Справа № 2а-8762/08/1370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 22684/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2009р. в адміністративній справі за позовом Судді Миколи Михайловича до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. та ОСОБА_1 Державного казначейства у Золочівському районі Головного управління Державного казначейства України у Львівській обл. про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

28.11.2008р. позивач Суддя М.М. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. на його користь за рахунок Державного бюджету України недоплачену разову щорічну грошову допомогу до 5 травня як учаснику війни за 2005-2007 роки у розмірі 3149 грн. 80 коп., а також понесені судові витрати (а.с.2).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2009р. заявлені позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 1175 грн. 18 коп. разової щорічної допомоги учаснику війни; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.18-21).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.23).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що відповідач є бюджетною установою, яка проводить соціальні виплати згідно діючих норм законодавства та рішень про місцеві бюджети на відповідний рік. Бюджетні кошти використовуються лише на цілі, які визначені бюджетним призначенням; здійснення ж виплат разової допомоги ветеранам війни при відсутності бюджетних призначень буде кваліфікуватися як нецільове використання бюджетних коштів з відповідними наслідками.

Також судом не враховано, що Конституція України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну залежність одних законів від інших; спірна допомога є разовою, а чинним законодавством не передбачена можливість повторних виплат чи доплат цієї допомоги при подальшій зміні її розміру.

Окрім цього, позивач отримав спірну допомогу в розмірах, які були встановлені законами України про Державний бюджет України на відповідний рік; відповідач правомірно керувався нормами, якими врегульовані правовідносини щодо виплат, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, зокрема, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є учасником війни, що стверджується копією відповідного посвідчення (а.с.4).

З урахуванням наведеного, позивачу на підставі законів України про Державний бюджет на відповідний рік органом праці та соціального захисту населення виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2005 році в розмірі 50 грн., у 2006 році - в розмірі 50 грн., у 2007 році - у розмірі 55 грн. (а.с.7).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнані неконституційними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювалася щорічна разова допомога на 2007 рік у розмірі 55 грн., через що позивач має право на отримання допомоги у розмірі, який визначений ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимог про стягнення допомоги за 2005-2006 роки, суд керувався тим, що підстави для виплати спірної допомоги за вказані періоди у відповідача були відсутніми, оскільки положення законів України про Державний бюджет на вказані роки не визнавалися неконституційними у встановленому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» учасникам війни передбачена разова допомога у розмірі 50 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» - 50 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - 55 грн.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.13 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію частини пятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, згідно ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

При цьому відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були діючими, а відповідно до ст.9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідачів неправомірними щодо виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня в 2007 роках немає, оскільки такі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Положення ст.34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст.30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», якими розмір одноразової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам війни встановлювався на рівні 50 грн., на предмет конституційності не розглядалися, у встановленому порядку неконституційними визнані не були та своєї чинності не втратили.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2005-2006 спірні роки, немає, а тому в частині відмови у задоволенні зазначених вимог постанова суду першої інстанції є законною.

Не можуть задоволені позовні вимоги про стягнення спірних сум з відповідача, оскільки саме орган праці та соціального захисту населення зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум щорічної допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать.

Враховуючи наведене, правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2009р. в частині стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Судді Миколи Михайловича разової щорічної допомоги учасника війни в розмірі 1175 грн. 18 коп., - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. за рахунок коштів Державного бюджету України на користь Судді Миколи Михайловича разової щорічної допомоги учасника війни в розмірі 1175 грн. 18 коп., - відмовити.

В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2009р. залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_2