

В задоволенні інших вимог до управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді