Справа № 603/530/15-а
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/530/15-а
Провадження № 2-а/603/28/2015
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастириська справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату
про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
за участю позивача ОСОБА_1

представника Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату не з`явився, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з адміністративним позовом до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату про скасування постанови від 31 липня 2015 року № 56 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КУпАП.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на неї 29 липня 2015 року, як на голову Гончарівської сільської ради було складено протокол, а 30 липня 2015 року винесено постанову т.в.о військового комісара Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату полковником ОСОБА_2 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
У позові також вказала, що зазначені в оспорюваній постанові факти не відповідають дійсності. Зокрема, 19 червня 2015 року, тобто на момент прийняття мобілізаційного завдання, позивач перебувала у щорічній відпустці, а відповідне завдання отримувала секретар сільської ради. Вказала, що в оспорюванній постанові не зазначено, яку конкретно статтю нормативно-правового акту позивачем порушено. Також зазначено, що відповідачем не враховано того, що в Гончарівській сільській раді обов`язки по веденню військового обліку покладено на секретаря сільської ради, а не на голову сільської ради.
Окрім цього позивач вказує, що всі мобілізаційні заходи нею проведені належним чином, тобто розгорнуто пункт оповіщення збору та відправки мобілізаційних ресурсів, проведена робота по створенню та розгортанню пункту збору для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних по Гончарівській сільській раді. Також зазначає, що 06 липня 2015 року видано розпорядження №18 «Про створення та розгортання пункту збору для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних». Водночас зазначає, що депутати 4 скликання Гончарівської сільської ради самоусунулися від виконання своїх обов`язків оскільки відмовились від затвердження даного розпорядження на сесії, яка відбулась 09 липня 2015 року та від участі в роботі ПЗРС про що позивачем складено доповідну записку на ім`я голови Монастириської РДА. 29 липня 2015 року проведена нарада стосовно роботи ПЗСР. 30 липня 2015 року планувалась ще одна нарада стосовно роботи ПЗСР, про що були повідомлені керівники установ. На даний час ПЗСР не функціонує належним чином через відмову керівників установ та їхніх працівників брати участь в роботі ПЗСР.

Зазначено позивачем й про те, що нею виконувалося оповіщення по місцю реєстрації військовозобов`язаних та складені відповідні акти про відсутність перебування військовозобов`язаних по місцю реєстрації.

Позивач вважає зазначені обставини такими, що свідчать про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. ч.1 ст. 210-1 КУпАП, а тому вважає дану постанову про накладення адміністративного стягнення від 31.07.2015 року незаконною і необґрунтованою та просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Бернась І.Б об`єднаного районного військового комісаріату у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення законна, оскільки ОСОБА_3 , як голова сільської ради не виконав належним чином мобілізаційні завдання, ним не було розгорнуто пункт збору сільської ради, робоча документація не заповнена, не належним чином було здійснено оповіщення військовозобов`язаних, що підлягають мобілізації, Вважає, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інших нормативно-правових актів з питань оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, а тому у задоволені позову просить відмовити.

У наступне судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2015 року, підполковником Бучацько-Монастириського об`єднаного військового комісаріату, ОСОБА_4 , щодо позивача ОСОБА_1 складено протокол у якому зазначено, що проведеною 29.07.2015 року перевіркою встановлено, що мобілізаційні завдання від 19.06.2015 року не виконано, явка військово-зобов`язаних в Бучацько-Монастириський ОРВК не забезпечена. Повторне оповіщення військово-зобов`язаних не проводилося. Не вжито заходів по розгортанню та безперебійній роботі пункту збору сільської ради. Функціональні обов`язки особового складу ПЗСР розроблені, однак не затвердженні, особовий склад ПЗСР з ними під розписку не ознайомлений. Картки первинного обліку ведуться з порушенням. Папки 1-4 в наявності, однак документація не ведеться, плани роботи відсутні. Військовозобов`язані на облік не беруться, із обліку не знімаються. Зміни в обліковій документації не вносяться. Звірки карток первинного обліку з по-господарськими та домовими книгами не проводяться. Облік військово-зобов`язаних, які заявили про зміни у стані здоров`я відсутні.

31 липня 2015 т.в.о військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено спірну постанову №56, згідно якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, та оцінюючи доводи сторін, якими вони обґрунтовують свої правові позиції з приводу заявленого позову, - суд повинен надати оцінку тим висновкам, які покладені відповідачем в основу оскарженої постанови, а саме, чи розгорнуто та безперебійно працює пункт збору сільської ради; чи здійснюється повторне оповіщення військово-зобов`язаних; чи розроблені функціональні посадові обов`язки членів пункту збору сільської ради та чи затверджені вони відповідно до законодавства; чи належно ведеться первинний військовий облік. Окрім цього суд зобов`язаний з`ясувати чи обвинувальні судження посадової суб`єкта владних повноважень узгоджуються із законодавством про органи місцевого самоврядування, оборону та мобілізацію, а також вимогами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Визначені в Указі Президента №15/2015 заходи здійснюються відповідними місцевими адміністраціями та комісаріатами, шляхом винесення відповідних розпоряджень, мобілізаційних повідомлень, зведених чи часткових нарядів.

