Справа № 2а-1358/11/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2011 р. справа № 2a-1358/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Галімурки Т.Є.

представника позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача: Державної податкової адміністрації в Івано-Франківської області ОСОБА_3

представників третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнесне зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації в Івано-Франківської області, третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнеспро визнання неправомірними дій та зобовязання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди в сумі 1 700,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної податкової адміністрації в Івано-Франківської області (надалі - відповідач), третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнеспро визнання протиправними дій Державної податкової адміністрації в Івано-Франківської області, що виразилися у внесенні недостовірних відомостей про місячну заробітну плату застрахованої особи за останньою посадою до заяви позивача на виплату страхової суми від 04.12.2008 року, поданої на адресу закритого акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес, визнання вказаної заяви в частині відображення у ній розміру заробітної плати в сумі 970,00 грн. недійсною, зобов'язання ОСОБА_6 податкову адміністрацію в Івано-Франківської області надати закритому акціонерному товариству Страхова компанія Брокбізнесповні і достовірні дані про розмір заробітної платні за останньою посадою позивача станом на дату звільнення, та стягнення моральної шкоди в сумі 1 700,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що, ОСОБА_1, працюючи на посаді інспектора з питань кореспонденції у Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області зі званням старшого прапорщика податкової міліції, 06.12.2006 року, відповідно до висновку військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області визнано непридатною до військової служби в мирний час внаслідок захворювання, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції. В звязку із цим обласною медсоцекспертною комісією було визначено ступінь втрати позивачем працездатності, який склав 30%. У відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової службиподала в ОСОБА_6 податкову адміністрацію в Івано-Франківській області необхідні документи для оформлення справи і передачі до відповідної страхової компанії для нарахування і виплати страхового відшкодування. У звязку із відмовою у виплаті належних страхових сум, звернулася до Івано-Франківського міського суду, постановою якого від 25.02.2010 року зобовязано закрите акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнеснарахувати та виплатити ОСОБА_1 страховий платіж внаслідок втрати 30% працездатності внаслідок захворювання, повязаного із проходженням нею служби в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області. На виконання вказаної постанови страховою компанією 16.11.2010 року проведено часткову виплату страхової суми в розмірі 17 460,00 грн. Причиною заниження страхового відшкодування стало неправомірне внесення ОСОБА_6 податковою адміністрацією в області у заяву позивача на виплату страхової суми від 04.12.2008 року даних про те, що місячна заробітна плата застрахованого за останньою посадою, яку займала позивач, становить 970,00 грн., при тому, що згідно даних бухгалтерії Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську розмір заробітної плати на день звільнення, 29.12.2006 року, становив 1 624,30 грн. Вважає, що саме із розмірі заробітної плати в сумі 1 624,30 грн. страхова компанія, у відповідності до вимог підпункту бпункту 5 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової служби, зобовязана була у розмірі 30% ступеня втрати працездатності у відсотковому відношенні до пятирічної заробітної плати за останньою посадою виплатити 29 237,40 грн. (1 624,30 грн. х 5 років (60 місяців) х 30% = 29 237,40 грн.). Як стало відомо позивачу у її заяву на виплату страхової суми від 04.12.2008 року державною податковою адміністрацією в області внесено дані про частину заробітної плати, а саме: розмір посадового окладу, окладу за військове звання та винагороду за вислугу років. Інші складові заробітної плати, які фактично позивачу нараховано і виплачено на день звільнення надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, доплати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року за №268, індексації грошових доходів та премії, у розмір заробітної плати, зазначеної у заяві від 04.12.2008 року, відповідачем вказано не було. Позивач в січні 2011 року звернулась до органів державної податкової служби в області з клопотанням про направлення страховій компанії її заяви із достовірними даними про розмір заробітної плати на день звільнення для здійснення доплати, однак у позитивному розгляді такого звернення позивачу відмовлено.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що внесення у заяву ОСОБА_1 від 04.12.2008 року недостовірних відомостей про розмір заробітної плати порушує гарантовані та закріпленні статтею 46 Конституції України право позивача на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення його у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Безпідставними, на думку представників позивача, є посилання відповідача на те, що спірні правовідносини врегульовані не постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової службиза №349 від 03.06.1994 року, яка визначає порядок і умови особистого страхування лише працівників державної податкової служби, а іншими нормативно-правовими актами - постановами Кабінету Міністрів України Про Умови державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призначених на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сумза №488 від 19.08.1992 року, Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республікиза №627 від 19.11.1992 року та Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліціїза №707 від 12.05.2007 року, які безпосередньо врегульовують питання особистого страхування працівників податкової міліції. З даного приводу вказали, що страхова подія по позивачу настала у грудні 2006 року, а тому посилання на необхідність застосування норм постанови Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліціїза №707, яка прийнята Кабінетом Міністрів України 12.05.2007 року, є безпідставним. Крім того, постановою Івано-Франківського міського суду, від 25.02.2010 року, яка вступила у законну силу, чітко визначено підстави виплати страхового платежу втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в управлінні податкової міліції. В свою чергу положення постанови Кабінету Міністрів України за №707 від 12.05.2007 року врегульовує виплати одноразової допомоги, що не являється страховим відшкодуванням, та за умов загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції. У випадку ж із позивачем умовою є втрата працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в управлінні податкової міліції. Щодо постанови Кабінету Міністрів України за №627 від 19.11.1992 року зазначили, що положення підпункту бпункту 2 вказаної постанови, при визначенні і виплаті страхових сум відсилає до норм постанови Кабінету Міністрів України за №627 від 19.11.1992 року, підпункт бпункту 6 якої, в свою чергу, визначає, що у разі захворювання, одержаного в період проходження служби страхова сума виплачується у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Виходячи із наведеного, сума страхового відшкодування позивача не мала б залежати від розміру заробітної плати. У випадку ж із позивачем, постановою суду від 25.02.2010 року безпосередньо визначено, що виплата страхового платежу обчислюється в розмірі 30% втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в управлінні податкової міліції. Законність даної правової позиції представники позивача обґрунтовують змістом описової і мотивувальної частини вказаної вище постанови Івано-Франківського міського суду, згідно якої суд у спірних правовідносинах застосував положення статті 18 Закону України Про державну податкову службу в Україні, на реалізацію і виконання вимог якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової службиза №349 від 03.06.1994 року.

