Справа № 802/2082/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2015 р. Справа № 802/2082/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Лівобережного міжрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Лівобережний міжрайонний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Лівобережний МЦЗ, позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, відповідач) про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що громадянину ОСОБА_2 надано статус безробітного та призначено виплату відповідної допомоги. Однак, як зазначає позивач, внаслідок проведеної перевірки встановлено, що відповідач в період отримання такої допомоги отримував дохід. Оскільки приписи наказу про відшкодування виплаченої суми відповідачем у добровільному порядку не виконані, тому позивач звернувся до суду з позовом про їх примусове стягнення.

В судове засідання представник позивач не прибув, проте надав cуду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Повістка про виклик до суду була направлена відповідачу на адресу його реєстрації, проте до суду повернувся невручений конверт. Відповідно до ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

02.07.2007 ОСОБА_2 звернувся до Лівобережного МЦЗ із заявою про надання йому статусу безробітного. На підставі заяви та поданих документів, було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю на період з 29.06.2007 по 22.06.2008.

27.03.2015 Лівобережний МЦЗ отримав лист, яким управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило, що громадянин ОСОБА_2 працював у виробничому підприємстві «Маріо» в період отримання допомоги по безробіттю.

З метою перевірки даної інформації 08.04.2015 позивач направив запит на вказане підприємство, відповідь на який отримано 12.05.2015. В відповіді ТОВ "ВП "Маріо" зазначалось, що громадянин ОСОБА_2 був прийнятий на роботу інженером з охорони праці за сумісництвом з 06.06.2007 та звільнений 29.07.2011. Додатково в підтвердження даного факту підприємством надано копії наказів про прийняття та звільнення з роботи. На підставі отриманої відповіді 12.05.2015 позивач склав акт № 04-36/89.

Наказом № 497/13 від 12.05.2015 директор Лівобережного МЦЗ прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_2 коштів, виплачених на підставі документів, що містять неправдиві відомості, в сумі 10427,91 грн. Копію зазначеного наказу та повідомлення про повернення коштів від 14.05.2015 № 01-14/1432 було направлено на адресу відповідача. Неповернення відповідачем зазначених коштів стало підставою для звернення до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються законами України від 22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення" та від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно зі статтею 2 Закону України від 22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Статтею 25 Закону України від 22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення" передбачено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій, зокрема, виплату в установленому порядку допомоги по безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно зі статтею 7 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Однак, в порушення цих норм відповідач не подав відомості про обставини, що впливають на умови виплати йому відповідного виду забезпечення. В такому випадку отримана ним сума виплаченого забезпечення підлягає поверненню. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю за період з 29.06.2007 по 22.06.2008 в сумі 10427,91 грн. Станом на день розгляду справи докази добровільного повернення вказаної суми відсутні.

Відповідно до статті 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" спори, які виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку.

Беручи до уваги, що громадянин ОСОБА_2 у період з 06.06.2007 по 29.07.2011 перебував у трудових відносинах з ТОВ "ВП "Маріо", тобто належав до категорії зайнятого населення та в період з 29.06.2007 по 22.06.2008 отримував допомогу по безробіттю в центрі зайнятості, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішений на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно до положень ст. 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Лівобережного міжрайонного районного центру зайнятості (р/р № 0005 ГУДК у Вінницькій області, МФО 802015, код одержувача 20097728) кошти в сумі 10427 (десять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 91 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович