Справа № 2а-1405/11/0970
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2011-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2011 р. справа № 2a-1405/11/0970

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали адміністративної справи за позовом Головавтотрансінспекції в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановами за №107740 від 21.10.2010 року та за №107792 від 09.11.2010 року в розмірі 1 020,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Головавтотрансінспекція в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення фінансових санкцій за постановами за №107740 від 21.10.2010 року та за №107792 від 09.11.2010 року в розмірі 1 020,00 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що 17.09.2010 року та 08.10.2010 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області виявлені порушення вимог положень статті 39 Закону України Про автомобільний транспортдопущені відповідачем, а саме: експлуатація легкового автомобіля, облаштованого як таксі без ліцензійної картки. Виявлені порушення зафіксовані в акті за №194987 від 17.09.2010 року та за №204782 від 08.10.2010 року. За наслідками розгляду вказаних актів, 21.10.2010 року та 09.11.2010 року, позивачем винесено постанови за №107740 та за №107792 про застосування фінансових санкцій в розмірі 510,00 грн. за вчинене правопорушення окремо за кожним факт. У передбачений строк сума застосованих фінансових санкцій в загальному розмірі 1 020,00 грн. відповідачем добровільно не сплачена.

22.04.2011 року судом відповідно до пункту 4 частини 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України винесено ухвалу про відкриття скороченого провадження по даній адміністративній справі, яку разом із копією позовної заяви та доданими до неї документів направлено відповідачу для подання заперечення або заяви про визнання позову.

10.05.2011 року на адресу суду повернулося поштове відправлення із ухвалою про відкриття скороченого провадження, копією позовної заяви та доданими до неї документами із відміткою за закінченням терміну зберігання. Однак згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.04.2011 року місце проживання відповідача значиться: вул. Будівельників, 17/95, м. Івано-Франківськ, тобто адреса, за якою надіслано поштове відправлення (а.с. 24). Згідно із частиною 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З огляду на вказане відповідача належним чином повідомлено про розгляд даної адміністративної справи в порядку скороченого провадження та про можливість надання заперечення проти заявленого позову.

Заперечення проти адміністративного позову, у відповідності до вимог частини 3 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у десятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття скороченого провадження у справі, відповідач до суду не подав.

Згідно із пунктом 2 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Суд, розглянувши та оцінивши матеріали справи в порядку скороченого провадження, відповідно до вимог статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що 17.09.2010 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області виявлено та задокументовано в акті за №194987 факт експлуатації відповідачем в м. Івано-Франківську легкового автомобіля (державний номерний знак НОМЕР_1), який йому належить, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки, що є порушення вимог статей 39, 60 Закону України Про автомобільний транспорт(а.с. 10). Позивачем, у відповідності до абзацу 4 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспортза виявлене порушення щодо відповідача, постановою про застосування фінансових санкцій за № 107740 від 21.10.2010 року, застосовано фінансові санкції в розмірі 510,00 грн. (а.с. 12).

08.10.2010 року працівниками територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Івано-Франківській області виявлено та задокументовано в акті за №204782 факт експлуатації відповідачем легкового автомобіля (державний номерний знак НОМЕР_1), облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки (а.с. 16). За допущені порушення позивачем винесено постанову за №107792 від 09.11.2010 року, якою застосовано фінансові санкції в розмірі 510,00 грн. (а.с. 18)

Відповідачем у передбачений строк загальна сума застосованих фінансових санкцій в розмірі 1 020,00 грн. добровільно не сплачена (а.с. 21).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначені Законом України Про автомобільний транспорт.

Статтею 6 Закону України Про автомобільний транспортвстановлено, що урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті здійснює державний контроль за недопущенням надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками, які не одержали відповідної ліцензії та ліцензійних карток на транспортні засоби, що при цьому використовуються.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України за №1190 від 08.09.2004 року Про утворення Головної державної інспекції на автомобільному транспортівизначено, що урядовим органом державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку і йому підпорядковується, є головна державна інспекція на автомобільному транспорті (Головавтотрансінспекція).

Згідно вимог пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року за №1567 Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті органами державного контролю на автомобільному транспорті є Головавтотрансінспекція, її територіальні управління в областях, Автономній Республіці Крим, м. Києві та м. Севастополі.

Статтею 39 Закону України Про автомобільний транспортвизначено перелік документів, на підставі яких виконують пасажирські перевезення, згідно положень якої автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі, є:

для автомобільного перевізника ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія таксі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інший документи передбачені законодавством України.

Стаття 1 Закону України Про автомобільний транспортвизначає, що ліцензійною карткою транспортного засобу є документ, який містить реєстраційні дані ліцензії та транспортного засобу.

Абзац 4 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспортє спеціальною нормою, якою встановлено, що за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки встановлюється штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами 4 та 5 статті 60 Закону України Про автомобільний транспортвстановлено, що від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту розглядати справи про стягнення у вигляді штрафів за порушення, викладені у цій статті, мають право посадові особи урядового органу державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті. Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пунктів 21, 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року за № 1567 Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспортідержавний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. При виявлені порушення законодавства складається акт, на підставі якого керівник органу державного контролю виносить постанову про застосування фінансових санкцій, що є обовязковою до виконання.

Пунктом 28 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України визначено, що фінансова санкція повинна бути перерахована субєктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом пятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій.

У передбачений законом термін сума застосованих фінансових санкцій відповідачем добровільно не сплачена. Постанова позивача, у відповідності до вимог пункту 32 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, відповідачем до вищого за підпорядкуванням органу державного контролю протягом 10 днів після її винесення чи до суду, не оскаржувалася (а.с. 21).

Суд зазначає, що при здійсненні відповідачем експлуатації легкового автомобіля, облаштованого як таксі наявність документів, передбачених статтею 39 Закону України Про автомобільний транспортє обовязком відповідача, порушення якого тягне наслідки у вигляді застосування штрафних санкції, передбачених статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення в дохід Державного бюджету з ОСОБА_1 (вул. Будівельників, 17/95, м. Івано-Франківськ) фінансових санкцій в розмірі 1 020,00 гривень за постановами про застосування фінансових санкцій за №107740 від 21.10.2010 року та за №107792 від 09.11.2010 року є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Змістовний аналіз норм Закону України Про автомобільний транспорт, постанови Кабінету Міністрів України № 1190 від 08.09.2004 року Про утворення Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, а також інших підзаконних нормативно-правових актів про автомобільний транспорт, дає підстави вважати, що Головавтотрансінспекція та її структурні підрозділи на місцях, як урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що уповноважений застосовувати до порушників законодавства України у даній сфері адміністративно-господарські санкції, у випадку невиконання такими порушниками вимоги про їх сплату у добровільному порядку вправі звертатися до суду із позовом про їх примусове стягнення.

Суд дійшов до переконання, що таке право Головавтотрансінспекції та її територіальних управлінь випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт і є невідємною частиною передбаченого законом права застосовувати санкції до тих субєктів господарювання, що допустили відповідні порушення.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 160, 163 та 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути в дохід Державного бюджету на рахунок № 0002, УДК в місті Івано-Франківську, код платежу 21081100, МФО 836014, код одержувача 20568100, з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, фінансові санкції в розмірі 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок за постановами за №107740 від 21.10.2010 року та за №107792 від 09.11.2010 року.

Постанову суду у відповідності до вимог частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України звернути до негайного виконання.

Відповідно до частини 9 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарження не підлягає.

Суддя Чуприна О.В.

Постанова складена 20.05.2011 року.