Справа № 5/566-19/93А
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 1324/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Носа С.П.,

при секретарі судового засідання Романишин О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» на постанову господарського суду Львівської обл. від 07.10.2009р. у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛЗТА» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобовязань з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств, комунального та земельного податків, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.03.2005р. позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство /ЗАТ/ «Технопарк ЛЗТА» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції /ДПІ/ у Франківському районі м.Львова № 2488/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2489/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2402/10/15-3 від 14.02.2005р. та № 2490/10/15-3 від 14.02.2005р.; судові витрати покласти на відповідача (Т.1, а.с.2-14).

Постановою господарського суду Львівської обл. від 07.10.2009р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.2, а.с.85-92).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ЗАТ «Технопарк ЛЗТА», який покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (Т.2, а.с.97-102).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення грунтуються на помилкових висновках відповідача, оскільки при сплаті земельного податку позивач використовував дані Львівського управління земельних ресурсів, які викладені у відповідних довідках про визначення грошової оцінки земельних ділянок; відповідачем неправильно розрахований комунальний податок, при цьому документального обґрунтування цього розрахунку не наведено в акті перевірки.

Окрім цього, в частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств відповідачем не враховано представлених платником податків документів про введення в експлуатацію основних фондів, матеріалами справи підтверджується відображення позивачем в бухгалтерському обліку операцій протягом 2003 року з проведення ремонту (поліпшення) основних засобів; вірно відображено в податковому та бухгалтерському обліку платника податків операції по договору доручення № 59/д від 23.12.2002р., товарними і реальними є операції з придбання нафтопродуктів в рамках договору № 11-04/РН від 06.05.2004р.; правомірно нараховувалися позивачем амортизаційні відрахування на основні засоби, отримані як внесок до статутного фонду, оскільки їх вартість компенсувалася переданими корпоративними правами, емітованими юридичною особою.

У звязку із реорганізацією ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Технопарк ЛЗТА», судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну позивача (апелянта) його правонаступником - ТзОВ «Технопарк ЛЗТА» (Т.2, а.с.114-119).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої апеляційної скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, впродовж 02.11.2004р.-07.02.2005р. працівниками ДПІ у Франківському районі м.Львова проведено комплексну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» за період з 01.01.2003р.-01.07.2004р., по результатам якої складено Акт перевірки № 67/23-239/32326890 від 14.02.2005р. (Т.1, а.с.27-51).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого занижено податок на додану вартість /ПДВ/ на суму 13333 грн. 33 коп. (в тому числі за січень 2003 року - 13333 грн. 33 коп.); порушення вимог пп.8.1.1 п.8.1, пп.8.2.1 п.8.2, пп.8.4.3 п.8.4 ст.8, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого зменшено відємне значення обєкта оподаткування на 1582710 грн. та занижено податок на прибуток на 493050 грн., в т.ч. 2003 рік 493050 грн., порушення вимог ст.ст.7, 14 Закону України «Про плату за землю», в результаті чого занижено податкове зобовязання по земельному податку за період з 01.01.2003р. по 01.07.2004р. в сумі 59308 грн.; порушення вимог ст.15 Закону України «Про місцеві податки і збори», через що занижено комунальний податок на 18 грн. 70 коп.

На підставі наведеного Акта перевірки податковим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 2488/10/23-2 від 14.02.2005р. про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 20000 грн., з яких 13333 грн. 33 коп. за основним платежем та 6666 грн. 67 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2489/10/23-2 від 14.02.2005р. про визначення податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 986100 грн., з яких 493050 грн. за основним платежем та 493050 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2490/10/15-3 від 14.02.2005р. про визначення податкового зобовязання із земельного податку в розмірі 88962 грн., з яких 59308 грн. за основним платежем та 29654 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ 2402/10/15-3 від 14.02.2005р. про визначення податкового зобовязання з комунального податку в розмірі 188 грн. 70 коп., з яких 18 грн. 70 коп. за основним платежем та 170 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.22-25).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що проведена позивачем реалізація введених в експлуатацію основних фондів є відчуженням товарів, які придбані для подальшого продажу, оскільки відчуження таких відбулося до закінчення мінімального терміну їх використання в господарській діяльності платника податків, встановленого для основних фондів відповідно до пп.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»; відображений підприємством на 01.01.2004р. залишок на бухгалтерському рахунку 23 в сумі мінус 922893 грн. 58 коп. не підтверджений жодними бухгалтерськими документами та безпідставно не включений до складу валового доходу в І кварталі 2004 року як дохід від безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг в попередніх звітних періодах.

