Справа № 2а-9119/10/0470
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/32866/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Приходько І.В.,

Олендера І.Я.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області правонаступника Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-9119/10/0470 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Оріон» (далі - Підприємство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2010 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0, № /0 від 22.03.2010 року щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток і податку на додану вартість.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення спростовуються наявними в адміністративній справі первинними документами.

3 травня 2012 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, позов задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № /0, № /0 від 22.03.2010 року визнані протиправними та скасовані.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 1.02.2010 року до 25.02.2010 року ДПІ була здійснена планова виїзна перевірка Підприємства щодо дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2009 року до 31.12.2009 року, за наслідками якої 1.03.2010 року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємством у порушення вимог пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 року «Про оподаткування прибутку підприємств» занижений податок на прибуток, у розмірі 49 284,00 грн., пп. 7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР від 3.04.1997 року «Про податок на додану вартість», п. 18 Порядку «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997 року, занижений податок на додану вартість, у розмірі 45 691,00 грн.

22 березня 2010 року ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: № /0 щодо збільшення Підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, у розмірі 68 997,30 грн., № /0 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у розмірі 68 536,50 грн.

Суди встановили, що 10.08.2012 року відповідно до вироку Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області директор Підприємства визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України і застосований до нього штраф, у розмірі 700 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР від 28.12.1994 року«Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України № 996-XIV від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Пунктом 2 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР від 3.04.1997 року «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з мстою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР визначено заборону на включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими первинними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Положеннями пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Згідно з пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №168/97-ВР право на віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу), виникає за правилом першої події, - або фактична сплата коштів продавцю в оплату придбаних товарів (робіт, послуг), або отримання податкової накладної в якій зазначені суми податку на додану вартість, що засвідчує факти придбання платником податків товару (робіт, послуг).

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: - або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; - або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Суди правильно зазначили, що лише у випадку відсутності податкової накладної платник податку позбавляється права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат та визнання недійсними установчих документів контрагента платника податку з моменту його реєстрації не може бути підставою для висновку про недійсність податкових накладних, виданих таким контрагентом на час здійснення господарської операції.

Згідно Довідки з ЄДРПОУ від 11.10.2010 року інформація щодо відсутності ПП «Будтрейдер» за місцезнаходженням внесена до Єдиного державного реєстру 23.09.2009 року, в той час, як господарські операції між Товариством та ПП «Будтрейдер» здійснювалися протягом січня та лютого 2009 року, що підтверджено податковими накладними, рахунками та актами здачі-прийому виконаних робіт.

Суди встановили, що всі порушення, на які посилається податковий орган у акті перевірки, зокрема щодо неповної сплати Підприємством податку на додану вартість у січні-лютому 2009 року, вчинено ПП «Будтрейдер», та вимога щодо повного відшкодування податку на додану вартість ПП «Будтрейдер» може бути предметом перевірки та оскарження податковим органом, при цьому положення Закону України «Про податок на додану вартість» не вимагають попереднього судового розгляду цієї вимоги з метою підтвердження права контрагента (Підприємства) на включення до податкового кредиту відповідної суми.

Щодо посилання податкового органу на висновок судово-почеркознавчої експертизи НДЕКЦ ГУМВС України в Дніпропетровській області №58/04-60 від 1.03.2010 року слід зазначити, що вказаний висновок не спростовує факт дійсності печаток ПП «Будтрейдер», проставлених на дослідженій в ході перевірки первинній документації Підприємства.

Крім того, зазначений висновок складений 1.03.2010 року, а перевірка ДПІ була здійснена з 1.02.2010 року до 25.02.2010 року тому посилання податкового органу на вказаний висновок у акті перевірки від 1.03.2010 року є безпідставним.

Суди обгрунтовано зазначили, що Підприємство правомірно включило до податкового кредиту за період січень-лютий 2009 року суми у загальному розмірі 39 427,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Здійснити заміну Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби на її правонаступника Криворізьку південну об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 травня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Приходько І.В.

Олендер І.Я.