Справа № 2-а-612/2010
Суддя: Казан І. С.
Дата ухвалення: 2010-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-612/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2010 року Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Павлику В.І.

із участю: прокурора Коваленко Т.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Самборі Львівської області про зобовязання виплатити щомісячну надбавку як „Дитині війни, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати незаконними дії відповідача по не нарахуванню та невиплаті йому підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до статті 1 цього Закону є дитиною війни, а згідно із статтею 6 цього ж Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак, така допомога виплачувалась не в повній мірі.

У судове засіданні заявник не зявився, просив справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області ОСОБА_1 проти позову заперечила, подала письмове заперечення мотивуючи тим, що в ньому йде мова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, а не підвищення до пенсії; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни здійснюється тільки за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, відсутній механізм вирахування мінімальної пенсії за віком, на 30% якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії; законодавчо не визначено виконання вимоги Закону, що ставить позивач у зверненні до суду, із яких коштів та джерел необхідно фінансувати. У свою чергу реалізація програм відповідачем здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду України, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Тому представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення представника відповідача управління пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народився 02 січня 1942 року, тому є дитиною війни відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що також підтверджується відміткою в його пенсійному посвідченні.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» заявник має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 р. № 2195-1V, набрав чинності з 01.01.2006 р.).

П. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік.

При цьому ст. 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» збільшення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

П. п. 2 п. 41 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином заявник отримував підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 41 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007р., яким внесено зміни до ст. ст. 5, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо виплати дітям війни надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530 „Деякі питання соціального захисту громадян встановлено, що дітям війни до пенсії підвищення проводиться у таких розмірах: з 01.01.2008 р. 47, 00 грн.; з 01.04.2008 р. 48, 10 грн.; з 01.07.2008 р. 48,20 грн.; з 01.10.2008 р. 49,80 грн.; з 01.01.2009 р. 49,80 грн.

Тому заявник отримував і отримує підвищення до пенсії у відповідності з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за №530.

Згідно припису ч. 1 ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що розмір підвищення пенсій має обраховуватися у відсотковому відношенні до мінімального розміру пенсії за віком.

Із статті 6 Закону України «Про соціальний і правовий захист дітей війни» вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно правового акту, який би визначав цей розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає, що положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між заявником та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком заявнику в період з 09.07.2007 року по 31.07.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.11.2010 року., застосуванню підлягає ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України Деякі питання соціального захисту громадян від 28.05.2008 р. за №530, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, що не мав права розпорядитись Кабінет Міністрів України, який допустив звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом.

Аналогічно при розгляді справи «Кечко проти України» (заява №63134/00), суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області всупереч Рішень Конституційного Суду України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не вчинило, а повинно підвищити виплати до пенсії в періоди з 09.07.2007 року по 31.07.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.11.2010 року включно, оскільки таке не нараховувалося та не виплачувалося в повному розмірі. Тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, зобовязавши Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області здійснити перерахунок та виплатити заявнику за вказані періоди підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», - із урахуванням проведених виплат.

Разом з тим при встановленні порушених законних прав, свобод та інтересів позивача суд констатує, що дії відповідача не ґрунтуються на законі, відтак, їх слід визнати протиправними, а позов в цій частині задовольнити.

Стосовно строку звернення до суду, то відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», термін позовної давності на дані правовідносини не поширюється, відтак його не слід застосовувати.

Виходячи з принципів адміністративного судочинства і, в тому числі верховенства права; відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України та згідно зі ст. 129 ч. 3 п. 9 Конституції України основною засадою судочинства є обовязковість рішень суду; ураховуючи вищенаведене, достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчені спірні правовідносини; відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування", ст. ст. 1, 3, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, ст. ст. 8, 22, 152 Конституції України, - суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід частково задовольнити.

Керуючись ст. ст. 7, 70, 86, 158 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Самборі Львівської області щодо нарахування підвищення до пенсії, отриманої в періоди з 09.07.2007 року по 31.07.2007 року та з 22.05.2008 по 30.11.2010р. у розмірі меншому, ніж передбачено ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Самборі Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії, отриманої в період з 09.07.2007 року по 31.07.2007 року та з 22.05.2008р. по 30.11.2010р. у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни та ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із урахуванням проведених виплат як „Дитині війни.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до адміністративного суду апеляційної інстанції через місцевий суд протягом десяти днів з часу отримання її копії.

Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті та має силу оригіналу.

Суддя