Справа № 2а-2169/10/0770
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2011 р. Справа № 33012/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. до Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській обл. про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про поновлення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду від 22.09.2010р. закрито в порядку п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження у адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. до Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській обл. про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про поновлення виконавчого провадження (а.с.19-20).

Вказану ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл., який покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, просить оскаржувану ухвалу скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.23-24).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем оскаржуються дії державного виконавця як субєкта владних повноважень та постанова про поновлення виконавчого провадження, що слід вважати правовим актом індивідуальної дії; при цьому суд помилково покликався на приписи ч.2 ст.85 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.383 ЦПК України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи поданої скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга в межах заявлених вимог не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали слідує, що закриваючи провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує дії та рішення державного виконавця по примусовому виконанню судового рішення, що постановлено в порядку цивільного судочинства; ст.383 ЦПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, постановленого в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає наведений висновок підставним і обґрунтованим, при цьому враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 09.06.2010р. позивач ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця та постанову ВП № 17943950 від 27.05.2010р. про поновлення виконавчого провадження, а також скасувати вказану постанову про поновлення виконавчого провадження (а.с.4-7).

Оскаржувані рішення та дії державного виконавця стосуються виконання судового рішення, яке постановлено в порядку цивільного судочинства, що стверджується додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської обл. від 18.02.2010р. та ухвалою цього ж суду від 21.04.2010р. про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.11-13).

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Звідси, правила ч.1 ст.181 КАС України розмежовують компетенцію судів щодо розгляду справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання рішень судів, які постановлені за нормами КАС України, та в порядку іншого (цивільного або господарського) судочинства. Зокрема, ст.383 ЦПК України передбачає можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців під час виконання судових рішень, ухвалених відповідно до наведеного кодексу.

Таким чином, у разі оскарження дій, рішень чи бездіяльності державних виконавців під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, наведені спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин заявлені позовні вимоги не носять характеру публічно-правового спору і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративної справи), а юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення таких.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість винесеної ухвали та закриття провадження у справі, оскільки в ухвалі суду наведені вірні мотиви та обґрунтування щодо неможливості розгляду наведеного позову в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, підставно і обґрунтовано прийняв рішення про закриття провадження у справі, ухвала суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.09.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі № 2а-2169/10/0770 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_2