Представник відповідача із заявленими позовними вимогами не погодилися, подавши письмове заперечення проти адміністративного позову, та пояснили суду, що ОСОБА_1 працювала в Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області з 1996 року по 2006 рік. Питання виплати страхової суми позивачу у звязку із втратою неї 30% професійної працездатності вирішувалося 13.07.2007 року на засіданні комісії по розгляду документів щодо виплати страхових сум при проведенні обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України та посадових осіб податкової міліції, на якому прийнято рішення про надіслання матеріалів страховику для виплати страхової суми позивачу.

Зазначили, що чинними нормативно-правовими актами у сфері особистого страхування працівників системи органів державної податкової служби питання страхуння цивільних працівників податкової служби врегульовані нормами постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової службиза №349 від 03.06.1994 року, а особистого страхування працівників податкової міліції у системі органів державної податкової служби визначені положеннями постановами Кабінету Міністрів України Про Умови державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призначених на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сумза №488 від 19.08.1992 року, Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республікиза №627 від 19.11.1992 року та Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліціїза №707 від 12.05.2007 року. Вказав, що до даних спірних відносин підлягає застосування положень підпункту бпункту 2 постанови Кабінету Міністрів України за №488 від 19.08.1992 року та підпункт бпункт 6 постанови Кабінету Міністрів України за №627 від 19.11.1992 року, відповідно до вимог яких, у разі захворювання, одержаного в період проходження служби страхова сума виплачується у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Виходячи із наведеного, сума страхового відшкодування позивача не мала б залежати від розміру заробітної плати, а обраховуватися в залежності від прожиткового рівня. У заяві позивача на виплату страхової суми зазначено даті, які подано структурним підрозділом ОСОБА_6 податковою інспекцією в м. Івано-Франківську, яка, в свою чергу, діяла на підставі листа Державної податкової адміністрації України від 13.11.2008 року.

Представники третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську проти заявлених позовних вимог заперечили та пояснили, що в листопаді 2008 року подали до Державної податкової адміністрації у Івано-Франківській області довідку, в якій зазначили розмір грошового утримання ОСОБА_1 в сумі 970,00 грн., що складається із посадового окладу, окладу за спеціальним званням та відсоткової надбавки за вислугу років посади, яку займала позивач, але станом на листопад 2008 року. Вказали, що вказану довідку склали відповідно до вимог листа Державної податкової адміністрації України від 13.11.2008 року та постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліціїза №707 від 12.05.2007 року. Заперечили проти можливості застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України за №349 від 03.06.1994 року, оскільки вона не регулює, як спеціальний нормативно-правовий акт, порядок обовязкового соціального страхування працівників податкової міліції, на яких, згідно вимог статті 26 Закону України Про державну податкову службу в Україні, розповсюджуються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України Про міліцію.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнесв судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Правом подачі письмового заперечення проти позову не скористався. Судом продовжено розгляд справи за відсутності відповідача на підставі частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів.

Судом встановлено, що старший прапорщик податкової міліції - ОСОБА_1 в період з 29.11.2006 року по 29.12.2006 року працювала на посаді інспектора з питань кореспонденції у Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області.

06.12.2006 року, відповідно до висновку військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 визнано непридатною до військової служби в мирний час внаслідок захворювання, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції, в звязку із цим обласною медсоцекспертною комісією було визначено ступінь втрати працездатності, який склав 30%.

Вказані вище обставини сторонами не заперечуються, у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності та добровільності їх визнання, а тому, відповідно до вимог частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність необхідності доказування таких обставин перед судом.

