Справа № 2-а-142/11
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2013-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а 142/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2011 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової Т.В.

при секретарі Бунякіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська адміністративний позов прокурора м.Дніпропетровська до Дніпропетровської міської ради про скасування рішення №3/24 від 22.11.2007 року -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор м.Дніпропетровська звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання рішення Дніпропетровської міської ради №3/24 від 22.11.2007 року "Про ситуацію стосовно фактів незаконного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" протиправним та його скасування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому було відмовлено в задоволенні протесту прокурора на оскаржуване рішення, що стало приводом звернення до суду з позовом. В оскаржуваному рішенні Дніпропетровської міської ради йшла мова про те, що на протязі 2006-2007рр. значна кількість земельних ділянок була передана в оренду згідно з договорами оренди, укладених на підставі рішень судів. Договори оренди за звичаєм подає на затвердження раді міський голова, проте в цих випадках договори оренди на затвердження Дніпропетровській міській раді не подавались, готувались земельним управлінням та підписувались першим заступником міського голови. Тому, рішенням №3/24 від 22.11.2007 року було визначено, що посадовим особам виконавчих органів міської ради не надаються повноваження на оформлення та підпис договорів оренди земельних ділянок, які було укладено на підставі рішень судів, без відповідного рішення міської ради.

Вважає, що вказане рішення Дніпропетровської міської ради прийнято з перевищенням меж службових повноважень, оскільки судові рішення обовязкові для виконання на території України, за їх невиконання передбачена відповідальність. Кожна особа має право звернутись до суду з приводу вирішення земельного спору, крім того, в разі незгоди Дніпропетровської міської ради з прийнятим судовим рішенням, вони мають право оскаржити його у вищу інстанцію. Тому, оскаржуване рішення відповідача, як підзаконний нормативно-правовий акт не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню, оскільки до повноважень міського голови не входить внесення до міськради на затвердження договорів, укладених на підставі рішень судів, з чого випливає встановлений Дніпропетровською міською радою протиправний незаконний порядок невиконання судових рішень.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на викладене в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав письмові заперечення, згідно з якими позов не визнав, просив в ньому відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, cуд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування , інших посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.77 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому рядку.

Відповідно до пункту 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів місцевого самоврядування можуть визнаватися незаконними в судовому порядку.

Пунктом 1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових акт правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 22 листопада 2007 року сесією шостого скликання Дніпропетровської міської ради прийнято рішення №3/24 "Про ситуацію стосовно фактів незаконного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок", відповідно якого вирішено заступникам міського голови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вжити заходів щодо розірвання договорів оренди земельних ділянок, які були укладені з 01.05.2006 року на підставі рішень судів та не були подані на затвердження міській раді, згідно з п.16 ст.42 Закону України "Про місце самоврядування в Україні" , рекомендовано міському голові своїм розпорядженням дати відповідне доручення щодо проведення службового розслідування, із залученням депутатів міської ради, по вищезазначеному питанню та відсторонити на час службового розслідування від виконання своїх службових обовязків першого заступника міського голови ОСОБА_3 та начальника земельного управління Дніпропетровської міської ради ОСОБА_4; доручено постійним комісіям міської ради з питань соціального, економічного розвитку, бюджету і фінансів і з питань архітектури та містобудування спільно з юридичним управлінням міської ради та інспекцією ДАБК міської ради розробити порядок введення в експлуатацію обєктів за рішенням суду; посадовим особам виконавчих комітетів органів міської ради не надавати повноважень на оформлення та підпис договорів оренди земельних ділянок, які було укладено на підставі рішень судів, без відповідного рішення міської ради.

