Справа № 808/5585/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2015 р. м. Київ К/800/55236/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.,
суддівГончар Л. Я.,
Маслія В. І.,
секретарів судового засідання Кальненко О. І., Батигіна О. В.,

за участю: прокурора - Атаманюк І. О.,

представників відповідача - Бабич Т. П., Зінченко І. Є., Струч С. В.,

третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та ОСОБА_7 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом виконуючого обов'язки прокурора м. Запоріжжя до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, третя особа: ОСОБА_7 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Виконуючий обов'язки прокурора м. Запоріжжя звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року, позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_7 підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 травня 2010 року по 18 листопада 2012 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2010 року у справі № 2а-4956/2010 за період з 23 грудня 2010 року до 24 березня 2011 року; в іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, прокурор та третя особа звернулись з касаційними скаргами, в яких просили їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, представників відповідача, третьої особи, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 17 грудня 2010 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-4956/2010 позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено: визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо нарахування та виплати ОСОБА_7 як дитині війни підвищення до пенсії на З0 % мінімальної пенсій за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 травня 2010 року по 18 листопада 2010 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплатити ОСОБА_7 підвищення пенсії в розмірі З0 % мінімальної пенсій за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 травня 2010 року по 18 листопада 2010 року».

На виконання вказаної постанови суду відповідачем здійснено нарахування ОСОБА_7 підвищення до пенсії, що підтверджується протоколом від 11 квітня 2011 року та розрахунком пенсійних виплат.

Не погоджуючись з діями УПФУ при нарахуванні та виплаті суми соціальної допомоги дітям війни за зазначеним рішенням суду, ОСОБА_7 звернувся із заявою до прокуратури про проведення перевірки відповідача, оскільки вважає, що відповідач безпідставно утримає кошти з пенсії, встановленої судовим рішенням, у зв'язку з чим він отримує її у меншому розмірі.

За наслідками проведеної перевірки прокуратурою заявлено цей позовом.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач несвоєчасно виконав рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з нарахуванням та виплати пенсії. При цьому вказав, що під час перерахунку пенсії у розмірі без врахування індексації та доплат відповідач діяв в межах Закону.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як встановлено судами обох інстанцій, прокурор обґрунтовував позов неправомірними діями відповідача щодо утримання з доплати до пенсії ОСОБА_7 суми індексації з 18 травня 2010 року по 18 листопада 2010 року в розмірі 317 грн 35 коп. та суми доплати, сформованої відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік", в розмірі 170 грн 40 коп., з посиланням на ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Таким чином, підставою для відрахування вказаних сум є наявність підстав, вказаних у ст. 50 Закону України № 1058-IV.

Між тим, відмовляючи в позові в частині, суди дійшли висновку про правомірність дій відповідача щодо таких відрахувань без дослідження наявності на це правових підстав, передбачених Законом.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення є законним і обґрунтованим, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Отже, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

При цьому, судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Відтак, неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

З урахуванням наведеного під час нового розгляду справи судам необхідно враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що, окрім вказаного обґрунтування позову, прокурор обґрунтовує його неналежним виканням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-4956/2010 та направляє вимоги на досягнення результатів, передбачених ст. 267 КАС України, тоді як судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах розглядатись в порядку ст. 267 КАС України з додержанням певної процедури.

Аналіз положень ст. 267 КАС України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Таким чином, суди мають визначити, який позов подано прокурором та розглянути його в порядку КАС України.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, то судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 122-1, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: