Справа № 2а-622/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2011 р. Справа № 33882/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 04.10.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Бірківської сілької ради Яворівського району Львівської обл., треті особи Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у Яворівському районі Львівської обл., ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та рішень органу місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду від 04.10.2010р. закрито в порядку п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Бірківської сілької ради Яворівського району Львівської обл., треті особи Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Управління Держкомзему у Яворівському районі Львівської обл., ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправними дій та рішень органу місцевого самоврядування, у звязку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с.100).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник ОСОБА_1, діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного закриття провадження у адміністративній справі (а.с.106-107).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду суперечить положенням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010р. у справі № 1-6/2010, через що наведений спір є публічно-правовим, торкається виконання субєктом владних повноважень своїх функцій, а тому повинен розглядатися адміністративним судом за правилами КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, відновлення становища, яке існувало до прийняття відповідачем спірних рішень, є неможливим через відчуження майна третій особі, а вимоги про визнання оспорюваних рішень не поєднані з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, тому справа не підлягає розгляду адміністративними судами.

Окрім цього, спір про право власності на спірну земельну ділянку розглядається в Яворівському районному суді Львівської обл.

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції слід вважати хибним і неправильним, виходячи з наступного.

Із змісту заявленого позову убачається, що позивач ОСОБА_2 просить визнати дії, вчинені Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської обл. під час вилучення в неї земельної ділянки площею 0,15 га по вул.Зеленій, 20 в с.Рокитно Яворівського району Львівської обл., неправомірними; визнати нечинним рішення Бірківської сільської ради Яворівського району Львівської обл., а саме рішення № 20 від 29.07.2010р. в частині вилучення в ОСОБА_2 спірної земельної ділянки площею 0,15 га та п.1 рішення № 27 від 28.10.2001р. щодо безкоштовної передачі ОСОБА_3Ф.у власність земельної ділянки на вул.Зеленій, 20 в с.Рокитно Яворівського району Львівської обл. (а.с.2-7).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1992 року їй було передано для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарської будівлі в постійне користування спірну земельну ділянку, після чого вона виготовила план земельної ділянки і будівельний паспорт, отримала дозвіл на виконання будівельних робіт, а тому стала забудовником.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз заявленого позову свідчить, що позивач фактично оскаржує рішення органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин про вилучення земельної ділянки та про її подальшу безоплатну передачу у власність третій особі, покликаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст.152, 155 Земельного кодексу України.

Таким чином, предметом розглядуваного спору є оскарження рішень органу місцевого самоврядування, які прийняті, як вважає позивач, з порушенням вимог закону.

Із матеріалів справи не вбачається зв'язок вказаних вимог із наявністю спору про право власності або користування земельною ділянкою, оскільки спір торкається правомірності прийнятих органом місцевого самоврядування рішень, при цьому останній у розглядуваних відносинах виступає субєктом владних повноважень.

В обґрунтування наведеного додатково колегія суддів враховує й те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010р. у справі № 1-6/2010 положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього рішення) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки по справі фактично оскаржуються рішення органу місцевого самоврядування, який у спірних відносинах виступає як субєкт владних повноважень, із змісту заявленого позову та характеру спірних правовідносин не вбачаються ознаки спору про право, тому розглядуваний спір належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження в адміністративній справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на продовження розгляду в іншому складі суду.

Керуючись ст.28, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_2, задоволити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 04.10.2010р. про закриття провадження в адміністративній справі № 2а-622/10/1319 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду справи в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_5