Згідно положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII а саме ст. 18 органи місцевого самоврядування виконавчі органи сільських, селищних, міських рад беруть участь у проведенні мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 26 вищевказаного Закону, передбачено відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності. А саме встановлено, що відповідальність за організацію мобілізаційної підготовки та стан мобілізаційної готовності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту та підприємств, установ і організацій покладається на відповідних керівників. Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських рад належать такі делеговані повноваження як сприяння організації призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, строкову військову та альтернативну (невійськову) службу, а також їх мобілізації, підготовці молоді до служби в Збройних Силах України, організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення наказу військового комісара про оголошення мобілізації; організація та участь у здійсненні заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою на відповідній території (та інш.)

Головою Монастириської районної державної адміністрації ухвалено Розпорядження від 19.06.2015 № 167-од «Про проведення заходів шостої черги мобілізаційного розгортання» (далі іменується - Розпорядження №167-од), в якому зазначалось, що з метою забезпечення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України та інших військових формувань України виконавчим комітетам сільських рад було надано доручення розгорнути та організувати безперервну роботу пунктів оповіщення збору та відправки мобілізаційних ресурсів сільських рад на відповідній території та забезпечити їх підготовленою адміністрацією, відповідною документацією та обладнанням, необхідним для виконання покладених завдань (а.с. 20).

На виконання вищевказаного акту голови Монастириської районної державної адміністрації, 6 липня 2015 року розпорядженням № 18 голови Гончарівської сільської ради, в приміщенні сільської ради, створено пункт для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних (далі - ПЗСР). Пунктом другим цього розпорядження призначено та затверджено особовий склад ПЗСР у складі управління ПЗСР, відділення оповіщення та явки, відділення формування і відправки команд та група розшуку. Згідно пункту третього розпорядження ПЗСР розпочав свою роботу з 9 липня 2015 року (а.с. 21).

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, розпорядження голови Гончарівської сільської ради від 06 липня № 18 підлягало затвердженню на сесії депутатами Гончарівської сільської ради.

Водночас як встановлено судовому засіданні, депутати 4 скликання Гончарівської сільської ради відмовилися затвердити дане розпорядження сільського голови та фактично разом із іншими членами самоусунулися від виконання обов`язків за посадами в ПЗСР.

Зазначені обставини не заперечувалися представником відповідача в судовому засіданні.

Про бездіяльність депутатів сільської ради та членів ПЗСР позивач з метою вжиття заходів реагування 30 липня 2015 року проінформувала голову районної державної адміністрації та т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Окрім цього, як пояснив представник відповідача в суді, що керівництву відповідача відомо про свідоме невиконання членами комісії ПЗСР завдань за посадами та про невиконання депутатами обов`язків по затвердженню розпорядження на сесії, однак жодних правових заходів впливу до цих громадян відповідачем не вжито.

Судом встановлено й не спростовано відповідачем, що всі заходи передбачені Розпорядженням № 167-од фактично виконувалися позивачем ОСОБА_1 , головним бухгалтером ОСОБА_5 та секретарем сільської ради ОСОБА_6 оскільки інші члени самоусунулися від виконання обов`язків за посадами визначеними в розпоряджені.

За таких обставин суд приходить до висновку, що безперервна робота пункту для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних у Гончарівській сільській раді не забезпечувалася через об`єктивні на то причини, на які позивач не мала можливості вплинути, оскільки більшість членів в ПЗСР не перебувають у безпосередньому підпорядкуванні позивача.

Крім цього, частиною третьою статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що в сільській місцевості, а також у містах і селищах, де відсутні військові комісаріати, персонально-первинний облік військовозобов`язаних та призовників за місцем їх проживання здійснюють органи місцевого самоврядування.

Як встановлено в судовому засіданні 20 січня 2015 року розпорядженням Голови Гончарівської сільської ради призначено Жилаву О.М., секретаря цієї ради, відповідальною посадовою особою за ведення військово-облікової роботи в 2015 році сільського голови (а.с. 17).

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський голова окрім інших завдань забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 50 вищевказаного Закону, секретар сільської, ради працює в раді на постійній основі та вирішує за дорученням сільського голови або відповідної ради питання, пов`язані з діяльністю ради та її органів, а у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського голови.

Отже, як випливає із матеріалів справи та законодавчих приписів, позивач не є відповідальним за роботу по веденню обліку військовозобов`язаних та призовників, оскільки цю роботу в Гончарівській сільській раді виконує інша посадова особа, а відтак позивач не може нести відповідальність за порушення правил ведення військового обліку.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи позивача в цій частині.

Окрім цього, суб`єктом владних повноважень при винесенні спірної постанови, також не взято до уваги й те, що в період який був охоплений перевіркою органу місцевого самоврядування щодо виконання вимог Законів України «Про оборону», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач ОСОБА_1 перебувала у щорічній оплатній відпустці, а обов`язки Голови сільської ради були покладені на секретаря цієї ради Жилаву О.М. (а.с. 16). Таким чином висновки суб`єкта владних повноважень відображені в оспорюваній постанові не відповідають фактичним обставинам.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Отже до адміністративної відповідальності може бути притягнута особа лише та, яка вчинила адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 9 КУпАП про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Основні ознаки адміністративного проступку: є протиправність та вина.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чого в даному випадку дотримано не було. В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Реалізуючи свої повноваження в конкретній сфері, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КпАП, а тому позов є підставним й підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 159, 163, 167, 247 КАС України, суд, -

у х в а л и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату № 56 від 31 липня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП у вигляді накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Постанова підлягає оскарженню в порядку та в строки передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.
Суддя І. М. Галіян