Окрім цього, в порушення вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» позивачем безпідставно віднесено до складу валових витрат витрати платника податків по управлінню майновим комплексом, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку; також позивач не має правових підстав для відображення в податковому обліку амортизаційних відрахувань, оскільки амортизоване майно було передано товариству в якості внеску до статутного фонду, через що підприємством не понесені жодні витрати на його придбання.

Позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту ПДВ з придбаних матеріальних активів, вартість яких не відноситься до складу валових витрат та не підтверджена розрахунковими та іншими документами; висновки податкового органу щодо нарахування зобовязань із земельного та комунального податків не спростовані жодними документами.

При цьому висновки проведеної по справі судово-бухгалтерської експертизи не прийняті судом до уваги, оскільки під час судового розгляду досліджувалися всі документи подані сторонами до матеріалів в їх сукупності.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

В частині визначення податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств колегія суддів враховує наступне.

Із змісту складеного Акта перевірки (п.2.1 «Валові доходи», п.2.2 «Валові витрати», п.2.3 «Амортизаційні відрахування») податковий орган прийшов до висновку про те, що позивачем допущено порушення вимог пп.8.1.1. п.8.1., пп.8.2.1. п.8.2., пп.8.4.3. п.8.4. ст.8, пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп.5.3.9. п.5.3, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого зменшено відємне значення обєкта оподаткування на 1582710 грн. та занижено податок на прибуток на 493050 грн.

Відповідно до розділу 2.1. «Валовий дохід» Акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.4.1 ст.4, пп.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та зазначено про заниження позивачем у ІІ півріччі 2003 року валових доходів на загальну суму 1333813 грн. 38 коп., оскільки останнім не включено в ІІ півріччі 2003 року до складу валового доходу вартості проданих основних фондів (корпусів №№ 2, 27 по вул.Тургенєва, 72 у м.Львові) на загальну суму 1333813 грн. 38 коп., оскільки дані основні фонди не використовувались в господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 днів.

Разом з тим, згідно Акту приймання-передачі № 1 від 23.12.2002р. ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» було передано ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в якості внеску до статутного фонду майно у вигляді основних фондів /будівель, споруд, інженерних комунікацій та обладнання для формування цілісного майнового комплексу/, в тому числі і корпуси № 2 та № 27, які розташовані за адресою: м.Львів, вул.Тургенєва, 72 (Т.1, а.с.52-59).

В грудні 2002 році позивачем введено в експлуатацію вищевказані основні фонди, що підтверджується Актами введення в експлуатацію основних засобів № 1-133 від 25.12.2002р. (корпус № 2) та № 1-121 від 25.12.2002р. (корпус № 27) (Т.2, а.с.207-208).

На підставі укладених договорів купівлі-продажу від 08.09.2003р. та від 14.11.2003р. позивач здійснив продаж відповідно корпусу № 2 на користь ВАТ «Страхова компанія «Універсальна» та корпусу № 27 на користь Компанії «Financial and Investment Energy Holding».

Відповідно до пп.8.2.1 п.8.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Таким чином, для визначення основних фондів має значення не фактичний строк його експлуатації, а передбачуваний.

Підтвердження наведеного також є приписи п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затв. наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000р., відповідно до яких основні засоби це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Для віднесення обєкта до основних фондів і обліку їх в складі певної групи основних фондів має значення мета використання, очікуваний строк корисного використання, призначення обєкта, його вартість.

