Справа № 2а-9254/08/1370
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 22675/09/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2009р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.12.2008р. позивач ОСОБА_2-Я.М. звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. на її користь за рахунок Державного бюджету України недоплачену разову щорічну грошову допомогу до 5 травня як учаснику війни за 2008 рік у розмірі 1429 грн., а також понесені судові витрати (а.с.2).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2009р. заявлені позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 1378 грн. разової щорічної допомоги учаснику війни (ас.12-14).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.16-17).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що відповідач є бюджетною установою, яка проводить соціальні виплати згідно діючих норм законодавства та рішень про місцеві бюджети на відповідний рік. Бюджетні кошти використовуються лише на цілі, які визначені бюджетним призначенням; здійснення ж виплат разової допомоги ветеранам війни при відсутності бюджетних призначень буде кваліфікуватися як нецільове використання бюджетних коштів з відповідними наслідками.

Також судом не враховано, що Конституція України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну залежність одних законів від інших; спірна допомога є разовою, а чинним законодавством не передбачена можливість повторних виплат чи доплат цієї допомоги при подальшій зміні її розміру.

Окрім цього, позивач отримала спірну допомогу в розмірах, які були встановлені законами України про Державний бюджет України на відповідний рік; відповідач правомірно керувався нормами, якими врегульовані правовідносини щодо виплат, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, зокрема, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є учасником війни, що стверджується копією відповідного посвідчення (а.с.4).

З урахуванням наведеного, позивачу на підставі законів України про Державний бюджет на відповідний рік органом праці та соціального захисту населення виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2005 році в розмірі 50 грн., у 2006 році в розмірі 50 грн., у 2007 році у розмірі 55 грн., у 2008 році у розмірі 65 грн. (а.с.5).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими встановлювався розмір щорічної разової допомоги учасникам війни на 2008 рік у розмірі 65 грн., через що позивач має право на отримання допомоги у розмірі, який визначений ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без обмежень, встановлених вищевказаним Законом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (із урахуванням положень постанови КМ України № 183 від 12.03.2008р. «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») учасникам війни передбачена разова допомога у розмірі 65 грн.

Тобто, в даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня ветеранам війни.

Отже, для вирішення спору суду слід було визначитися, який із цих законів є пріоритетним та підлягав застосовуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997р. у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на всій території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнані неконституційними положення п.20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими частини пяті статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були викладені у новій редакції.

Водночас, згідно ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

При цьому відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, рішення Конституційного Суду України мають перспективну дію.

На момент виникнення спірних правовідносин, а саме на дату нарахування і виплати позивачу органом праці та соціального захисту населення відповідних коштів, положення Закону України про Державний бюджет на 2008 рік були діючими, а відповідно до ст.9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідача неправомірними щодо виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня в 2008 році немає, оскільки такий діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення спірних сум з відповідача, оскільки саме орган праці та соціального захисту населення зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум щорічної допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать.

Ураховуючи наведене, підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. задоволити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.02.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 праці та соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської обл. про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги учаснику війни, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня отримання постанови.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3