13.07.2007 року на засіданні комісії Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області по розгляду документів щодо виплати страхових сум при проведенні обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби України та посадових осіб податкової міліції, щодо ОСОБА_1 прийнято рішення про надіслання матеріалів страховику для виплати страхової суми у звязку із втратою 30% професійної працездатності (а.с. 41-42).

В подальшому ОСОБА_1 заповнила частину заяви на виплату страхової суми на імя директора Івано-Франківської філії закритого акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнес, до якої подала копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, свідоцтво про хворобу, довідку про проходження служби, копію наказу про прийняття і звільнення з органів Державної податкової адміністрації України, довідку про результати визначення ступеня втрати професійної непрацездатності у відсотках (а.с. 12).

Через відмовою у виплаті належних страхових сум, позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду, постановою якого від 25.02.2010 року зобовязано закрите акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнеснарахувати та виплатити ОСОБА_1 страховий платіж внаслідок втрати 30% працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням нею служби в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області (а.с. 16-17). Вказана постанова у відповідності до вимог частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили.

15.07.2010 року ОСОБА_1 ОСОБА_6 податковою інспекцією в м. Івано-Франківську видано довідку за №18759/10/05-013/130/75, згідно змісту якої грошове забезпечення позивача на день звільнення, 29.12.2006 року, становило 1 624,30 грн., а саме: посадовий оклад 420 грн., оклад за військовим званням 65,00 грн., винагорода за вислугу років (25%) - 121,25 грн., надбавка за високі досягнення у праці (40%) 242,50 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (15%) 63,00 грн., доплата згідно пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року за №268 335,62 грн., індексація грошових доходів за грудень 2006 року 31,31 грн., премія за листопад 335,62 грн. (а.с. 15).

На виконання постанови суду приватним акціонерним товариством Страхова компанія Брокбізнес16.11.2010 року позивачу проведено перерахування коштів - виплату страхової суми в розмірі 17 460,00 грн., що підтверджується випискою із особового рахунку (а.с. 12).

В лютому позивач звернувся до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнесі заявою про причини не виплати страхового платежу в повному обсязі, виходячи із змісту даних довідки Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську видано за №18759/10/05-013/130/75 від 15.07.2010 року про загальний розмір заробітної плати (грошового утримання) станом на день звільнення.

На вказане звернення від страхової компанії позивач отримав лист (відповідь) від 01.03.2011 року за №вих ЦВ5540/11, в якому позивача повідомлено, що нарахування і виплата страхової суми здійснена відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб державної податкової службита договору про закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування за №029-4 від 12.08.2010 року, укладеного між приватним акціонерним товариством Страхова компанія Брокбізнесі ОСОБА_6 податковою адміністрацією України (а.с. 13, 135-138). В основу розрахунку було взято заяву ОСОБА_1 на виплату страхової суми від 04.12.2008 року (згідно встановленої форми додатку №2 до постанови Кабінету Міністрів України за №349 від 03.06.1994 року), в якій відображено розмір місячної заробітної плати 970,00 грн. ОСОБА_3 даною відповіддю страхової компанія позивач отримав копію заяви від свого імені від 04.12.2008 року на виплату страхової суми, частину якої 12.11.2008 року ОСОБА_1 заповнила самостійно. Друга частина даної заяви після слів Відмітка органу державної податкової службивиконана посадовими особами Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, підписана керівником адміністрації із проставленням гербової печатки адміністрації, та якими, в тому числі, внесено дані про місячну заробітну плату застрахованої, за останньою посадою, яку вона займала, в розмірі 970,00 грн., без розбивки із чого вона складається.

Таким чином страхова компанія на підставі переданих ОСОБА_6 податковою адміністрацією в Івано-Франківській області документів і заяви по ОСОБА_1 перерахувала на користь позивача страхову суму у розмірі 17 460,00 грн. із розрахунку ((970,00 грн. х 60 місяців) х 30% = 17 460,00 грн.).

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначаються Законом України Про державну податкову службу в Україні.

Згідно із частинами 1, 3 статті 4 вказаного Закону ОСОБА_6 податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. ОСОБА_6 податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються ОСОБА_6 податковій адміністрації України. ОСОБА_6 податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

За змістом частина 2 статті 1 та частини 1 статті 19 Закону України Про державну податкову службу в Україніу складі органів державної податкової служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями (далі - податкова міліція). Податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби.

З урахуванням вказаного суд зазначає, що органи податкової міліції, утворенні у складі відповідних органів державної податкової служби, є структурними підрозділами таких органів та входять до їх складу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суд зазначає, що до публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за приписами статті 1 Закону України Про державну службувід 16.12.1993 року, державна служба це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.

Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та функцій держави, оплачується з державних коштів.

Відповідно до статті 24 Закону України Про державну податкову службу в Україніособам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького складу, присвоюються відповідні спеціальні звання.