Згідно пп.8.2.2. п.8.2. ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до групи 1 основних фондів належать будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування, вартість капітального поліпшення землі).

Таким чином, господарські операції з продажу ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» вищевказаних корпусів слід вважати операціями з продажу основних фондів групи 1.

Відповідно до пп.8.4.3. п.8.4. ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі виведення з експлуатації окремих об'єктів основних фондів групи 1 у зв'язку з їх продажем балансова вартість групи 1 зменшується на суму балансової вартості такого об'єкта.

Сума перевищення виручки від продажу над балансовою вартістю окремих об'єктів основних фондів групи 1 та нематеріальних активів включається до валових доходів платника податку, а сума перевищення балансової вартості над виручкою від такого продажу включається до валових витрат платника податку.

Співставленням вартісних показників балансової вартості основних засобів ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» (корпусів №№ 2, 27) станом на дату їх продажу з вартісними показниками виручки від їхньої реалізації підтверджується перевищення виручки від такої реалізації над балансовою вартістю відповідно в сумах 2229 грн. 06 коп. (продаж корпусу № 2) та 18140 грн. 24 коп. (продаж корпусу № 27), які позивачем правомірно включив до валових доходів відповідних звітних податкових періодів на підставі пп.8.4.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Також у висновку проведеної по справі судово-бухгалтерської експертизи по вищевказаним обставинам дано відповідь про те, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» щодо заниження підприємством в ІІ півріччі 2003 року валових доходів на загальну суму 1333813 грн. 38 коп. (Т.2, а.с.4-11).

Відповідно до складеного Акта перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в порушення вимог пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включено до складу валового доходу за І квартал 2004 року залишок по кредиту бухгалтерського рахунку 23 «Виробництво» в сумі 922893 грн. 58 коп. як дохід від безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг в попередніх звітних періодах підприємством дану операцію відображено бухгалтерським проведенням Дт791-Кт23.

Однак, матеріалами справи підтверджується відображення ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в бухгалтерському обліку господарських операцій протягом 2003 року з проведення ремонту (поліпшення) основних засобів (Т.1, а.с.60).

Показниками декларації про прибуток ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» за 2003 рік документально підтверджується включення до складу валових витрат вартості за 2003 рік витрат на поліпшення основних засобів, всього на суму 1014000 грн., частково сума в розмірі 922893 грн. 58 коп. залишилась у складі витрат бухгалтерського обліку на рахунку 23.

Актами приймання виконаних робіт (типова форма № КБ-2В) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (типова форма № КБ-3) підтверджується документально здійснення в 2003 році робіт з ремонту (поліпшення) основних фондів ЗАТ «Технопарк ЛЗТА».

Відповідно до п.30 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затв.наказом Міністерства фінансів України № 561 від 30.09.2003р, та згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затв. наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000р., витрати на ремонт (поліпшення) основних фондів можна відносити на витрати підприємства або їх капіталізувати, тобто збільшувати вартість основних фондів на суму здійснених ремонтів в повному обсязі. Згадані проведення та коригування не порушують податкового обліку ні в розрізі розрахунку розміру валового доходу, ні валових витрат.

В Акті перевірки та в матеріалах справи відсутні посилання податкового органу на документальні джерела щодо визначення походження безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг на суму 922893 грн. 58 коп.; не вказано осіб, від яких отримано товари, послуги, роботи; не зазначено підстави здійснення таких операцій (цивільно-правові договори тощо); відсутні посилання на первинні документи, в яких фіксуються факти здійснення господарських операцій, в результаті яких ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» безоплатно отримано товари, послуги, роботи.

Відповідно до п.1.7 розділу 1 та п.2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затв. наказом ДПА України № 429 від 16.09.2002р., в разі виявлення порушень податкового і валютного законодавства, факти в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, які мають підтверджувати наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень.

