Справа № 22-а/0690/7518/11
Суддя: Борисюк Р. М.
Дата ухвалення: 2011-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7518/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Малинської міської ради Житомирської області, третя особа відділ освіти виконавчого комітету Малинської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вона вказувала на те, що має статус особи, яка постійно проживає та працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому на підставі ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон України № 796-ХІІ) має право на отримання доплати до заробітної плати.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти виплачуються у розмірах менших, ніж встановлені Законом України № 796-ХІІ, позивачка просила задовольнити її позов, визнати дії відповідача неправомірними і стягнути на її користь невиплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону України № 796-ХІІ за період з 01.09.2006 року по 31.08.2009 року в сумі 16788 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги позивачка обґрунтовує тим, що ухвалюючи таке рішення суд не зазначив в ньому, які норми матеріального чи процесуального права свідчать про безпідставність її позову і про те, що її конституційне право не порушене.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, у межах ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Справа в апеляційному суді розглядається у порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до абз.4 п.1 Закону України №2748 від 02 грудня 2010 року „Про внесення змін до розділу 12 „Прикінцеві положення" Закону України „Про судоустрій та статус суддів", щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами, апеляційні суди у справах, щодо спорів, в яких провадження було відкрито в порядку цивільного судочинства, закривають провадження за правилами Цивільного процесуального Кодексу України та розглядають їх у порядку адміністративного судочинства.

Статтею 39 Закону України № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які працюють в зоні посиленого радіоекологічного контролю, заробітна плата підвищуються на одну мінімальну заробітну плату.

Судом встановлено, що позивачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії. На протязі вересня 2006 року по серпень 2009 року вона працювала у Малинському загальноосвітньому навчально-виховному комплексі «Школа ліцей №1 імені ОСОБА_3», де отримувала щомісячну доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 грн. 20 коп., яка була визначена в такому розмірі постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Малинської міської ради Житомирської області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17 м. Малин Житомирської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

З матеріалів справи видно, що на виконання положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачувалися позивачці, передбачені ст. 39 Закону виплати в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що позивачкою по справі не надано доказів, що вона працює в школі-ліцеї, з яких підстав та коштів виплачувалася зазначена допомога позивачці. У той же час, при ухваленні рішення, суд не звернув увагу, що в матеріалах справи є довідка, де працювала позивачка, протягом якого часу їй проводилася доплата до заробітній платі(а.с. 4).

Також в запереченнях управління праці та соціального захисту населення Малинської міської ради Житомирської області погоджується із необхідністю проведення таких виплат позивачці, однак в межах кошторисних призначень та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(а.с. 16).

Таким чином, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи і безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

З огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, необхідно зазначити, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягають саме норми статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивачки.

Тому, наявні підстави для визнання неправомірними дії відповідача щодо неналежного нарахування і виплати позивачці відповідних грошових коштів.

Відповідно до положень статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, адміністративний суд повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону.

Згідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Виходячи із змісту наведеної норми закону, доплата до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, не є заробітною платою і на цю доплату не поширюються вимоги ст.233 КЗпП України.

У зв'язку з наведеним та враховуючи визначений ст.99 КАС України строк звернення до суду, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та дату звернення з позовом позивачки до суду, якою є 21 травня 2010 року, а також періоду заявлених нею вимог, то в даному випадку задоволенню підлягають вимоги позивачки в частині перерахування та виплат, передбачених ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008 року по 31.08.2009 року, а не за період, який вона вказує в своєму позові.

Враховуючи вище викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 195,198,202,207,212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 31 серпня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Малинської міської ради Житомирської області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_2 доплати до заробітної плати, передбаченої ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Малинської міської ради Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 доплати до заробітної плати, в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як передбачено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 22 травня 2008 року по 31 серпня 2009 року, з урахуванням виплачених коштів за вказаний період.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді