Справа № 2а-67/11
Суддя: Поліщук М.Г.
Дата ухвалення: 2011-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"24" березня 2011 р. Справа № 2а-67/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Поліщука М.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "27" січня 2011 р. у справі № 2а-67/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 13.12.2010 року звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до УПФУ у Сарненському районі Рівненської області про зобовязання провести перерахунок та виплату доплат, передбачених ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 12.09.2007 року по 30.09.2010 року.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 05.11.2010 року позов задоволено, зобовязано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за період з 12.09.2007 р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 1.01.2009р. по 30.09.2010р.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є інвалідом 3-ї групи внаслідок захворювання повязаного з Чорнобильською катастрофою та отримує пенсію у відповідача, доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у відповідності до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до статті 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:… інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 зазначеного вище Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Всупереч ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному відповідно до ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року, а не в кратному відношенні до мінімальної пенсії за віком, як того вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу в порівняні з ПКМУ № 530 від 28.05.2008 року відповідач не правомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено ст. ст. 50, 54 зазначеного Закону.

Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

В свою чергу, чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого даною правовою нормою, мінімального розміру пенсії за віком.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність джерел фінансування виплат, то ці твердження колегією суддів відхиляються, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних фінансувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов»язань судом до уваги не приймаються. (У справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов»язань.) Отже, безпідставними є посилання відповідача на відсутність надходжень з державного бюджету України як на підставу не нарахування позивачу зазначеного підвищення до пенсії.

Щодо посилання апелянта на Постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою визначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистського переслідування») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у фіксованих розмірах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п.6).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Згідно приписам ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про правомірність доводів суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії у розмірах, визначених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд першої інстанції в своєму рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позивачем вимог в повному обсязі за період часу з 12.09.2007р. по 30.09.2010р., мотивуючи його тим, що позивачем строк звернення до суду не пропущений з посиланням на ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки доплати, передбачені ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є соціальними виплатами, а тому до них не може бути застосована вище зазначена норма Закону.

А тому, при визначенні періоду здійснення перерахунку цієї доплати, суд першої інстанції повинен був прийти до висновку, що такі вимоги позивача підлягають задоволенню лише в межах шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ч.2 ст.99 КАС України виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

У ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позову без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Спірні виплати є регулярними, тобто про своє порушене право позивач мав знати при отриманні нею щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Строки звернення до суду за захистом порушеного права визначені Законом і обмежені у часі, а тому в разі пропуску шестимісячного строку з поважних причин і доведення цієї обставини він може бути поновлений судом. За таких обставин коли позивачем визначено період стягнення з 12.09.2007 року по 30.09.2010 року, і він є значно більшим ніж встановлений законом шестимісячний строк, то суд 1-ї інстанції повинен був вирішити питання про поважність причин пропуску строку та можливості його поновлення.

Посилання позивача на похилий вік, поганий стан здоров"я, юридичну необізнаність, зупинення та скасування норм законів не можуть бути визнані поважною причиною пропуску звернення до суду, так як усі закони, що визначають права і обов"язки громадян доводяться до населення у визначеному діючим законодавством порядку і їх офіційне оприлюднення є необхідною умовою набрання ними чинності.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач достовірно усвідомлював в момент отримання пенсії ще на протязі 2007 - 2009 років, що підтверджується фактом її звернення до суду із клопотанням про поновлення пропущеного ним строку. Однак з позовом до суду звернувся лише 13.12.2010 року, подавши його більш ніж через три роки моменту порушення, на його думку, прав, свобод та законних інтересів, а тому колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 12.09.2007 року по 12.06.2010 року позивачем пропущено без поважних причин, і будь-яких законних та обґрунтованих підстав для висновку про його не пропущення позивачем, у суду першої інстанції не було.

В даному випадку підстав для поновлення позивачці строку звернення до суду колегія суддів не вбачає, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання дій неправомірними та зобов"язання відповідача нарахувати та виплатити на її користь підвищення до пенсії за період з 12.09.2007 року по 12.06.2010 року включно необхідно залишити без розгляду з підстав, передбачених ст.100 КАС України.

Тому, вимоги позивача підлягають задоволенню лише в межах шестимісячного строку, визначеного ч.2 ст.99 КАС України, які передували пред»явленню ним даного позову.

Враховуючи положення ст. 99 та 100 КАС України, позивач має право на перерахунок тільки з 13.06.2010 року, оскільки з даним позовом звернувся до суду лише 13.12.2010 року, по 30.09.2010 року (дата, по яку ним заявлені вимоги).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 207, КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області - задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2011 року - змінити, виклавши перший та другий абзаци її резолютивної частини наступним чином:

"Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 пенсії та додаткової пенсії, визначених ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 13.06.2010р. по 30.09.2010р.

Зобов"язати управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за період з 13.06.2010 року по 30.09.2010 року виходячи з розмірів, визначених ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, тобто прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат."

Доповнити її резолютивну частину третім абзацом наступного змісту:

"Позовні вимоги ОСОБА_3 про перерахунок та виплату їй пенсії за період з 12.09.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 12.06.2010 року включно - залишити без розгляду."

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.Г. Поліщук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано:

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 вул.Заводська,14/2,с.Гранітне,Сарненський район, Рівненська область,34551

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської облсті вул. Суворова, 8,м. Сарни,Рівненська область,34500