Суд зазначає, що у звязку з тим, що органи Державної податкової адміністрації України є державними органами виконавчої влади, ОСОБА_6 податкова адміністрація в Івано-Франківській області є її територіальним органом, і йому підпорядковується Управління податкової міліції, його структурні підрозділи, в тому числі органи податкової міліції в складі Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську, то служба в Головному відділу податкової міліції Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську відноситься до публічної служби, а ОСОБА_6 податкова адміністрація в Івано-Франківській області, за умови вчинення оскаржуваних дій по внесенню до заяви позивача від 04.12.2008 року даних про розмір місячної заробітної плати, є належним відповідачем по справі.

З урахуванням того, що служба позивача у структурі Управління податкової міліції ОСОБА_6 податкова адміністрація в Івано-Франківській області відноситься до публічної служби, спірні правовідносини сторін підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати виникнення страхового випадку зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, що діяли в часі на момент їх виникнення.

В той же час, суд вважає за необхідне визначити, які саме нормативно-правові акти врегульовували спірні правовідносини, та виходить із наступного.

Як зясовано судом позивач, ОСОБА_1, перед звільненням у грудні 2006 року займала посаду інспектора з питань кореспонденції у Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області із присвоєним званням старшого прапорщика податкової міліції. А отже, позивач відноситься до числа колишніх посадових осіб державної податкової служби, та в першу чергу має право користуватися всіма правами та пільгами посадової особи державної податкової служби, які надаються законодавством та зберігаються і після її звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про державну податкову службу в Україніпосадові особи органу державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Статтею 26 коментованого Закону визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України Про міліціюта Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

В даному випадку суд зазначає, що положення статті 26 Закону України Про державну податкову службу в Україні, щодо працівників податкової міліції, як структурного підрозділу органів державної податкової служби, є спеціальними по відношенню до інших положень вказаного Закону.

Втім, суд звертає увагу на те, що положення статті 26 зазначеного Закону є спеціальними, лише в тій частині правовідносин, які врегульовані норми статей 20-23 Закону України Про міліцію. А з приводу правовідносин, які положеннями статей 20-23 Закону України Про міліціюне врегульовані, щодо працівників податкової міліції застосовуються загальні норми Закону України Про державну податкову службу в Україні, які поширюються на всіх працівників системи органів державної податкової служби, в тому числі і на працівників податкової міліції, як структурних підрозділів таких органів.

Визначаючи сферу правовідносин, з приводу яких виник адміністративний спір суд зазначає, що відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 25.02.2010 року, яка набрала законної сили, закрите акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнесзобовязано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страховий платіж внаслідок втрати 30% працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням нею служби в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області. Місцевим загальним судом як адміністративним судом, керуючись вимогами статті 18 Закону України Про державну податкову службу в Україні, визначено, що страховий платіж підлягає виплаті внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції. Тобто, саме у звязку із захворюванням позивача.

Повертаючись до відсилкової норми статті 26 Закону України Про державну податкову службу в Українісуд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 23 Закону України Про міліціюу разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків по охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю сім'ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 7 статті 23 коментованого Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Системний аналіз норм статті 23 вказаного Закону свідчить про те, що положеннями даної статті врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги лише у разі загибелі (смерті), каліцтва, поранення (контузії, травми або каліцтва), інвалідності працівника міліції, та взагалі не врегульовано питання виплата страхових сум внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням працівника міліції, повязаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Інші норми Закону України Про міліцію, в тому числі статті 20-22 Закону, не врегульовують будь-які питання, повязані із виплатою одноразової грошової допомоги або страхового відшкодування за обовязковим державним страхуванням, в тому числі і щодо виплати внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконливого висновку, що за умови не врегулювання нормами статті 26 Закону України Про державну податкову службу в Україніта статтями 20-23 Закону України Про міліціюправовідносини щодо виплати страхових сум внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції, такі спірні правовідносини повинні врегульовуватися загальними положеннями Закону України Про державну податкову службу в Україні, а саме статтею 18 даного Закону.

За умови, що спірні правовідносини по страховій події - захворювання, одержаного у період проходження служби, не врегульовані положеннями статей 20-23 Закону України Про міліцію, відповідно і необґрунтованим є послання на постанови Кабінету Міністрів України Про Умови державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призначених на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сумза №488 від 19.08.1992 року та Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республікиза №627 від 19.11.1992 року, які, в свою чергу прийняті саме на реалізацію положень статті 23 Закону України Про міліцію.

Крім цього, суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень підпункту бпункту 2 постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республікиза №627 від 19.11.1992 року, яка діяла на момент виникнення страхової події у грудні 2006 року складення висновку військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та звільнення позивача з органів податкової міліції, із наступних правових відстав.

Зазначена норма постанови Уряду визначає, що національна акціонерна страхова компанія ОРАНТАвиплачує страхові суми особам рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ (їхнім спадкоємцям) у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби, - у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року за №488. Тобто, таку умову страхового відшкодування як наявність захворювання, одержаного у період проходження служби, дана постанова Кабінету Міністрів України містить, але щодо розмірів виплат по такій страховій події відсилає до іншої постанови Уряду.

