Справа № 2а-41/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. < Текст >Справа № 33311/11/9104

Суд Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А. та Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Шумського районного суду Тернопільської обл. від 12.01.2011р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції Тернопільської обл. про визнання протиправною і скасування постанови про повернення виконавчого документу, -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою судді районного суду від 12.01.2011р. відмовлено в порядку ст.109 КАС України у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції Тернопільської обл. про визнання протиправною і скасування постанови про повернення виконавчого документу, оскільки такий не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с.1).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с.13-15).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали слідує, що відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя районного суду виходив з того, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця оскаржуються в порядку, передбаченому цивільним судочинством (а.с.1).

Як слідує з матеріалів справи, 05.01.2011р. позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати постанову державного виконавця від 21.12.2010р. (ВП № 19740171) про повернення виконавчого документа стягувачеві, остання винесена в рамках виконавчого провадження (а.с.7-8).

Аналіз наведених обставин вказує на те, що позивачем фактично оскаржується постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві, яка винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-639, що виданий 14.08.2009р..

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вищезгаданому Законі, які спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) і здійснюються на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначеними цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (ДВС), що входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання рішень судів України та інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на ДВС, в порядку, передбаченому Законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді даної заяви слід враховувати вимоги частини 2 статті 4 КАСУ. Згідно з цією нормою, до юрисдикції адміністративних судів не належать публічно-правові спори, щодо яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Процесуальні відносини, пов'язані з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності ДВС, одночасно регулюють норми КАСУ (стаття 181), Цивільного процесуального кодексу України (розділ VII), Господарського процесуального кодексу України (Стаття 121-2 ГПК), які не суперечать один одному. Так, згідно статті 383 ЦПК, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судового рішення, прийнятого відповідно до ЦПК, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ст.384 ЦПК України скарга може бути подана до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 385 ЦПК України передбачені такі строки для оскарження дій державних виконавців:

- 10-денний термін з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

- 3-денний термін з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги характер розглядуваного спору, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано постановлену вказану ухвалу.

Доводи апелянта в іншій частині на неправомірність прийнятої ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160,195, 197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Шумського районного суду Тернопільської обл. від 12.01.2011р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 2а-41/11/1917 залишити без задоволення, а згадану ухвалу судді без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_2