Справа № 2а-3039/10/0370
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 рокуСправа № 2а-3039/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Похилі В.Д.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Повного товариства "Кропивський і компанія" "Ломбард-М" до Луцької обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство "Кропивський і компанія" "Ломбард-М" звернулося з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2010 року №/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками Луцької обєднаної державної податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку Повного товариства "Кропивський і компанія" "Ломбард-М" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. За результатами перевірки складено акт №2510/2200/20134292 від 28.04.2010 року, в якому зафіксовано порушення позивачем пункту 12.1 статті 12, пункту 19.2 «а» статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 5671 грн. 59 коп., в тому числі за березень 2007 року 272 грн. 63 коп., квітень 2007 року 402 грн. 30 коп., березень 2008 року 324 грн. 10 коп., грудень 2008 року 400 грн. 75 коп., лютий 2009 року 1535 грн. 77 коп., квітень 2009 року 549 грн. 58 коп., травень 2009 року 1738 грн. 68 коп., листопад 2009 року 447 грн. 78 коп. На підставі акту Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення від 20.08.2010 року №/2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників у розмірі 17014 грн. 77 коп., в тому числі за основним платежем 5671 грн. 59 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 11343 грн. 18 коп.

Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення від 20.08.2010 року №/2 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції та Державної податкової адміністрації у Волинській області. За результатами розгляду скарг позивача вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Позивач вважає податкове рішення-повідомлення від 20.08.2010 року №/2 незаконним, так як за позиковими операціями ломбард не є податковим агентом, оскільки під час видачі позики він не може виконувати обовязок щодо нарахування, утримання і перерахування до бюджету податку від імені та за рахунок його платника, адже на цей час сума позики не є доходом позичальника, а в разі, коли останній не викупить заставлену річ на день закінчення дії договору, ломбард не має коштів позичальника, з яких належало б утримати податок. Через це дохід фізичної особи, одержаний від ломбарду у звязку з невиконанням нею своїх зобовязань за договором позики, підлягає оподаткуванню у складі загального річного оподатковуваного доходу такого платника податку. Позивач просить суд задовольнити позов і визнати нечинним податкове рішення-повідомлення від 20.08.2010 року №/2.

01.12.2010 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 року №/3, яке прийняте на тій самій підставі, що і податкове повідомлення-рішення від 20.08.2010 року №/2.

У письмових запереченнях відповідач позов не визнав, зазначив, що при зверненні стягнення на не викуплені фізичною особою з ломбарду речі, попередньо отримані такою особою кошти у позику є доходом цієї фізичної особи, а тому у відповідності до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ломбард як податковий агент зобовязаний нараховувати, утримувати і сплачувати податок з доходу такої фізичної особи. Так за порушення позивачем вимог пункту 12.1 статті 12, пункту 19.2 «а» статті 19 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» позивачу визначено суму податкового зобовязання по податку з доходів найманих працівників у розмірі 5671 грн. 59 коп. та на підставі підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11343 грн. 18 коп. у податковому повідомлені-рішенні від 20.08.2010 року №/2 та повторно у податковому повідомленні-рішенні від 19.11.2010 року №/3, які вважає правомірними та такими що відповідають вимогам чинного законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подані суду заперечення в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, працівниками Луцької обєднаної державної податкової інспекції проведено планову виїзну перевірку Повного товариства "Кропивський і компанія" "Ломбард-М" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року. За результатами перевірки складено акт №2510/2200/20134292 від 28.04.2010 року, в якому зафіксовано порушення позивачем пункту 12.1 статті 12, пункту 19.2 «а» статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 5671 грн. 59 коп., в тому числі за березень 2007 року 272 грн. 63 коп., квітень 2007 року 402 грн. 30 коп., березень 2008 року 324 грн. 10 коп., грудень 2008 року 400 грн. 75 коп., лютий 2009 року 1535 грн. 77 коп., квітень 2009 року 549 грн. 58 коп., травень 2009 року 1738 грн. 68 коп., листопад 2009 року 447 грн. 78 коп. На підставі акту Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 року №/3, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників в розмірі 17014 грн. 77 коп., в тому числі за основним платежем 5671 грн. 59 коп. та штрафними (фінансовими) санкціями 11343 грн. 18 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Відповідно до статті 827 Цивільного кодексу України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Одним із способів забезпечення зобовязань за позикою (кредитом) є застава, умови якої повинні бути обумовлені сторонами у договорі позики.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із пунктом 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобовязані нараховувати, утримувати і сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік і подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Як зазначено у підпункті 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо об'єкт рухомого майна продається за посередництвом юридичної особи (її філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу) або представництва нерезидента, то така особа вважається податковим агентом платника податку стосовно оподаткування доходів, отриманих таким платником податку від такого продажу.

З огляду на положення підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 і пункту 12.3 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ломбард є податковим агентом, оскільки: саме за його посередництвом продається майно боржника; саме він нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку і повинен утримувати податок від суми такого доходу за рахунок платника, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних нормах цього Закону.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» доходом фізичної особи є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

Згідно з підпунктом 4.3.23 пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до переліку доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу, відноситься основна сума кредиту, що отримується платником податку.

Тобто, сума позики є доходом фізичної особи, яка її одержує, але до визначеного договором терміну (до її повернення) вона не є обєктом оподаткування. У разі невиконання фізичною особою зобовязання, забезпеченого заставою, тобто після закінчення терміну дії договору, у такої фізичної особи виникає обєкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб у вигляді суми коштів, отриманих у позику та не повернутих у встановлений договором строк.

Під час виплати грошових коштів за договором позики (при наданні позики) ломбарди як податкові агенти виконують функції лише в частині нарахування та виплати зазначених доходів (наданої позики).

При невиконанні фізичною особою зобовязання, забезпеченого заставою, після закінчення терміну дії договору та виникнення у фізичної особи обєкта оподаткування ломбард як податковий агент на підставі пункту 1.15 статті 1 та пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» зобовязаний виконати свої функції, а саме:

- нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок з доходів фізичних осіб у порядку, визначеному статтею 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»;

- надати відповідно до пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковому органу звітність за формою № 1-ДФ.

Підпунктом 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-III передбачено, що у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

В порушення вказаних вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» позивачем в період 2007-2009 років реалізоване заставлене майно без нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб. На підставі таких порушень, відповідачем правомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 5671 грн. 59 коп. та застосовано штрафні санкції в сумі 11343 грн. 18 коп. у відповідності до вимог пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, нарахування податковим органом позивачу податкового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій є правомірним, здійсненим у межах повноважень державного орану та у спосіб, встановлений законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачем було доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення 19.11.2010 року №/3.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Повного товариства "Кропивський і компанія" "Ломбард-М" до Луцької обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення 19.11.2010 року №/3 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої виготовлено 21 грудня 2010 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ю. Ю. Сорока