Згідно вимог підпункту бпункту 6 постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республікиза №627 від 19.11.1992 року, Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТАвиплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Тобто, даною постановою визначено виплату страхової суми залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті, а не розміру від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою залежно від ступеня втрати працездатності, як це визначено у частині 1 статті 18 Закону України Про державну податкову службу в Україні, нормами якої Івано-Франківський міський суд керувався при ухваленні постанови від 25.02.2010 року (а.с. 16).

В даному випадку суд констатує, що приватною акціонерною компанією Страхова компанія Брокбізнес, на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 25.02.2010 року виплатила частину страхового платежу, при здійсненні якої керувалася нормами 18 Закону України Про державну податкову службу в Україніта прийнятою на її виконання постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року за №349 Про затвердження Порядку та умови обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби. Вказана обставина підтверджується листом страхової компанії від 01.03.2011 року (а.с. 13).

ОСОБА_6 податковою адміністрацією в Івано-Франківській області та ОСОБА_6 податковою інспекцією в м. Івано-Франківську дії щодо нарахування і виплати приватною акціонерною компанією Страхова компанія Брокбізнеспозивачу страхового платежу із застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року за №349 Про затвердження Порядку та умови обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, до суду не оскаржувалися.

Крім того, постановами Уряду за №627 від 19.11.1992 року та від 19.08.1992 року за №488 для виплати страхових сум визначено єдиного страховика - Національна акціонерна страхова компанія ОРАНТА, без можливості будь-якої альтернативи, у випадку ж із даними спірними відносинами ОСОБА_6 податковою адміністрацією України у період із 2008 року по 2010 рік страховиком визначено приватне акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнес.

Суд також відхиляє, як необґрунтоване, заперечення представників третьої особи на стороні відповідача Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську про те, що при видачі довідки від 18.11.2008 року за №64721/7/05-013/292, на підставі якої ОСОБА_6 податковою адміністрацією в Івано-Франківській області внесено дані у заяву від 04.12.2008 року про заробітну плату ОСОБА_1 в розмірі 970,00 грн., керувалися положеннями постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліціїза №707 від 12.05.2007 року, а сама довідка видана на підставі рекомендацій, викладених ОСОБА_6 податковою адміністрацією України у листі від 13.11.2008 року за №23331/7/05-0117.

Як зазначено судом вище, що виникнення страхової події у даних спірних відносинах щодо моменту визначення захворювання у позивача, одержаного під час проходження служби та звільнення із неї, відбулося у грудні 2006 року, а постанова за №707 прийнята Кабінетом Міністрів України 12.05.2007 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, яка зворотної дії в часі немає. Окрім цього, зазначеним Порядком, так як і статтею 23 Закону України Про міліціюправовідносини щодо виплати страхових сум внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в органах міліції, не врегульовані.

Протиправним також є посилання на лист Державної податкової адміністрації України у від 13.11.2008 року за №23331/7/05-0117, відповідно до якого державним податковим адміністраціям областей розяснено, що порядок та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб податкової міліції до травня 2007 року визначено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627, відповідно до пункту 2 якої виплату страхових сум установлено з розрахунку грошового утримання. У нормативно-правових актах чинного законодавства термін грошове утриманняне визначено. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 року за №1592 Про умови оплати праці працівників органів державної податкової службивизначено термін оклад грошового утриманняпрацівників податкової міліції, який включає: посадовий оклад та оклад за спеціальне звання. Враховуючи викладене та з метою недопущення фактів завищення розміру страхових виплат у розрахунок грошового утримання працівників податкової міліції для визначення страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням включати такі його види: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, відсоткову надбавку за вислугу років (а.с. 89).

З даного приводу суд зазначає, що, по перше, у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627 відсутнє будь-яке посилання на те, що виплата страхових сум здійснюється з розрахунку грошового утримання. А за таких обставин, взагалі є протиправним посилання постанову Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 року за №1592 Про умови оплати праці працівників органів державної податкової службита на поняття оклад грошового утримання, оскільки оклад є лише складовою заробітної плати чи грошового утримання, із якого, як базової величини, нараховується така плата чи утримання, а також нараховуються доплати, надбавки і інші складові заробітної плати чи грошового утримання.

По друге, рекомендації у зазначеному вище листі, про те, що для визначення страхових сум за державним обов'язковим особистим страхуванням необхідно включати до грошового утримання тільки: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, відсоткову надбавку за вислугу років, на день складання таких рекомендацій, 13.11.2008 року, не були передбачені будь-якою нормою Закону чи підзаконним нормативно-правовим актом України, в тому числі і постановами Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627, від 19.08.1992 року за №488 та від 12.05.2007 року за №707.

