Справа № 2а-2290/10
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2011-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2011 р. Справа № 37625/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Дяковича В.П.,Обрізка І.М.

при секретарі судового засідання Куземському В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, Ужгородської міської ради Закарпатської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні місяці 2010 року позивачі звернулись до суду з позовом про наступне.

Співвласниця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 розпочала самовільну добудову приміщень до своєї квартири. Постановою інспекції Держархбудконтролю №21 від 13 квітня 1998 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво згідно ст.97 КУпАП, а приписом Інспекції за №42 від 08.04.1998 року ОСОБА_2 зобовязано призупинити будівельні роботи по влаштуванню прибудови до квартири №52. Оскільки вимоги Припису №42 від 08.04.1998 року ОСОБА_2 не виконала, Приписом №146 від 31.08.1998 року інспекція повторно зобовязала ОСОБА_2 не проводити будівельні роботи по прибудові до квартири №52. Вказані обставини підтверджені листом міської інспекції державного архітектурно - будівельного контролю від 10.09.1998 року № 283/01-9. Незважаючи і на подальші заборони та приписи, ОСОБА_2 продовжувала порушувати чинне законодавство самовільним будівництвом та реконструкцією. Позивачі просили суд визнати протиправним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради від 22 березня 2000 року №49 в частині, якою дозволено правову реєстрацію самовільного будівництва ОСОБА_2, яка самовільно побудувала балкон до власної квартири АДРЕСА_2; визнати протиправним (нечинним) рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.07.2005 року №215 в частині пункту 3.1 стосовно ОСОБА_2; визнати протиправним (нечинним) рішення Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року №1301 в частині пункту 2.6 стосовно громадянки ОСОБА_2; визнати протиправним (нечинним) рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року № 1367 в частині стосовно громадянки ОСОБА_2

У запереченні на позов представник Ужгородської міської ради зазначає, що позивачі знали про добудову і рішення ради ще в 1999 році, але звернулись до суду з пропуском строку і тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року позов задоволено. Скасовано частину ІV та ІV.III рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22 березня 2000 року №49. Скасовано пункт 3.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської Ради від 22 липня 2005 року №215 в частині стосовно ОСОБА_2 Скасовано пункт 2.6 рішення Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року №1301 в частині стосовно громадянки ОСОБА_2 Скасовано рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 в частині стосовно ОСОБА_2

Суд першої інстанції шляхом системного аналізу всіх прийнятих по даній справі рішень виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, встановив їхню суперечність діючому законодавству.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року та постановити нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Третя особа по справі здійснює самовільне будівництво за межами балкону другого поверху.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено такого повноваження виконкому як надання дозволу на правову реєстрацію самовільного будівництва на прибудинковій території.

Факт самовільного будівництва підтверджується постановою суду, яка набрала законної сили. Відсутня будь-яка згода сусідів на добудову.

Позивачі є мешканцями і співвласниками багатоквартирного будинку №70 по вулиці Грушевського у місті Ужгороді. Оскаржуваними рішеннями міська рада дозволила ОСОБА_2 правову реєстрацію самовільного будівництва без правовстановлюючих документів на землю. Згідно п.2.6.1 Правил реальна та ідеальна земельні частки прибудинкової території передаються в колективну (приватну, спільну приватну) власність - співвласників житлового будинку. Тому відповідачі не вправі без згоди всіх співвласників розпоряджатися прибудинковою територією та вирішувати питання зовнішнього вигляду будинку.

Матеріалами справи доведено, що мало місце розширення балкону, перетворення його у терасу до отримання дозволу на це та без проекту.

На підставі ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво, нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Колегія суддів погоджується з тим, що рішення виконкому міськради від 22 березня 2000 року №49 суперечило ст.9 вказаного Закону, так як самовільне будівництво велося без жодної правової документальної підстави. Позивачі як співвласники багатоквартирного будинку, як і інші співвласники будинку не надавали згоди ОСОБА_2 на добудову до її квартири, яка знаходиться у багатоквартирному будинку, на прибудинковій території.

Згідно п.19 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року в редакції, яка діяла з 1995 року по 2006 рік переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Пункт 4 Правил у редакції, яка діяла з 2009 року передбачено, що власники, наймачі, орендарі приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами , без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Питання своєчасного звернення до суду співвідноситься з тим, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.03.2000 року №49 та від 22.07.2005 року №215 і рішення Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року №1301 та від 05.02.2010 року №1367 стосуються одного і того самого питання - незаконної, самовільної добудови до квартири.

Пунктом 1.4.4 Правил передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводить до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Натомість добудова ОСОБА_2 погіршує зовнішній вигляд фасаду та умови проживання позивачів. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Власник квартири не повинен проводити добудову до житлового будинку, коли вказаним порушуються права інших співвласників.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів України належать спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тому даний спір є спором адміністративної юрисдикції.

На підставі ст.18 КАС України у старій і новій редакціях місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

З врахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм як матеріального, так і процесуального права.

Тому колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки вважає апеляційні вимоги неаргументованими.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2010 року в справі №2а-2290/10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_8

Повний текст

виготовлено та підписано

01.03.2011 року