Справа № 22-а/0690/4698/11
Суддя: Борисюк Р. М.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/4698/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 15 грудня 2009 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог він вказував на те, що має статус громадянина, який постійно проживає та працює на території зони гарантованого добровільного відселення, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, а тому на підставі ст.ст. 37,39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон України № 796-ХІІ) має право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, доплати до зарплати.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти виплачуються у розмірах менших, ніж встановлені Законом України № 796-ХІІ, позивач просив задовольнити його позов.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 15 грудня 2009 року позов задоволено частково. Суд визнав дії Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира неправомірними.

Крім того, суд стягнув на користь позивача із Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області кошти, на підставі ст. 37 Закону України № 796-ХІІ з 01.05.2008 року по 28.02.2009 року в сумі 2191 грн., із Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира на користь позивача суд стягнув доплату до заробітної плати у відповідності до вимог ст. 39 Закону України №796-ХІІ за період з 20.10.2004 року по 31.12.2005 року, з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 01.05.2008 року по 28.02.2009 року в сумі 24301 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира просить скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області з апеляційною скаргою не зверталося.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в ДП «УЕАПО Житомирської області» та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Овруцької РДА Житомирської області, має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17 м. Овруч Житомирської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст. 37 Закону України № 796-ХІІ, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Статтею 39 Закону України № 796-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в зоні гарантованого добровільного відселення, підвищуються на 2 мінімальні заробітні плати.

З матеріалів справи видно, що на виконання положень ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачем виплачувалися позивачеві передбачені ст.ст.37, 39 Закону виплати в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягають саме норми статей 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивача.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача по виплаті відповідних грошових коштів в розмірах, встановлених зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Разом з тим, визнавши неправомірними дії відповідача щодо неналежного нарахування і виплати позивачу відповідних грошових коштів, суд першої інстанції допустив помилку, визначивши конкретну суму заборгованості по сплаті таких виплат.

При цьому суд не врахував те, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що адміністративний суд повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум.

Згідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Виходячи із змісту наведеної норми закону доплата до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, не є заробітною платою і на цю доплату не поширюються вимоги ст.233 КЗпП України. Проте суд на це уваги не звернув.

У зв'язку з наведеним та враховуючи визначений ст.99 КАС України строк звернення до суду та дату звернення з позовом позивача до суду, якою є 06.04.2009 року, а також періоду заявлених ним вимог та Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, то в даному випадку задоволенню підлягали вимоги позивача в частині перерахування та виплат, передбачених ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а не з 1 вересня 1996 року, як визначив суд.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції було оскаржено лише Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира, у відповідності до вимог ст. 195 КАС України, рішення в частині предявлених вимог до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області перегляду в порядку апеляційного провадження не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 195,198,202,207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 15 грудня 2009 року в змінити, виклавши абзац четвертий та пятий резолютивної частини постанови у такій редакції:

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_2 допомоги до заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира здійснити нарахування та виплатуЗалезінському ОСОБА_3 доплати до заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з урахуванням виплачених коштів за вказаний період.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Судді: