Справа № К/9991/26654/12-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Київ К/9991/26654/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Головчук С.В., Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2005р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011р. у справі за його позовом до адміністрації Стрижанівської виправної колонії №81 про стягнення грошового утримання,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1400,65 грн заборгованості по грошовому утриманні за лютий 1998 року та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2005р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанцій рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом по УВС №7-ОК від 01.02.1993р. позивача було зараховано на посаду лікаря психіатра-нарколога, у званні підполковника, у Стрижавській установі ІВ-301/81.

Наказом УВС №25 від 03.03.1998р. позивач був звільнений зі Стрижавської ВК-81 з 01.03.1998р. за пунктом 64 «б» за станом здоров'я. При звільненні згідно грошового атестату позивач отримав 1376,22 грн грошового забезпечення.

Відповідно до записів особової картки позивач з жовтня 1997 року по день звільнення був відсутній на роботі у зв'язку із хворобою. У березні 1998 року після отримання підтверджуючих документів із позивачем проведено повний розрахунок за період по січень 1998 року, в тому числі, по оплаті листків непрацездатності, виплачено вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено факт його перебування на робочому місці в лютому 1998 року, не надано листка непрацездатності за цей місяць, а тому відповідачем правомірно утримано грошове утримання позивача за лютий 1998 року.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і є безпідставними, оскільки доказів виконання службових обов'язків у лютому 1998 року в ході розгляду справи надано не було, відповідач факт перебування в цей час позивача на робочому місці заперечує, а саме по собі звільнення позивача лише з 01.03.1998р. не може свідчити про виконання ним обов'язків служби у лютому.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що з нього було утримано безпідставно виплачені кошти лише за грудень та січень, а також, що розслідування причин відсутності його на робочому місці не проводилось і стягнення не накладалось також є безпідставним і висновки судів не спростовує, оскільки такі обставини не є належними доказами факту перебування позивача на службі у спірний період.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2005р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: С.В. Головчук

С.С. Пасічник