Системний аналіз коментованих вище положень Законів та нормативно-правових актів, із урахуванням обставин визначених у постанові Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2010 року, яка набрала законної сили, суд приходить до висновку, що норми статті 26 Закону України Про державну податкову службу в Україні, статей 20-23 Закону України Про міліцію, постанов Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627, від 19.08.1992 року за №488 та від 12.05.2007 року за №707 не врегульовують правовідносини щодо виплати страхових сум внаслідок втрати працездатності у звязку із захворюванням, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції. Від так, суд на підставі частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України до спірних правовідносин застосовує положення закону, які регулюють подібні правовідносини, а саме статтю 18 Закону України Про державну податкову службу в Україні.

На виконання зазначеної статті Закону 03.06.1994 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за №349, якою затверджено Порядок та умови обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби (далі Порядок №349).

На підтвердження вказаного судом встановлено, що на виконання вимог Порядоку №349 ОСОБА_6 податковою адміністрацією України та закритим акціонерним товариством Страхова компанія Брокбізнес(в подальшому змінено найменування на приватне акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнес) 20.06.2008 року, 04.06.2009 року, 23.03.2010 року та 12.08.2010 року укладено договори про закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування за №029-1, за №029-2, за №029-000003 та за №029-000004 відповідно. Згідно положень пункту 1.1. розділу І всіх вищевказаних договорів предметом договору є закупівля послуг з обовязкового страхування (страхування службових і посадових осіб податкової міліції та страхування посадових осіб органів державної податкової служби України), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року за №349 Про затвердження порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби. Із змісту даних договорів не вбачається положення щодо можливості, в межах їх дії, застосування норм постанов Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627, від 19.08.1992 року за №488 та від 12.05.2007 року за №707.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 податковою адміністрацією України протягом 2008-2010 років інших договорів щодо закупівлі послуг з обовязкового страхування службових і посадових осіб податкової міліції та страхування посадових осіб органів державної податкової служби України, в тому числі на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 року за №627, від 19.08.1992 року за №488 та від 12.05.2007 року за №707, із будь-якими страховими компаніями не укладалися.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку №349 обов'язкове державне особисте страхування (далі - обов'язкове страхування) посадових осіб органів державної податкової служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Обов'язковому державному особистому страхуванню підлягають посадові особи Державної податкової адміністрації, державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва і Севастополя), районах у містах (далі - застраховані). Проведення обов'язкового страхування здійснюється страховиком, який одержав відповідну ліцензію в ОСОБА_6 комісії з регулювання ринків фінансових послуг і визначений за погодженням з страхувальником.

За змістом підпункту бпункту 5 даного Порядку №349 страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Згідно вимог пунктів 8 та 11 Порядку № 349 передбачено, що у разі настання страхових подій, передбачених пунктом 5 цього Порядку та умов, виплата страхових сум провадиться страховиком за місцем постійного проживання застрахованого шляхом їх перерахування на особистий рахунок одержувача в установі банку, видачі чека або поштового переказу за рахунок страхувальника. Для вирішення питання про виплату страхової суми у випадках, передбачених пунктом 5 цього Порядку та умов, застрахований або його спадкоємець оформляють у відповідному органі державної податкової служби та подають страховику заяву за встановленою формою, а також пред'являють документ, що засвідчує особу.

Судом встановлено, що відповідно до висновку військово-лікарської комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області від 06.12.2006 року та довідки медсоцекспертної комісії позивача визнано непридатною до військової служби в мирний час внаслідок захворювання, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції, в звязку із цим визначено ступінь втрати позивачем працездатності, який склав 30%. А отже, відповідно до норм Порядку № 349, позивач є застрахованою особою, який має право на отримання страхової суми у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач скористався своїм правом на отримання страхових сум у звязку із втратою ним професійної працездатності, шляхом звернення до страхової компанії через ОСОБА_6 податкову адміністрацію в Івано-Франківській області, оформленням заяви та надання інших передбачених Порядком №349 документів, які ОСОБА_6 податковою адміністрацією в Івано-Франківській області, в свою чергу, надіслано до закритого акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнесз метою здійснення нарахування та виплати страхового платежу. Факт передачі ОСОБА_6 податковою адміністрацією в Івано-Франківській області заяви позивача від 04.12.2008 року та матеріалів до неї в страхову компанію, представник відповідача не заперечив.

Суд констатує, що оформлення позивачем і відповідачем зазначеної вище заяви здійснено на виконання вимог Додатку №2 до коментованого Порядку №349, про що свідчить запис у верхньому правому куті бланку заяви ОСОБА_1 від 04.12.2008 року на виплату страхової суми.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач склав та надіслав заяву позивача від 04.12.2008 року, в якій розрахував місячну заробітну плату позивача в розмірі 970,00 грн.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою ОСОБА_6 податкової інспекції в м. Івано-Франківську від 25.05.2011 року за №12761/10/05-221/180, що відомості про заробітну плату позивача до заяви від 04.12.2008 року в розмірі 970,00 грн. внесені станом на листопад 2008 року, із врахуванням даних посади, яку у грудні 2006 року займала позивачка. Із змісту довідки від 25.05.2011 року за №12761/10/05-221/180 вбачається, що місячна заробітна плата за останньою посадою складається з посадового окладу 711,00 грн., окладу за військовим званням 65,00 грн. та винагороди за вислугу років 25% - 194,00 грн. (а.с. 106).