У висновку судово-бухгалтерської експертизи по цим обставинам зазначено про те, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» щодо заниження підприємством у І кварталі 2004 року валових доходів на загальну суму 922893 грн. 58 коп. залишок по кредиту бухгалтерського рахунку 23.

Згідно висновків Акту перевірки позивач в порушення пп.5.2.1. п.5.2. та пп.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» неправомірно відніс до складу валових витрат вартість послуг у сумі 66666 грн. 67 коп. по управлінню майновим комплексом, наданих підприємством ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» в межах дії договору № 59/д від 23.12.2002р.

Матеріалами справи стверджується, що 23.12.2002р. між позивачем (власник) та ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» (підприємство) було укладено договір № 59/д, який передбачав передачу підприємству майна (основних фондів) для виконання від імені і за рахунок власника певних юридичних дій (доручення), зокрема, нести обовязки та користуватися правами орендодавця по укладених раніше договорах оренди майна та здійснювати інші дії, повязані з управлінням майном (основними фондами) (Т.1, а.с.61-63).

На підставі вказаного договору ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» здійснено операцію з передачі ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» основних фондів на суму 10170048 грн. 34 коп., що підтверджується Актом приймання-передачі основних фондів від 23.12.2002р. (Т.1, а.с.66-73).

Положенням п.10 вищевказаного договору передбачено зобовязання підприємства по виконанню доручення подати власникові звіт з доданням виправдувальних документів, якщо це вимагається характером доручення.

Виконання доручення підприємством підтверджується звітом про виконання договору від 30.06.2003р. та довідкою про грошові кошти, нараховані та отримані ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» і ТТЦ «Фенікс» за оренду по договорах оренди приміщень в будівлях і спорудах ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» та ЗАТ «Вантажна база ЛЗТА» за період з 23.12.2002р. по 30.06.2003р. (Т.1, а.с.74, 75).

Відповідно до виставленого ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» рахунку № 25 від 31.01.2003р. позивач перерахував на банківський рахунок підприємства часткову компенсацію понесених підприємством витрат у розмірі 80000 грн., в тому числі ПДВ (Т.1, а.с.64, 65).

Згідно п.5.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під валовими витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

При цьому формування такого документу як розрахунок доцільності та економічних ефектів від надання послуг по здійсненню певних юридичних дій чинним законодавством з питань оподаткування не передбачено.

Разом з тим, під час судового розгляду позивачем обґрунтовано доцільність укладення такого договору, а податковим органом не спростовано факт використання наведених послуг в господарській діяльності позивача.

У висновку судово-бухгалтерської експертизи по вищевказаним фактам зазначено про те, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» щодо завищення підприємством у І кварталі 2003 року валових витрат на суму 66666 грн. 67 грн., в звязку з включенням до складу валових витрат вартості послуг по управлінню майновим комплексом в межах дії договору № 59/д від 23.12.2002р.

Таким чином, позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат витрати в розмірі 66666 грн. 67 коп., понесені в якості оплати послуг, наданих в рамках договору № 59/д від 23.12.2002р.

В складеному Акті перевірки (розділ 2.2. «Валові витрати») зазначається про те, що ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в порушення вимог пп.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безпідставно відніс до складу валових витрат витрати по придбанню товарно-матеріальних цінностей без підтверджуючих документів на суму 1204456 грн. 67 коп.

Разом з тим, позивач правомірно включив до складу валових витрат вартість придбаного товару згідно договору на поставку нафтопродуктів № 11-04/РН від 06.05.2004р., оскільки наявні всі необхідні розрахункові та інші первинні документи по вказаним операціям, також нафтопродукти були придбані підприємством для використання у власній господарській діяльності.

Так, 06.05.2004р. між ПП «Рівне-Нафта» (продавець) та ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» (покупець) було укладено договір на поставку нафтопродуктів № 11-04/РН; поставки по цьому договору оформлялися сторонами відповідними додатками до договору і актами прийому-передачі продукції (Т.1, а.с.76-84).

За поставлені нафтопродукти ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» провів розрахунок в безготівковій формі повністю, що стверджується платіжними дорученнями № 830 від 25.06.2004р. та № 1335 від 28.09.2004р. (Т.1, а.с.84-85).

