Справа № 2а-16/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2011 р. Справа № 32165/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27.05.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради та її виконавчого комітету, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішень, встановлення відсутності компетенції (повноважень),-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду від 27.05.2010р. закрито в порядку п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради та її виконавчого комітету, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішень, встановлення відсутності компетенції (повноважень), у звязку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с.208).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник ОСОБА_1, діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного закриття провадження у адміністративній справі (а.с.213).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд прийшов до висновку про наявність спору про право без покликання на норми закону; позивач не заявляла вимоги з приводу оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення; також заявлені позовні вимоги не видається можливим розглядати в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, ухвала винесена за відсутності позивача, вказаний процесуальний документ суперечить іншим рішенням, які були прийняті судами.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз заявлених позовних вимог свідчить про наявність спору про право; позивач звернулася до суду у звязку порушенням права власності за нею як співвласником допоміжних приміщень під час оформлення права власності за громадою міста та передачею спірного приміщення в оренду іншій особі; таким чином, між позивачем та органом місцевого самоврядування не виникли адміністративно-правові відносини з приводу винесення оскаржуваного акту.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати суперечливими, виходячи з наступного.

Із змісту заявленого позову (з урахуванням поданих під час розгляду заяв про збільшення позовних вимог) убачається, що позивач ОСОБА_2 фактично просить визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 634 від 17.08.2007р. «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.К.Рилєєва, 8»; визнати відсутність повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради на оформлення права комунальної власності, передачу в оренду нежитлових приміщень напівпідвалу в будинку № 8 по вул.Рилєєва в м.Львові; а також визнати відсутність повноважень у Львівської міської ради на володіння вказаними нежитловими приміщеннями (а.с.2, 158, 181, 185).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, розташованої в будинку № 8 по вул.Рилєєва в м.Львові; своєї згоди на продаж, оренду приміщень загального користування, які призначені для забезпечення її потреб, як власника квартири, вона не надавала; а тому відповідачі неправомірно привласнили спірні приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз заявленого позову свідчить, що позивач фактично оскаржує рішення органу місцевого самоврядування в сфері управління комунальною власністю, покликаючись на порушення відповідачем вимог Законів України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про приватизацію державного житлового фонду», а також Положення про порядок оформлення права комунальної власності на обєкти нерухомого майна, затв. рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 394 від 23.03.2006р.

Таким чином, предметом розглядуваного спору є оскарження рішення органу місцевого самоврядування, які прийняті, як вважає позивач, з порушенням вимог закону.

Із матеріалів справи не вбачається зв'язок вказаних вимог із наявністю спору про право власності або користування спірними приміщеннями, оскільки спір торкається правомірності прийнятого органом місцевого самоврядування рішення, наявності в такого відповідної компетенції (повноважень), при цьому останній у розглядуваних відносинах виступає субєктом владних повноважень.

В обґрунтування наведеного за аналогією права колегія суддів враховує й те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010р. у справі № 1-6/2010 положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього рішення) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки по справі фактично оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, який у спірних відносинах виступає як субєкт владних повноважень, із змісту заявленого позову та характеру спірних правовідносин не вбачаються ознаки спору про право, тому розглядуваний спір належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження в адміністративній справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на продовження розгляду в іншому складі суду.

Керуючись ст.28, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, задоволити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27.05.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі № 2а-16/10/1304 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду справи в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3