Досліджуючи доводи ОСОБА_6 податкової інспекції в м. Івано-Франківську про необхідність керуватися при видачі таких довідок рекомендаціями листа Державної податкової адміністрації України від 13.11.2008 року за №23331/7/05-0117, суд зазначає, що з даного приводу, в тому числі щодо правомірності таких рекомендацій, судом вже зроблені висновки вище про їх необґрунтованість.

Крім того, суд зазначає, що статтею 1 Закону України Про оплату працівизначено поняття заробітної плати - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до вимог статті 2 зазначеного Закону заробітна плата складається з:

- основної заробітної плати - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткової заробітної плати - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

За змістом абзацу 2 частини 2 пункту 1 розділу І Методичних рекомендацій про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України за №576 від 12.10.2007 року, у термінології оплати праці застосовується поняття грошове забезпечення, яке включає оклади грошового утримання, надбавку за вислугу років, інші додаткові види грошового забезпечення: надбавки, доплати, преміювання тощо (які мають право установлювати керівники органів у межах фонду оплати праці).

Аналіз вищенаведених законодавчих актів дає змогу дійти висновку про те, що до складу заробітної плати, в тому числі працівника органів податкової міліції, входять основна і додаткова заробітна плата та інші заохочувальні, компенсаційні виплати, надбавки, доплати премія, які є складовою частиною заробітної плати, а отже на думку суду надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, доплата згідно пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року за №268, премія та індексація грошових доходів, яку отримала позивач у місяць року свого звільнення також повинна була бути зарахована відповідачем до заробітної плати при заповненні даних у заяву від 04.12.2008 року, на підставі якої страховою компанією здійснено розрахунок суми страхових виплат позивачеві та їх сплата.

Представник відповідача не надав суду належних доказів правомірності своїх дій стосовно надбання страховій компанії довідки про місячну заробітну плату позивача за останньою посадою на день її звільнення, в якій до складу заробітної плати не включена набавка за високі досягнення у праці, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, доплата згідно пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року за №268, премія та індексація грошових доходів, що отримана позивачем.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську та ОСОБА_6 податкової адміністрації в Івано-Франківській області по внесенню недостовірних даних про місячну заробітну плату застрахованої особи по останній посаді до заяви ОСОБА_7 з виплати страхової суми від 04.12.2008 року, поданої на адресу закритого акціонерного товариства Страхова компанія Брокбізнесу частині не включення до суми заробітної плати надбавки за високі досягнення у праці, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, доплати згідно пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року за №268, премії та індексації грошових доходів, є протиправними, а позовні вимоги у цій частині обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та такими, що підлягають до задоволення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на питання внесення відповідачем даних у заяву позивача від 04.12.2008 року про розмір місячної заробітної плати станом на листопад 2008 року, а не на дату настання страхової події та звільнення із органів податкової міліції грудень 2006 року.

Судом встановлено, що обовязок держави здійснювати особисте страхування посадових осіб органів державної податкової служби, в тому числі працівників податкової міліції, визначений частиною 1 статті 18 Закону України Про державну податкову службу в Україні, якою передбачено, що посадові особи органу державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Приписи статті 18 Закону не визначають порядку та умов обовязкового державного особистого страхування посадових осіб посадових осіб органів державної податкової служби, в тому числі працівників податкової міліції, а містить відсилочну норму до порядку, який має встановити Кабінет Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №349 від 03.06.1994 року, підпункт бпункту 5 якого встановлено, що страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Отже, законодавець чітко встановив, у яких випадках страховик зобовязаний сплачувати страхові суми, визначає порядок їх сплати та порядок розрахунку страхової суми, що підлягає сплаті.

Судом зясовано, що позивач втратив працездатність внаслідок захворювання, повязаного із проходженням служби в органах податкової міліції, у звязку із чим ОСОБА_1 має право на отримання страхової суми у порядку, визначеному Порядком №349, розмір якої залежить від таких чинників як: ступеня втрати працездатності; суми пятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку займала особа, до встановлення втрати працездатності.

Положеннями Порядку №349 встановлено, що розмір страхової суми залежить саме від суми пятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку займала особа, до встановлення втрати працездатності.

Тобто, страховою компанією має бути здійснений розрахунок страхової суми позивача саме виходячи з його заробітної плати за останньою посадою інспектора з питань кореспонденції у Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області, яку займала ОСОБА_1 до встановлення втрати працездатності. Втрата працездатності позивача була встановлена 06.12.2006 року, але позивача було звільнено з останньої займаної посади 29.12.2006 року, у звязку із чим суд вважає, що відповідачем повинно було бути надано довідку страховій компанії щодо розміру місячної заробітної плати позивача за останньою посадою, яку вона займала до встановлення втрати працездатності - інспектора з питань кореспонденції у Головному відділі податкової міліції Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Державної податкової адміністрації Івано-Франківської області, а саме станом на 29.12.2006 року.

