Справа № 2а-1970/1486/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 р. Справа № 80967/11

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегія суддів:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Сапіги В.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Гусятинському районі Тернопільської області про нарахування, визнання нечинним та скасування повідомлення-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, приватний підприємець ОСОБА_1, звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2011 року, винесене Державною податковою інспекцією в Гусятинському районі Тернопільської області.

В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що свідоцтво про сплату єдиного податку було анульовано 20.09.2010 року, а тому у позивача не виникло правових підстав зі сплати податку на додану вартість. Окрім того кошти в сумі 71 378,00 грн. на закупівлю матеріалів капремонту даху Гусятинської ЗОШ, були повернуті на розрахунковий рахунок відділу освіти, № 1641 в УДК у Гусятинському районі Тернопільської області, платіжне доручення №36 від 28.09.2010 року. Дана сума помилково не була відрахована від вартості акту приймання виконаних робіт №5 від 20.09.2010 року замовником.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі №2а-1970/1468/11 у задоволенні адміністративного позову було підмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням приватним підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі №2а-1970/1468/11, оскільки така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстави неповного зясування обставин у даній справі.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати та позовні вимоги задовольнити частково. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі направлення №000160 від 26.08.2010 року відповідачем була проведена документальна виїзна планова перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 року по 30.06.2010 року, в результаті якої перевіряючими був складений акт від 08.09.2010 р. № 399/17-00/211079656. Цим актом щодо позивача зафіксовано порушення п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» № 746/99 від 28.06.1999 року, а саме, загальний обсяг виручки позивача від реалізації продукції перевищив 500 000 гривень. На підставі вказаного акта перевірки відповідачем було анульоване свідоцтво платника єдиного податку серії Ж №371309 від 01.01.2010 року приватного підприємцю ОСОБА_1

Згодом, відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті якої складено акт №501/17-00/НОМЕР_1 від 12.11.2010 р. про порушення позивачем п.п 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п 3.1.1. п. 3.1. ст. 3, п.п 7.3.1 ст. 7, п.п. 9.3, 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.п 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». На підставі зазначеного акту, яким встановлено заниження податкових зобовязань на загальну суму 44488,42 грн. (в тому числі за основним платежем 33485,32 грн., та штрафними санкціями 11003,1 грн.), у відношенні позивача були винесені податкові повідомлення-рішення №/0 від 26 листопада 2010 року на вказані суми та податкове повідомлення-рішення №/0 від 26 листопада 2010 року про накладення штрафу в сумі 510 грн.

Скориставшись процедурою адміністративного узгодження, позивач оскаржив дані податкові повідомлення-рішення, подавши до відповідача скаргу з вимогами про їх відкликання.

В результаті розгляду скарги відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №000031700/0 від 28 січня 2011 року на суму грошового зобовязання - 44488,42 грн. (в тому числі за основним платежем 33485,32 грн. та штрафними фінансовими санкціями 11003,1 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції в Гусятинському районі Тернопільської області від 13 квітня 2011 року № 003991700/0 сума податкового зобовязання склала 45768,36 грн., в тому числі 34469,89 грн. податку на додану вартість та 11298,47 грн. штрафної санкції, застосованої відповідно по пп. 17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Листом Державної податкової інспекції в Гусятинському районі Тернопільської області від 13.04.2011 року податкове повідомлення-рішення від 28.01.2011 року №000031700/0 було відкликане.

Остаточна сума, що підлягає сплаті на користь держави за податковим повідомлення-рішенням відповідача № 003991700/0 від 13.04.2011 року, склала 45768,36 грн. (в тому числі 34469,89 за податком на додану вартість та 11298,47 грн. штрафні санкції). Податкове повідомлення-рішення від 28.01.2011 року №000031700/0 відкликане листом Державної податкової інспекції в Гусятинському районі Тернопільської області від 13.04.2011 року.

Адміністративний позов у даній справі поданий з вимогами про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 13 квітня 2011 року, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив через їх безпідставність, будуючи правову позицію на аналізі положень Законів України „Про податок на додану вартість, „Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами та підзаконних нормативних актів.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операції з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно ст. 2 цього Указу суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Статтею 5 зазначеного Указу визначено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Як видно з матеріалів справи позивач в період з 1 липня 2009 року по 31 грудня 2009 року одержав 554308,00 грн. виручки від реалізації товарів (робіт, послуг). З 1 січня 2010 року по 20 вересня 2010 року він перебував на спрощеній системі оподаткування, хоча мав зареєструватися платником ПДВ з 01.01.2010 року, а не з 20.09.2010 року, як це ним було зроблено.

Відповідно до пп.2.1 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» платником податку на додану вартість є будь-яка особа, підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку. В свою чергу, відповідно до п.2.3 ст.2 цього Закону особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Абзацом 2 пункту 9.4 ст. 9 цього ж Закону передбачено, що якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Окрім цього, відповідно до абзацу 4 цієї ж статті якщо особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8 ст. 9 цього Закону реєстрація діє до дати її анулювання, якщо особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин.

Пунктом 10.2 ст. 10 Закону «Про податок на додану вартість» визначено, що платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 зазначеного Закону датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

При цьому колегія суддів зазначає, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу податкове зобовязання в частині включення авансового платежу в сумі 71 378,00 грн. до складу обєкта оподаткування, так як з матеріалів справи вбачається, що ця сума була повернена замовнику послуг платіжним дорученням №36 від 28 вересня 2010 року (а.с. 45).

Як зазначалось вище датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата: для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

В матеріалах справи міститься акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2010 року підписаний між відділом освіти Гусятинською РДА та позивачем 20 вересня 2010 року (а.с. 49-53). Колегія суддів при аналізі наведених законодавчих положень зокрема підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» вважає, що обєктом оподаткування в цьому випадку може бути тільки сума вказана в цьому акті, яка стверджує про вартість виконаних робіт.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині оподаткування суми авансового платежу 71 378,00 грн. отриманого від відділу освіти Гусятинської РДА.

Згідно підпункту 7.2.8 пункту 7.2. ст.. 7 цього ж Закону платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону.

Підпунктом 7.8.1 пункту 7.8 ст. 7 Закону встановлено, що податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал, з урахуванням того, що: якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо податкова реєстрація особи анулюється у день інший, ніж останній день календарного місяця, то останнім податковим періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла до висновку, що постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі №2а-1970/1468/11 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Гусятинскому районі Тернопільської області № від 13 квітня 2011 року в частині нарахування податкового зобовязання з авансового платежу в сумі 71 378,00 грн.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.О. Яворський

Судді В.П. Сапіга

ОСОБА_2