Справа № 2а-760/10
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. < Текст > Справа № 88339/11/9104

Суд Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

Суд в складі колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Коваля Р.Й., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської обл. від 14.07.2010р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Тернопільської області, треті особи Управління Держкомзему у Пустомитівському районі та ОСОБА_2, про визнання рішення частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою судді районного суду від 14.07.2010р. відмовлено в порядку ст.109 КАС України у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи Управління Держкомзему у Пустомитівському районі та ОСОБА_2, про визнання рішення частково недійсним, оскільки в поданому позові обєднано декілька позовних вимог, які не повязані між собою та підлягають розгляду в порядку цивільного та адміністративного судочинства та являють собою окремі спори і відповідно до яких подаються докази по справі щодо кожного спору окремо (а.с.15).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, яка в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с.18-24).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суддею зроблено неправильний висновок про те, що одна з вимог відноситься до цивільного судочинства, оскільки фактично позивачем оскаржується рішення субєкта владних повноважень в сфері земельних відносин і повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства визначеними КАС України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали слідує, що відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі ст.109 КАС України, суддя районного суду виходив з того, що в розглядуваному випадку мають декілька позовних вимог, які не повязані між собою та підлягають розгляду в порядку цивільного та адміністративного судочинства та являють собою окремі спори, і відповідно до яких подаються докази по справі щодо кожного спору окремо.

Між тим, з наведеними висновками оскаржуваної ухвали погодитися не можна, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову убачається, що позивач просить визнати нечинним та скасувати рішення Звенигородської сільської ради № 138 від 26.04.2005р., в частині передачі громадянці ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельних ділянок площею 0,40 га, зокрема в частині передачі земельної ділянки площею 0,25 га, а також визнати недійсними та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 511871, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в с.Шоломинь, Пустомитівського району, Львівської області для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, виданий Звенигородською сільською радою 04.08.2008р. (а.с.1-14).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням відповідача про виділення земельної ділянки порушуються її права як власника індивідуального житлового будинку та земельної ділянки, призначеної для його обслуговування, оскільки цим рішення надано у власність земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 відповідно до ст.120 Земельного кодексу України.

Окрім цього, зазначає, що не підписувала акт узгодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, який міститься серед документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз заявленого позову свідчить, що позивач фактично оскаржує рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки третій особі, хоча остання, відповідно до рішення № 335 від 07.10.2008р. Звенигородської сільської ради, передана у приватну власність ОСОБА_1 (а.с.7).

Із матеріалів справи не вбачається зв'язок вказаних вимог із наявністю спору про право власності або користування земельною ділянкою, оскільки спір торкається правомірності прийнятого рішення органу місцевого самоврядування, при цьому останній у розглядуваних відносинах виступає субєктом владних повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010р. у справі № 1-6/2010 положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього рішення) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки по справі оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, який у спірних відносинах виступає як субєкт владних повноважень, із змісту заявленого позову та характеру спірних правовідносин не вбачаються ознаки спору про право, тому розглядуваний спір належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 160,195, 197, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Пустомитівського районного суду Львівської обл. від 14.07.2010р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 2а-760/10/1917 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді Р.Й.Коваль

ОСОБА_3