Крім того, вищевказані нафтопродукти в подальшому були реалізовані ЗАТ «Подільське борошно» відповідно до договору на поставку нафтопродуктів № 06/05/2004, факт їх реальної передачі контрагенту підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Також в цьому випадку відсутність товарно-транспортних накладних не підтверджує безтоварності господарських операцій, оскільки відповідно до ст.6 Статуту залізниць України, затв. постановою КМ України № 457 від 06.04.1998р., залізнична накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення та оформляється відправником у одному екземплярі (ст.23 Статуту залізниць, п.1.1., 1.2. Правил оформлення перевізних документів, затв. наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р.; станція призначення видає одержувачу накладну разом з вантажем (ст.23 Статуту залізниць).

Таким чином, розглядувані господарські операції є належним чином оформленими та їх здійснення підтверджується необхідними документами, відповідно до характеру транспортування залізнична накладна не повинна надаватися посереднику, при цьому податковий орган не був позбавлений можливості звернутися з відповідними запитами до залізниці для перевірки вищевикладених обставин.

Отже, ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» правомірно віднесло до складу валових витрат вартість придбаного товару згідно договору на поставку нафтопродуктів № 11-04/РН від 06.05.2004р.

Неправомірним слід вважати висновок податкового органу, який викладений в розділі 2.2. «Валові витрати» Акту перевірки про те, що ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в порушення вимог п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в 2003 році та 1 півріччі 2004 році при веденні обліку приросту (убутку) балансової вартості покупних товарів, матеріалів, сировини, комплектуючих виробів та напівфабрикатів на складах зайво віднесено до складу валових витрат витрати платника податку на загальну суму 125152 грн. 84 коп., в т.ч. за 2003 рік 108534 грн. 84 коп., за 1 квартал 2004 року 16618 грн.

Відповідно до абз.1 п.5.9. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Разом з тим, в Акті перевірки вказано лише бухгалтерські проводки без будь-яких посилань на первинні документи; в наведеній в Акті перевірки таблиці зазначено, що на початок 2003 року у позивача нібито повинно обліковуватись від'ємне значення загальної вартості матеріальних ресурсів на складах, що не відповідає дійсності, оскільки ревізорами не взято до уваги, що на початок 2003 року підприємство не проводило жодних операцій, через що не мало залишку покупних товарно-матеріальних цінностей чи напівфабрикатів.

Згідно висновку ДПІ у Франківському районі м.Львова, який викладений в розділі 2.3. «Амортизаційні відрахування» Акта перевірки, ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» завищено амортизаційні відрахування на загальну суму 777400 грн., в тому числі за 2003 рік - на 499400 грн., за 2004 рік на 278000 грн.

Зміст вказаних порушень полягає у тому, що позивач проводив нарахування амортизації на основні фонди, що отримані в якості внеску до статутного фонду, тобто на такі щодо яких підприємством не понесено жодних витрат на їх придбання.

Між тим, статутом ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» визначено, що одним із його засновників є ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури»; умовами Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» передбачено, що ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» в якості внеску до статутного фонду ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» передає у власність майно у вигляді основних фондів (будівлі, споруди, інженерні комунікації, обладнання) для формування цілісного майнового комплексу (Т.2, а.с.209-243).

На підставі Акту приймання-передачі № 1 від 23.12.2002р. ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» в якості внеску до статутного фонду передано ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» майно у вигляді основних фондів (будівель, споруд, інженерних комунікацій та обладнання) для формування цілісного майнового комплексу (Т.1, а.с.52-59).

Приписами пп.8.4.11 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено наступний порядок збільшення та зменшення балансової вартості основних фондів, внесених до статутного фонду підприємства, а саме

до продажу основних фондів та нематеріальних активів прирівнюються операції з внесення таких основних фондів та нематеріальних активів до статутного фонду іншої особи;

до придбання основних фондів та нематеріальних активів прирівнюються операції з включення таких основних фондів та нематеріальних активів до складу статутного фонду такої іншої особи з подальшим включенням основних фондів до відповідних груп.

