Справа № 804/6338/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2015 р. Справа № 804/6338/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Ніколайчук С.В.
суддя Борисенко П.О.
суддя Кучма К.С.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до відповідача-1: Дуднік О.С. державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції про скасування рішення,-
15.05.2015р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача-1: Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції; відповідача-2: Реєстратора реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Дуднік Ольги Сергіївни, в якому просить суд:
- скасувати повністю рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Дуднік Ольги Сергіївни державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 23.04.15р. №20870499 про відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2;
- зобов'язати реєстраційну службу Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, зареєструвати за ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1), право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.06.11р. за гр. ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та право на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 17.04.15р. позивач звернулась із заявою до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 12.05.15р. позивач отримала рішення реєстратора за №20870499 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. У рішенні, як на підставу для відмови в реєстрації відповідач-1 посилається на те, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна та вищезазначене нерухоме майно, є самочинно реконструйованим і не прийнято в експлуатацію, як цього потребує чинне законодавство. Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними, а рішення від 23.04.15р. №20870499 про відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку.
Ухвалою суду від 20.05.15р. відкрито провадження по справі №804/6338/15 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.06.15р.
В подальшому розгляд справи відкладався на 16.06.15р.
16.06.15р. зупинено провадження по справі до 26.06.15р., про що винесено ухвалу суду.
В подальшому розгляд справи відкладено на 03.07.15р. та 22.07.15р.
16.07.15р. Розпорядженням №358д призначено розгляд даної сапрви у складі колегії судді: головуючого судді - Ніколайчук С.В., суддів: Кальник В.В., Кучма К.С.
22.07.15р. в зв'язку з перебуванням судді Кальника В.В. у відпустці, розпорядженням №363д здійснено заміну члена колегії по справі №804/6338/15, розгляд справи призначено у складі колегії суддів: головуючого судді - Ніколайчук С.В., суддів: Борисенко П.О., Кучма К.С.
22.07.15р. позивач та відповідач в судове засідання не з'явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. 35 КАС України, докази чого наявні в матеріалах справи. Відповідач, письмові заперечення на пропозицію суду не надав.
26.06.15р. Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції подала до суду заперечення, в якому просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, з огляду на те, що орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви та виконання дій за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру, тому Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції виконувала виключно дії з передачі пакету документів та заяви позивачки про реєстрацію права власності на нерухоме майно, є посередником між позивачем та Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України.
22.07.15р. позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.
Враховуючи клопотання позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного:
17.04.2015 року гр. ОСОБА_1 подала до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області заяву для проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.
За результатами розгляду вищезазначеної заяви відповідач-1, керуючись ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п.п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, прийняв рішення № 20870499 від 23.04.2015 року, яким відмовив у державній реєстрації права приватної власності на домоволодіння, за гр. ОСОБА_1, з посиланням на те, що
Заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Та звернув увагу, на те, що з технічного паспорту об'єкта житлового будинку за заявником вказано право власності на вищезазначене нерухоме майно, яке є самочинно реконструйованим і не прийнято в експлуатацію, як цього потребує чинне законодавство.
Не погоджуючись з вказаним рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 23.04.15р. №20870499 Дудник О.С. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
З матеріалів справивбачається, що 26 липня 2011 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області за ОСОБА_1 визнано право власності на на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, власником якого в цілому був ОСОБА_5 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 грудня 2005р.; визнано за ОСОБА_1 Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та області власником якої в цілому (площею 0,1284) був ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №170393 виданого 23 грудня 2002 Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5991.( Набрало законної сили 26.07.2011р.)
Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав, нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Частиною 1 статті 24 цього Закону передбачено, що державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.
Вказаний перелік є вичерпним, відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.
Так, пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у випадку коли подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, реєстратор не наділений повноваженнями здійснювати реєстрацію права або його припинення.
Як встановлено судом, вище наведені підстави для відмови у даному випадку відсутні а обставини, які зазначив реєстратор у своєму рішенні не підпадають під визначення підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Пунктом 20 Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких об'єктів.
Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.
За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом № 1952.
Згідно з пунктом 28 цього Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У спірному рішенні реєстратор вказав, що заява подана на реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 без узаконення та введення в експлуатацію житлового будинку.
Однак, в даному випадку, рішення Апеляціного суду Дніпропетровської області від 26.07.11р., яким за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, власником якого в цілому був ОСОБА_5 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 грудня 2005р.; визнано за ОСОБА_1 Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та області власником якої в цілому (площею 0,1284) був ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №170393, виданого 23 грудня 2002 Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5991, є правовстановлюючим документом, який підтверджує виникнення права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Частиною 4 статті 357 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Твердження відповідача-1, що документи подані для проведення державної реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, суд не бере до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначеної обставини останнім не надано.
Натомість, Інформація з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить про те, що відомості щодо обтяжень по спірному об'єкту відсутні, а також про відсутність у відповідному реєстрі відомостей щодо заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, як і відомості про інші речові права, окрім, зареєстрованого права власності на 1/1 частку домоволодіння №12 по вул.Звьоздній,12 у смт.Ювілейне Дніпровського району, Дніпропетровської області за ОСОБА_5.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.12.2005р. колишній чоловік ОСОБА_5 зареєстрував право власності на 1/1 частку домоволодіння АДРЕСА_1. Саме в зв'язку з цією обставиною право власності на домоволодіння було раніше зареєстроване, а вже 26.07.11р. зазначеним вище рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області визнано право на спірне майно за гр. ОСОБА_1, власником якого був ОСОБА_5
Таким чином, вищенаведені доводи відповідача-1 визнаються судом не доведеними і безпідставними.
Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 23.04.2015 року № 20870499, державним реєстратором не здійснено посилання на конкретний пункт статті 24 Закону, як на підставу для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на нерухоме майно.
Враховуючи викладене вище, а також те, що рішенням суду за позивачем визнано право власності на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 таке право власності підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стосовно позовних вимог про зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвати за ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) право власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, суд зазначає наступне.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо здійснення реєстрації є виключною компетенцією уповноваженого органу.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, а вчиненню реєстраційної дії передують етапи перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважних органів.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Таким чином, вищевказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.
Разом з тим, правилами ст. 105 КАС України стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключено можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР №9341137).
В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Враховуючи вищенаведене, а також враховуючи викладений вище висновок суду про необхідність скасування рішення № 20870499 від 23.04.2015 року про відмову у здійсненні реєстраційних дій, винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дуднік Ольги Сергіївни, суд зобов'язує відповідача-1 повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), зареєстрованої у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.04.2015 року 11:25:18 за реєстраційним номером 11048500.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасувати рішення № 20870499 від 23.04.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дуднік Ольги Сергіївни та зобов'язання відповідача-1 розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану позивачем 17.04.15р. за реєстраційним номером 11048500.
В решті позовних вимог суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких, позивачеві відмовлено.
Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до відповідача-1: Дуднік О.С. державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції про скасування рішення - задоволити частково.
Скасувати повністю рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дуднік Ольги Сергіївни від 23.04.15р. №20870499 про відмову в реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 та на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.
Зобов'язати Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), зареєстровану у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.04.2015 року 11:25:18 за реєстраційним номером 11048500, відповідно до вимог чинного законодавства.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь гр. ОСОБА_1 судовий збір в сумі 36,54 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.В. Ніколайчук П.О. Борисенко К.С. Кучма