Справа № 804/5933/15
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2015 рокусправа № 804/5933/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Нагорної Л.М. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал»

Дніпропетровської міської ради,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 26 травня 2015 року

у справі № 804/5933/15

за позовом Дніпропетровського обласного відділення

Фонду соціального захисту інвалідів,

вул. Чкалова, 11, м. Дніпропетровськ, 49101;

до відповідача Комунального підприємства «Дніпроводоканал»

Дніпропетровської міської ради,

вул. Красна, 21а, м. Дніпропетровськ, 49101;

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив: Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано позов до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у загальному розмірі 1.136.467,54 грн. за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд (суддя Кальник В.В.) своєю постановою від 26 травня 2015 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, Позивач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що підприємством були створені робочі місця для інвалідів.

Єдиною обов'язковою формою інформування підприємством, установою, організацією, незалежно від форм власності, щодо наявності у таких підприємствах, установах, організаціях вільного робочого місця (вакантної посади) для працевлаштування інваліда, є затверджена форма звітності - форма № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій».

Звіти за формою № 3-ПН надавались центру зайнятості у 2009 році.

Таким чином, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з наявністю вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, не є правильним.

Просить постанову окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. У позові відмовити.

Процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні Сторони не скористались.

З огляду на приписи статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України після перерви, відповідно, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обставини справи: за даними звіту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради «про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік» (форма 10-ПІ річна) -

середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу 3715 осіб;

кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу - 149 осіб;

середньооблікова кількість штатних працівників-інвалідів - 103 особи;

відсутність працевлаштованих інвалідів - 46 осіб;

середньорічна заробітна плата штатного працівника - 24.056,29 грн.;

сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 1.106.589,34 грн.

Стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, розрахованої за період з 16 квітня 2010 року по 14 липня 2010 року, у загальному розмірі 1.136.467,54 грн., було предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесені оскарженої постанови, виходить з наступного.

За позицією заявника апеляційної скарги, про що зазначено вище, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з наявністю вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, не є правильним.

Однак, відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII, підприємства, установи, організації <…> де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, стаття 19 цього Закону, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Поза сумнівом, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Дійсно, в силу статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Водночас, згідно до статті 18 цього Закону, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце та спеціалізоване робоче місце інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування ) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, за наведених приписів, тільки надання до центру зайнятості звітів про наявність вільних робочих місць та потребу в працівниках інвалідах не можна вважати вжиттям усіх необхідних та достатніх заходів для недопущення господарського правопорушення та, відповідно, звільнення від застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Отже, вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за нестворені в 2009 році робочі місця для інвалідів слід визнати обґрунтованими.

В межах апеляційної скарги підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі № 804/5933/15 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: Н.А. Олефіренко