Пунктом 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затв. наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000р., визначено, що первісною вартістю об'єктів основних засобів, які внесено до статутного капіталу підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість.

Оскільки амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів для власного виробничого використання (п.п.8.1.2 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»), то у цілях оподаткування П(С)БО 7 застосовується в частині порядку формування первісної балансової вартості основних фондів, що складається з витрат, безпосередньо пов'язаних з їх придбанням та доведенням до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Звідси, при внесенні майна (в тому числі основних засобів) учасниками (засновниками) господарського товариства до його статутного капіталу відбувається передача прав власності на таке майно за компенсацію у вигляді корпоративних прав (прав власності на частку (пай) у статутному фонді), емітованих вказаною юридичною особою, тобто у інвестора виникають витрати на придбання корпоративних прав.

Під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею (п.п.8.1.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Таким чином, первісною балансовою вартістю основних засобів, що внесені до статутного фонду підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість. Розмір амортизаційних відрахувань звітного періоду за такими активами повинен визначатися в порядку, встановленому п.п.8.3.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правильність оподаткування податком на прибуток вищевказаної господарської операції ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» підтверджується також листом ДПА України № 1087/6/15-1116 від 06.03.2001р. «Про амортизацію основних засобів, внесених до статутного фонду».

У висновку судово-бухгалтерської експертизи по наведеним обставинам міститься твердження про те, що дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» щодо завищення амортизаційних відрахувань за 2003-2004 рр. на загальну суму 777400 грн. по основних фондах, отриманих підприємством в якості внеску до статутного фонду.

В частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість колегія суддів враховує наступне.

Згідно висновку податкового органу, який викладений в розділі 2.5. Акту перевірки «Податок на додану вартість» ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» в порушення вимог пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» безпідставно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість з придбаних матеріальних активів, виконаних робіт, наданих послуг, вартість яких не відноситься до складу валових витрат в сумі 13333 грн. 33 коп., та які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.12.2002р. між ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» (власником) та ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» (підприємством) було укладено договір № 59/д, який передбачав передачу підприємству майна (основних фондів) для виконання від імені і за рахунок власника певних юридичних дій, зокрема, нести обовязки та користуватися правами орендодавця по укладених раніше договорах оренди майна та здійснювати інші дії, повязані з управлінням майном (основними фондами).

Відповідно до виставленого ВАТ «Львівський завод телеграфної апаратури» рахунку № 25 від 31.01.2003р. позивач перерахував на банківський рахунок підприємства часткову компенсацію понесених Підприємством витрат у розмірі 80000 грн., в тому числі ПДВ за ставкою 20% у розмірі 13333 грн. 33 коп.

Згідно з пп.7.4.1. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду.

Оцінка правомірності віднесення платником податків вказаних витрат до валових витрат дана колегією суддів вище.

Також матеріалами справи стверджується, що у позивача наявні всі документи, які підтверджують правомірність відображення цієї операції в податковому обліку та формування податкового кредиту, а також факт проведення часткової оплати наданих послуг (Т.1, а.с.74, 75, 128, 129).

В частині визначення податкового зобовязання по земельному податку колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який згідно з п.2 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затв. постановою КМ України № 15 від 12.01.1993р., включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування фунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

Пунктом 4 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затв. постановою КМ України № 15 від 12.01.1993р., передбачено, що державний земельний кадастр ведеться Держкомземом, Комітетом по земельних ресурсах і земельній реформі Республіки Крим, управліннями земельних ресурсів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

При складанні розрахунків по платі за землю та розрахунку розміру податку на землю ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» використовував дані Львівського управління земельних ресурсів, що викладені у відповідних довідках №№ 8504 та 8505 від 31.01.2003р. про визначення грошової оцінки земельних ділянок, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Тургенєва, 72.