В обґрунтування оскаржуваного рішення зазначено, що протягом 2006-2007 рр. мали місце непоодинокі випадки незаконного будівництва, самовільного зайняття земельних ділянок, у тому числі з порушенням меж червоних ліній вулиць та проспектів міста, значна кількість земельних ділянок була передана в оренду згідно з договорами, укладеними на підставі рішень судів, які не були затвердженні Дніпропетровською міською радою. Вказані договори готувались земельним управлінням Дніпропетровської міської ради (ОСОБА_5І.) та підписувались першим заступником міського голови ОСОБА_3 Зазначено, що право надання в оренду або у власність земельних ділянок є виключною компетенцією міської ради, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Жодних обставин, які б свідчили про незаконність викладених фактів, в обґрунтування рішення не зазначено.

29 грудня 2007 року прокурором м.Дніпропетровська ОСОБА_6 внесено протест на вказане рішення Дніпропетровської міської ради від 22.11.2007 року №3/24. Втім, рішенням Дніпропетровської міської ради №40/32 від 21.05.2008 року вказаний протест прокурора відхилено з посиланням на виключну компетенцію Дніпропетровської міської ради з врегулювання земельних відносин.

Згідно з письмовим запереченням відповідача, вважають, що оскаржуване рішення прийнято в межах компетенції, оскільки воно покликано забезпечити запобіганню порушень чинного законодавства, і не повязано з ухиленням від виконання судових рішень. Крім того, здійснення повноважень міською радою оформлюється шляхом прийняття рішень. Також, зазначають, що особам, які звертаються до суду з вимогами про зобовязання ради передати їм у користування земельну ділянку (чи то у власність) суди мають відмовляти. Тобто, особи мають право на звернення до суду лише у випадках визнання права, визнання недійсними рішення, зобовязання розглянути звернення, оскарження дій чи бездіяльності, тощо.

Відповідно до ст.140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено виключний перелік повноважень міських рад, а ст.27 цього Закону повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, належать власні (самоврядні) повноваження.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 162 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні справи: при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень…

Згідно з ст.129 Конституції України, судові рішення обовязкові для виконання.

Відповідно до ст.14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З наведеного вище вбачається, що суди уповноважені розглядати спори, які виникають з земельних відносин, в тому числі з Дніпропетровською міською радою, крім того, особа не може бути обмежена у праві звернення до суду з адміністративним позовом, а прийнятті судом рішення, які набрали законної сили обовязкові для виконання на території України.

Крім того, слід зазначити, що порядок введення в експлуатацію обєктів за рішенням суду, який за оскаржуваним рішенням слід розробити визначеним Дніпропетровською міською радою особам, вже дійсний в Україні та визначений ст.182 ЦК України, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства Юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. (із змінами та доповненнями).

Тобто, доводи відповідача спростовані судом, оскільки прийняте рішення суперечить нормам чинного законодавства, прийняте з перевищенням повноважень та без належного обґрунтування, оскільки як вже зазначалось раніше, доказів, на підтвердження підстав, які стали основою для прийняття оскаржуваного рішення не надано.

Власне зі змісту самого рішення Дніпропетровської міської ради від 22.11.2007 року вбачається, що останнім вирішено провести службове розслідування за фактами, викладеними в його обґрунтуванні, тобто, підстав для його прийняття станом на 22.11.2007 року не існувало.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог прокурора м. Дніпропетровська, які підлягають задоволенню в частині скасування п.п.3, 4 рішення Дніпропетровської міської ради від 22.11.2007 року, оскільки їх зміст суперечить вимогам закону та порушує встановлений в Україні порядок виконання судових рішень та введення обєктів в експлуатацію.

Згідно ст.94 КАС України державне мито слід віднести за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 6-11, 18, 19, 23, 69, 71, 94, 158-162 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов прокурора м.Дніпропетровська до Дніпропетровської міської ради про скасування рішення №3/24 від 22.11.2007 року - задовольнити частково.

Скасувати п.п.3, 4 рішення сесії шостого скликання Дніпропетровської міської ради №3/24 від 22.11.2007 року "Про ситуацію стосовно фактів незаконного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок".

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінським районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В.Шевцова