З урахуванням вказаного суд зазначає, що відповідач не обґрунтовано надав страховій компанії довідку про місячну заробітну плату позивача за посадою, яку займала позивач, до встановлення втрати працездатності станом на листопад 2008 року.

Вирішуючи позовну вимогу про зобовязати відповідача внести до заяви позивача від 04.12.2008 року зміни в частині зазначення достовірного розміру місячної заробітної плати, вказавши дані на підставі довідки Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську за №18759/10/05-013/130/75 від 15.07.2010 року, та направити її приватному акціонерному товариству Страхова компанія Брокбізнесдля нарахування та здійснення доплати страхового платежу, судом встановлено наступне.

Відповідно до положень пункту 3.3.3. розсліду ІІІІ коментованих вище договорів про закупівлю послуг з обовязкового соціального страхування за №029-1 від 20.06.2008 року, за №029-2 від 04.06.2009 року, за №029-000003 від 23.03.2010 року та за №029-000004 від 12.08.2010 року, укладені між ОСОБА_6 податковою адміністрацією України та приватним акціонерним товариством Страхова компанія Брокбізнес, керівник органу державної податкової служби несе відповідальність згідно з чинним законодавством за достовірність даних, вказаних у заяві на виплату страхової суми та в довідці про заробітну плату або грошове утримання.

З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про внесення достовірних даних у її заяву про виплату страхової суми та зобовязання відповідача, як субєкта владних повноважень, з вини якого внесено недостовірні дані, скерувати страховій компанії таку заяву, із внесеними змінами, для нарахування та здійснення доплати страхового платежу.

В даному випадку не підлягає до задоволення вимога про скерування такої заяви приватному акціонерному товариству Страхова компанія Брокбізнес, оскільки як пояснив представник відповідача ОСОБА_6 податкова адміністрація України на 2011 рік договорів щодо обовязкового державного соціального страхування ще не укладала із страховими компаніями.

Не підлягає також до задоволення позовна вимога про визнання нечинною заяви ОСОБА_1 на виплату страхової суми від 04.12.2008 року в частині зазначення місячної заробітної плати застрахованого за останньою посадою в сумі 970,00 грн., виходячи із наступної правової позиції.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані. Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Враховуючи зазначене, письмова заява позивача про виплату страхової суми від 04.12.2008 року, в розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не являється рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 700,00 грн., виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими складовими моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння на її заподіювання, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням на її заподіювання, вини останнього в її заподіянні.

Як визначено положеннями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодисуди, зокрема, повинен з'ясувати (а позивач відповідно довести), чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить

Однак, суд зазначає, що представники позивача у судовому засіданні не обґрунтував, які немайнові втрати ним було понесено у зв'язку моральними та фізичними стражданнями чи іншими негативними явищами, які були заподіяні діями Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області. Також не довели суду у чому саме виражена моральна шкода, та з яких міркувань позивач виходила при визначенні її розміру. Не обґрунтовано характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо). Зокрема, не конкретизовано та не надано суду доказів наявності погіршення стану здоров'я позивачки, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, в тому числі наявність причинного зв'язку між діями Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області та наслідками, які вказані у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області та зобовязання її до вчинення дій є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної податкової адміністрації в Івано-Франківської області, повязаними із заповненням та направленням в приватне акціонерне товариство Страхова компанія Брокбізнес заяви ОСОБА_1 на виплату страхової суми від 04.12.2008 року в частині невірного зазначення розміру місячної заробітної плати в сумі 970,00 грн. з врахуванням тільки посадового окладу, окладу за спеціальним званням та відсоткової надбавки за вислугу років.

Зобовязати ОСОБА_6 податкову адміністрацію в Івано-Франківської області внести до заяви ОСОБА_1 на виплату страхової суми від 04.12.2008 року зміни в частині зазначення розміру місячної заробітної плати застрахованого, вказавши дані на підставі довідки Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську за №18759/10/05-013/130/75 від 15.07.2010 року щодо розміру грошового забезпечення з урахуванням окладу грошового утримання (посадового окладу, окладу за спеціальне звання), надбавки за вислугу років, інших додаткових видів грошового забезпечення: надбавки, доплати, премії, індексації грошового доходу (установлених ОСОБА_1 на день звільнення із органів державної податкової служби).

Зобовязати ОСОБА_6 податкову адміністрацію в Івано-Франківської області заяву ОСОБА_1 на виплату страхової суми із внесеними даними, згідно довідки Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську за №18759/10/05-013/130/75 від 15.07.2010 року, направити у страхову компанію, яка проводить виплату страхових сум відповідно до постанови Кабінету Міністрів України за №349 від 03.06.1994 року, для нарахування та здійснення доплати страхового платежу ОСОБА_1 внаслідок втрати нею 30% працездатності у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням служби в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, із врахуванням виплаченої страхової суми на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 25.02.2010 року по справі №2а-137/2010.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 (однієї) гривні 70 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

Постанова в повному обсязі складена 30.05.2011 року.