Справа № 644/5722/15-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р.Справа № 644/5722/15-а

Головуючий 1 інстанції: Ізмайлов І.К.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Бенедик А.П., Суддя Філатов Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.2015р. по справі № 644/5722/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просив: зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області відновити його права ветерана війни - інваліда війни 2 групи у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» шляхом відміни стягнення з позивача податку на доходи фізичних осіб; зобов'язати відповідача відновити справжній розмір пенсії ветерана війни, полковника медичної служби у відставці, інваліда війни 2 групи в Афганістані, призначеної відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців кадрового складу збройних сил; зобов'язати відповідача відшкодувати незаконно утримані суми податку з 01.02.15 р.; зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі незаконно утриманих сум.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.15 р. по справі № 644/5722/15-а у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.15 р. по справі № 644/5722/15-а та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на отримання пенсії як ветеран війни - інвалід війни та користується пільгами відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та з 01.01.15 р. розмір його пенсії становить (разом з індексацією) 3874,66 грн. Розмір пенсії позивача був зменшений на 36,41 грн. у зв'язку з тим, що з частини перевищення пенсії позивача (три розміри мінімальної заробітної плати) утримується податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15% від суми такого перевищення. Також з перевищення пенсії позивача (три розміри мінімальної заробітної плати) утримується військовий збір у розмірі 1,5% від суми такого перевищення.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо утримання з пенсії сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 01.04.15 р. звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити його про підстави і обґрунтування заниження розміру пенсії. Листом № 430/1-14 від 15.04.15 р. позивачу надана відповідь на його заяву, в якій відповідач роз'яснив, що на виконання положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-УІІІ від 28.12.14 р.) у зв'язку із набранням чинності змінами до ПК України з 01.01.15 р. податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) утримується з суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Базою оподаткування у 2015 р. є суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання у частині, що перевищує 3654,0 грн. на місяць. Ставка податку становить 15% бази оподаткування, що не досягає десяти мінімальних заробітних плат на 01 січня звітного року (у 2015 - 1218,0x10=12180,0), для суми, що перевищує 10 мінімальних зарплат, застосовується ставка 20%.

Крім того, відповідач повідомив ОСОБА_1, що відповідно зазначеного вище Закону з 01.01.15 р. об'єктом оподаткування військовим збором (ВЗ) є доходи, визначені в ст. 163 ПК України, до яких належать суми пенсій (включаючи суму їх індексації) або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Ставка збору становить 1,5% бази оподаткування. Для пенсій, які разом із індексацією перевищують 3654,0 грн., у 2015 р. на розмір перевищення нараховується 1,5% ВЗ.

Загальний розмір пенсії позивача (разом з індексацією) станом на 01.01.15 р. складає 3874.66 грн. Розмір ВЗ становить 3,31 грн. ((3874,66 - 3654,0) = 220,66 х 1,5%). ПДФО - 33,1 грн. ((3874,66 - 3654,0) = 220,66 х 15%). Таким чином, відповідач зазначив, що розмір пенсії до виплати, починаючи з лютого поточного року, становить 3838,25 грн. (3874.66 - 3,31 - 33,1), що за висновком відповідача свідчить про те, що пенсія позивачу виплачується відповідно до норм та вимог чинного законодавства.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що він, як ветеран війни - інвалід війни 2 групи, звільнений від сплати податків, зборів і мита всіх видів та земельного податку на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, апелянт зазначив, що Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-УІІІ від 28.12.14 р.) не має права на існування та застосування його при відправленні правосуддя, оскільки на громадському рівні визнаний антиконституційним, антисоціальним та аморальним.

Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (ст. 7) надаються такі пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. Положеннями ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України ґрунтується на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.14 р. №77-VII відбулися зміни в ПК України, які стосуються оподаткування пенсійних виплат. Введення податку на доходи фізичних осіб з базою оподаткування, до якої віднесено суми пенсій (включаючи суму індексації, доплат, підвищень та інш.) або щомісячного грошового утримання, розмір яких перевищує 3654,0 грн. на місяць - у частині такого перевищення, запроваджено з метою дотримання вимог ст. 7 Бюджетного кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що оподаткуванню підлягає виключно сума перевищення, а не сума пенсії, як зазначає позивач у позові та в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення відповідачем вимог п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, ст. 165.1. ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: п. 165.1.3. сума відшкодування платнику податку розміру шкоди, заподіяної йому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у порядку та сумах, визначених законом; в п. 169.1.3 ст. 169 ПК України передбачений перелік податкових соціальних пільг та визначено, що з урахуванням норм абз. 1 п. 169.4.1 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: 169.1.3 у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної п. 169.1.1, - для такого платника податку, який: в) є особою, віднесеною законом до першої або другої категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, включаючи осіб, нагороджених грамотами Президії Верховної Ради УРСР у зв'язку з їх участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно п. 164.2.19 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплат.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» № 80 від 28.12.14 р. у 2015 р. встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 1218,0 грн., а тому згідно ПК України та Законом № 71 базою оподаткування у 2015 р. є суми перевищення пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, розмір яких є більшим, ніж 3654,0 грн. на місяць. Також, з 01.01.15 р. встановлений військовий збір, платниками якого є особи, визначені в п. 162.1 ст. 162 ПК України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела походження в Україні, і іноземні доходи. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування. Об'єктом оподаткування військового збору є доходи, визначені ст. 163 ПК України, до яких, зокрема, належать суми пенсій, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (в розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Обов'язки нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету відповідно п. 168.1.1 ст. 168 ПК України покладено на податкового агента, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку та зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу, що підлягає зарахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України. Відповідно п. 9.1.2 ст. 9 ПК України органи Пенсійного фонду України з 01.01.15 р. набули статусу податкового агента, а тому, як орган державної влади, а тому відповідно ст. 19 Конституції України відповідач зобов'язаний діяти на підставі, в межах та в спосіб, передбачений законами України.

У разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнятий пізніше.

Колегія суддів зауважує, що норми ПК України не суперечать ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не звужують права і свобод позивача, передбачені п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки, як зазначено вище, оподаткуванню підлягає виключно сума перевищення, а не сума пенсії (довічного грошового утримання), були і є чинними, тому підлягають виконанню відповідачем, як органом державної влади, а також їх застосуванню до правовідносин, які склалися з позивачем, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що підстав для стягнення утриманих коштів немає.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне зауважити, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. У разі якщо закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим або їх окремі положення визнаються неконституційними, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (№ 71-УІІІ від 28.12.14 р.) чи його окремі положення, що стосуються спірних правовідносин, неконституційними у встановлено порядку не визнавалися, твердження позивача щодо його антиконституційності, антисоціальності та аморальності є лише суб'єктивними судженнями позивача та не можуть враховуватися судом при вирішенні спірних правовідносин.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі утриманих сум, оскільки вони є похідними від первісних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно п. 9 вказаної вище Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявником в ході розгляду справи не зазначено, в чому безпосередньо полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.15 р. по справі № 644/5722/15-а прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.15 р. по справі № 644/5722/15-а - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.07.15 р. по справі № 644/5722/15-а за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.