Справа № 2а-9304/10/0470
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2011 р. Справа № 2а-9304/10/0470

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,
за участю
представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 26 липня 2010 р. на виконання своїх владних повноважень звернулось Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів із адміністративним позовом, в якому позивач просить стягнути з Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6» на свою користь адміністративно-господарські санкції у розмірі 2 463 578,26 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 70 950,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не забезпечив працевлаштування інвалідів у відповідній кількості та не сплатив вчасно адміністративно-господарські санкції за нездійснення працевлаштування інвалідів у 2009 році.

Представник позивача до судового засідання надав клопотання, у якому просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду заперечення проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні в обґрунтування своїх заперечень представник відповідача пояснив, що Державне підприємство "Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6" на виконання Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вжив всіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інвалідів у необхідній кількості, а саме: інформував позивача про наявність вакансій для інвалідів шляхом подачі звіту за формою №10-ПІ; належним чином інформував Ленінський районний центр зайнятості про потребу у працевлаштуванні інвалідів шляхом подачі щомісячних звітів за формою № 3-ПН, і тому вини відповідача, що інваліди не працювали на підприємстві у необхідній кількості, немає.

Заслухавши пояснення представників відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Державним підприємством "Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6" подано Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2009 рік, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42, у якому середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача у 2009 році становила 2 375 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 344 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 487 осіб.

Відповідно до ч.3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.19 Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Як вбачається із матеріалів справи, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача у 2009 році становила 12 166 осіб, що підтверджується даними звіту за формою №10-ПІ за 2009 рік (а.с.5).

Виходячи із вищенаведеного, відповідач як роботодавець, що використовує найману працю 12 166 осіб, зобовязаний забезпечити встановлення нормативу 487 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, про що зазначено саме Відповідачем у звіті за формою №10-ПІ за 2009 рік.

Відповідачем працевлаштовано 344 інваліда, не працевлаштовано 143 інваліда, що підтверджується даними звіту підприємства за формою № 10-ПІ за 2009 рік (а.с.5). Зазначена кількість працевлаштованих інвалідів визначається відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.09.2005 року № 286.

Чинним у 2009 році законодавством не покладено на підприємства обовязок по виявленню працездатних інвалідів, що бажають працювати, а обовязок самостійно здійснити працевлаштування інвалідів не є тотожним з обовязком щодо здійснення пошуку бажаючих працювати інвалідів, і може бути виконаний лише у випадку звернення інвалідів (чи то їх направлення центром зайнятості) до підприємства з вимогою надати роботу (відповідно до рекомендації МСЕК, кваліфікації та побажань інваліда), при цьому підприємства повинні дотримуватись встановленого законодавством порядку вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, направлення звітів центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 19 Закону України «Про зайнятість населення» державна служба зайнятості має право одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані про наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників.

Процедуру подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420 за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до листа Дніпропетровського обласного центра зайнятості від 31.08.2010 № 12/11-3443 Державне підприємство "Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6" протягом 2009 року подало 12 звітів за формою № 3-ПН, що затверджено наказом Мінпраці України від 19.12.2005 року № 420 (а.с.14-36). Відповідно до цих звітів Відповідач зазначав про наявність вакансій для інвалідів у необхідній кількості (а.с.15-36).

Таким чином, Відповідач у 2009 році щомісячно впродовж дванадцяти місяців заявляв про вакансію «слюсар-ремонтник», «електричний монтер», «налагоджувальники станків» та «оператори станків» для працевлаштування 143 інвалідів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач проводив рекламні компанії, а саме: регулярно надавав оголошення до засобів масової інформації щодо наявності вакансій для працевлаштування інвалідів. Так, протягом 2009 року підприємством були надані оголошення в таких періодичних виданнях як «Робота та Облік» та «Трудові резерви» (а.с.132-152).

Судом встановлено, що Відповідач не відмовляв інвалідам у працевлаштуванні. Така інформація позивачем не спростована та від центру зайнятості до суду не надходила.

Таким чином, Відповідач виконав норматив для працевлаштування 487 інвалідів.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача, що виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів вважається лише їх фактичне працевлаштування, оскільки відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати, працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обовязок покладено на органи працевлаштування (державну службу зайнятості).

Згідно до ч.1 ст.20 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Враховуючи, що Відповідачем виконані всі вимоги Закону щодо працевлаштування у 2009 році інвалідів на підприємство, тому відсутні підстави для стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу, передбаченого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

За викладених вище обставин та відповідних доказів суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Виробниче обєднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_6» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складений 16.02.2011 р.

Суддя ОСОБА_1