Справа № 2а-5252/09
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р. Справа № 4308/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02.12.2009р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській обл. про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

21.10.2009р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною і скасувати постанову ВО № 045067 від 19.10.2009р. по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.123 КУпАП, винесену інспектором ДПС ВДАІ м.Тернополя ОСОБА_2, якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а адміністративну справу відносно нього закрити за відсутності в його діях складу правопорушення (а.с.2 і на звороті).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02.12.2009р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.14 і на звороті).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.18-21).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що під час винесення спірної постанови апелянту не були розяснені його права та обовязки, а також не надано можливості скористатися правом на збір доказів на підтвердження своєї позиції; оскаржувана постанова винесена без застосування фіксації порушень ОСОБА_3 дорожнього руху /ПДР/, що передбачена ст.14-1 КУпАП; судом першої інстанції не дано правової оцінки характеру вчиненого правопорушення, не враховано особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність; також відповідачем не обґрунтовано накладення адміністративного стягнення в максимальному розмірі.

Окрім цього, у складених протоколі про адміністративне правопорушення та спірній постанові нечітко зафіксоване вчинене правопорушення; у дійсності позивачем в повній мірі були дотримані правила переїзду залізничних переїздів, що передбачені п.20.4 ПДР.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, о 08 год. 00 хв. 19.10.2008р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-11184», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул.Текстильна в м.Тернопіль, проїхав залізничний переїзд, створивши при цьому другий ряд, чим допустив порушення правил проїзду залізничного переїзду, які передбачені п.20.4 ПДР.

Наведені обставини стверджуються складеним протоколом про адміністративне правопорушення, а також письмовими поясненнями позивача, даними при його складанні, згідно яких він фактично заперечив вчинення вищевказаного порушення, при цьому ствердив про те, що пропускав автомобіль, який здійснював маневр зїзду із смуги руху в праву сторону (а.с.4).

На підставі наведеного, інспектором ДПС ВДАІ м.Тернополя ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ВО № 045067 від 19.10.2009р., згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена правомірно, матеріалами справи стверджується факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, затв. постановою КМ України від 10.10.2001р.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, який складений у встановленому порядку і підписаний ОСОБА_1, о 08 год. 00 хв. 19.10.2008р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-11184», державний номерний знак НОМЕР_1, на вул.Текстильна в м.Тернопіль, проїхав залізничний переїзд, створивши при цьому другий ряд, чим допустив порушення правил проїзду залізничного переїзду, які передбачені п.20.4 ПДР.

Складений на місці вчинення правопорушення протокол є належним і допустимим доказом, на його підставі відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що позивач був ознайомлений із складеним протоколом про адміністративне правопорушення, що засвідчується його підписом; під час складання протоколу він надав письмові пояснення, в яких фактично заперечив факт вчинення вищевказаного порушення.

Згідно ч.2 ст.123 КУпАП інші порушення правил проїзду залізничних переїздів, крім передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.20.4 ОСОБА_3 дорожнього руху, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., якщо перед переїздом немає дорожньої розмітки або дорожніх знаків, що визначають кількість смуг руху, рух транспортних засобів через переїзд дозволяється лише в один ряд.

Із урахуванням наведеного колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що матеріалами справи стверджується факт проїзду позивачем залізничного переїзду в два ряди руху, через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окрім цього, колегія суддів критично оцінює заперечення апелянта, оскільки такі не узгоджуються з іншими обставинами справи і матеріалами адміністративної справи.

Доводи апелянта про допущені порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення штрафу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, вказані документи є належними доказами по справі, які дають можливість чітко та однозначно встановити всі обставини вчиненого правопорушення.

Покликання апелянта на неправомірні дії з боку інспектора ДПС, допущені під час складання вищевказаних документів, є необгрунтованими, оскільки апелянтом не вказані, які саме конкретні обставини мали б вплив на розмір накладеного адміністративного стягнення; також з приводу цих порушень ним не подавалися скарги на дії інспектора ДПС до органів ДАІ, прокуратури тощо.

Окрім цього, відповідно до ст.255 КУпАП протоколи про правопорушення, які передбачені ст.123 цього Кодексу, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ, згідно ст.222 КУпАП розгляд такої справи за ч.2 ст.123 цього Кодексу належить до компетенції органу внутрішніх справ.

Додатково колегія суддів зазначає, що позовні вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення задоволенню не можуть підлягати, оскільки у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови суду не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 02.12.2009р. в адміністративній справі № 2а-5252/09/1915 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_4