Так, відповідно до довідки Львівського міського управління земельних ресурсів № 8504 від 31.01.2003р. площа земельної ділянки складає 65720 кв.м., її грошова оцінка становить в розмірі 27310609 грн. 20 коп., а функціональне використання визначено як землі промисловості (землі легкої промисловості); згідно довідки Львівського міського управління земельних ресурсів № 8505 від 31.01.2003р. площа земельної ділянки складає 1710 кв.м., її грошова оцінку становить 1480432 грн. 50 коп., її функціональне використання визначено як землі комерційного використання (землі іншої комерційної діяльності) (Т.1, а.с.88, 89).

Вищевказані грошові оцінки земельної ділянки здійснені на підставі Методики грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затв. постановою КМ України № 231 від 23.03.1995р., та Порядку грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затв. наказом Державного комітету України по земельним ресурсам, Державного комітету України по справам містобудування та архітектури, Міністерства сільського господарства та продовольства України та Української академії аграрних наук № 76/230/325/150 від 27.11.1995р.

Співставленням даних вищевказаних довідок про визначення грошової оцінки земельної ділянки з даними Зведеного розрахунку сум земельного податку за 2003р. та Податкового розрахунку земельного податку за 2004р. підтверджується відповідність складення ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» у 2003р.-2004р. звітності по земельному податку із даними щодо цільового використання підприємством земель, встановленого Львівським управлінням земельних ресурсів.

При цьому платником податку вірно враховано цільове призначення земельної ділянки, тобто віднесення її до категорій землі промисловості (застосований коефіцієнт функціонального використання 1,2) та землі комерційного використання (застосований коефіцієнт функціонального використання 2,5).

У відповідності до ст.7 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» сплачувався в розмірі 1 (одного) відсотка від грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи дослідженням поданих документів не підтверджується документально обґрунтованість висновку податкової перевірки ЗАТ «Технопарк ЛЗТА» щодо заниження підприємством податкового зобовязання по земельному податку за період з 01.01.2003р. по 01.07.2004р. на загальну суму 59308 грн.

В частині визначення податкового зобовязання по комунальному податку колегія суддів враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для нарахування податкового зобовязання з комунального податку є висновок податкового органу про заниження середньо-спискової чисельності працюючих в окремі періоди, зокрема за жовтень 2003 року - на 1 особу, за грудень 2003 року - на 5 осіб та за травень 2004 року - на 5 осіб.

Однак, такий висновок податкового органу зроблено в порушення п.1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок, оскільки в Акті перевірки, який став підставою для донарахування податкового зобовязання по даній обставині, відсутні будь-які посилання на первинні чи інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність факту вищевикладеного порушення, не зазначено, на підставі яких документів ревізором зроблено перерахунок середньо-спискової чисельності та виявлено розбіжності, не вказано реквізити згаданих звітів по праці (Т.1, а.с.85-87).

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що податковим органом неправомірно проведено визначення податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств, податку на додану вартість, земельного та комунального податків.

Окрім цього, на думку колегії суддів, судом першої інстанції в порушення ч.5 ст.82 КАС України безпідставно та необгрунтовано не прийнято до уваги висновки проведеної по справі судово-бухгалтерської експертизи.

Таким чином, заявлений позов підлягає до задоволення, при цьому, виходячи із передбачених ст.162 КАС України повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, спірні податкові повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м.Львова № 2488/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2489/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2402/10/15-3 від 14.02.2005р. та № 2490/10/15-3 від 14.02.2005р. слід визнати протиправними і скасувати.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛТЗА» задоволити.

Постанову господарського суду Львівської обл. від 07.10.2009р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛТЗА» задоволити.

Визнати протиправними і скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Франківському районі м.Львова податкові повідомлення-рішення № 2488/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2489/10/23-2 від 14.02.2005р., № 2402/10/15-3 від 14.02.2005р. та № 2490/10/15-3 від 14.02.2005р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопарк ЛТЗА» понесені судові витрати у розмірі 03 (три) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_2