Справа № 2а/1770/5641/2011
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/5641/2011

08 лютого 2012 року 09год. 55хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпромсервіс"
до Державна податкова інспекція у м.Рівне
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.09.2011р. №
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромсервіс» звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівне про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20.09.2011 року.

Адміністративний позов в повній мірі підтримано представником позивача в судовому засіданні, який пояснив, що 20.09.2011 року відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток ТОВ «Укрпромсервіс», за результатами якої зафіксовано порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобовязання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України. Однак, на думку позивача, зазначений висновок податкового органу є безпідставними, оскільки узгоджена сума податкового зобовязання, яке було визначено позивачем в уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств за ІІ квартал (півріччя) 2009 року повністю було погашено за рахунок переплати, визначеної в уточнюючих розрахунках за ІІІ квартал 2009 року та за 2009 рік, які подані до податкового органу 04.11.2010 року. Сума штрафу, нарахована платником самостійно у звязку з виправленням помилки, визначена в уточнюючому розрахунку за ІІ квартал 2009 року, позивачем сплачено повністю. Проте, відповідач зарахував вказану суму не в рахунок сплати штрафних санкцій, самостійно нараховану платником у звязку з виправленням помилок, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості, внаслідок чого і нарахував зазначені суми штрафних санкцій. З такими діями ДПІ у м. Рівне позивач не погоджується, так як вважає, що законодавством податковому органу не надано право змінювати призначення платежу шляхом зміни податкових зобовязань в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. За наведеного, просив позов задовольнити, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 20.09.2011 року.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що перевіркою встановлено, що в автоматизованому режимі поза особовою карткою платника нарахована штрафна санкція на загальну суму 209,00 грн.. Оскільки станом на 01.01.2010 року за позивачем рахувалась недоїмка в сумі 14097,6 грн., в подальшому сплатою податку на прибуток в межах задекларованих податкових зобовязань, згідно поданих декларацій з податку на прибуток, перекривається недоїмка, яка виникла 09.10.2009 року, оскільки згідно із п. 1.6 Інструкції № 276 від 18.07.2005 року «Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами податкової служби України» проведення операцій в особових рахунках здійснюється в хронологічному порядку. Відповідно, першочергового нараховуються в автоматизованому режимі поза карткою особового рахунку платника штрафні санкції за несвоєчасну сплату по податкових повідомленнях-рішеннях.

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, які повністю співпадають з позицією, викладеною в письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ТОВ «Укрпромсервіс» зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Рівненської міської ради 23.11.1995 року, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Рівне з 04.01.1996 року та провадить такий вид господарської діяльності, як оптову торгівлю.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2010 року позивачем податковому органу подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок з податку на прибуток підприємства за ІІ квартал 2009 року.

У рядку 7 зазначеного розрахунку позивачем вказано суму недоплати 11263 грн., в рядку 8 позивачем вказано суму штрафу, нараховану платником самостійно у звязку з виправленням помилки 563,00 грн..

У відповідності до платіжного доручення № 727 від 04.11.2010 року позивачем сплачено задекларовану суму у розмірі 563,00 грн., призначення платежу: «самостійно нарахована штрафна санкція з податку на прибуток за ІІ квартал 2009 року».

ДПІ м. Рівне 20.09.2011 року щодо позивача була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток, за результатами якої складено акт № 665, за змістом якого вбачається про встановлення перевіркою порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобовязання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

20.09.2011 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким до позивача за порушення граничного строку сплати податкового зобовязання з податку на прибуток застосовано штраф у розмірі 20 % від суми грошового зобовязання 1045,00 грн., що становить 209,00 грн.

Вказане рішення оскаржувалось ТОВ «Укрпромсервіс» в адміністративному порядку, однак скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

В силу вимог п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобовязання минулих податкових періодів, зобовязаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі пяти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Таким чином, у випадку подання платником податку уточнюючого розрахунку, штрафні санкції у розмірі пяти відсотків від суми заниження податкового зобовязання минулих податкових періодів повинні бути сплачені до подання такого уточнюючого розрахунку.

В судовому засіданні встановлено, що уточнюючий розрахунок за ІІ квартал 2009 року (в якому визначено суму штрафу) було подано до податкового органу 04.11.2010 року.

Штрафна санкція в розмірі 563 грн. (згідно уточнюючого розрахунку за ІІ квартал 2009 року) сплачені позивачем 04.11.2010 року згідно платіжного доручення № 727. Таким чином, штрафна санкція сплачена позивачем до подання уточнюючого розрахунку.

Вказані обставини сторонами не заперечувалися та підтверджуються зворотнім боком облікової картки платника податків.

Відповідно до пояснень представника відповідача, відповідач на підставі п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, зарахував суму штрафних санкцій, що сплачені позивачем згідно платіжного доручення від 04.11.2010 року № 727, не в рахунок сплати штрафної санкції за вказане у платіжному дорученні періоди, а в рахунок сплати податкового боргу в порядку календарної черговості, а саме податкового боргу, що виник на підставі податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 від 25.09.2009 року.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення, за різними податками, зборами (обовязковими платежами) у рівних пропорціях. Як було визначено пп. 7.1.1 п. 7.7 ст. 7 Закону, джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку, а грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Згідно з п. 6 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» № 679-XIV від 20.05.1999 року систему, порядок і форми платежів визначає Національний банк України.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому, згідно з п. 3.8 зазначеної Інструкції, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику. Тому суми податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час існування відповідних правовідносин, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, який на момент існування відповідних правовідносин був спеціальним законом з питань оподаткування і установлював порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, було визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів відсутня зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань, передбаченого п. 7.7 ст. 7 Закону, податковий орган не був наділений правом чи обовязком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, суд вважає, що самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум штрафних санкцій у рахунок податкового боргу або тих податкових зобовязань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, було проведено неправомірно.

З аналізу норм Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 року, чинного на час виникнення та існування спірних правовідносин, якими встановлювалась відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень вичерпний і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкового боргу та податкових зобовязань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону. Отже, чинним на той час законодавством України не передбачалося застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобовязань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків повинні вживатися передбачені законодавством заходи примусового стягнення податкового боргу.

Аналогічна позиція викладена в ОСОБА_3 адміністративного суду України № 358/13/13-09 від 17.03.2009 року.

Враховуючи вищевикладене, ту обставину, що штрафна санкція, застосована до позивача податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 20.09.2011 року розрахована як санкція за порушення на 277 днів граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання за рахунок самостійної зміни податковим органом призначення платежу в платіжних дорученнях позивача, які ним оформлялися та подавалися в банк для оплати штрафних санкцій згідно уточнюючого розрахунку за ІІ квартал 2009 року, таке рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а відтак підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 94 КАС України присуджується на користь позивача в розмірі 28,23грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне № від 20.09.2011 року.

Стягнути на користь позивача з Державного бюджету України сплачений ним судовий збір в розмірі 28,23 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.