Справа № 556/949/15-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Котик Л.О.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА
іменем України

"25" серпня 2015 р. Справа № 556/949/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Капустинського М.М.
суддів: Євпак В.В.
Шидловського В.Б.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "22" липня 2015 р. у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення переплати,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2015р. УПФУ в Володимирецькому районі Рівненської області звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 надміру отриману пенсію по втраті годувальника в розмірі 35,11 грн..
Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області відмовлено задоволені позову Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі за недоведеністю позовних вимог.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області звернулось до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить постанову суду від 22.07.2015р. скасувати з підстав, наведених у скарзі, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов виноску про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 по 30.06.2014р. отримувала пенсію по втраті годувальника так як є дитиною померлого годувальника.
Згідно довідки Луцького центру професійно-технічної освіти відповідач в період з 01.09.2014 р. по 30.06.2015 р. навчалась у ПТНЗ третього атестаційного рівня (а.с.3).
03.10.2014 року мати відповідачки, ОСОБА_2 , звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі із заявою по виділенню частки із пенсії по втраті годувальника.
Як вбачається з протоколу від 22.10.2014 року (індивідуальний перерахунок), у зв`язку із виділенням долі пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , виникла переплата в пенсії ОСОБА_1 в сумі 35,11 грн. (а.с.4).
Наведені обставини слугували підставою звернення УПФУ у Володимирецькому районі з позовом до суду.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові УПФУ у Володимирецькому районі відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 цього ж Кодексу означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно до прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Приписам наведеної норми кореспондують положення частини четвертої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб`єктом владних повноважень; а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.
Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування суми зайво виплаченої пенсії, приписи якої, відповідно до норм статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для всіх судів України.
Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить вимогу про стягнення надміру отриманої пенсії по втраті годувальника в розмірі 35,11 грн..
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З наведеного також слідує, що відносини про стягнення матеріальної шкоди, завданої органу Пенсійного фонду України внаслідок безпідставно виплачених коштів на підставі вищенаведених норм за своєю правою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами частини першої статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно ст.ст.155,157 цього Кодексу.
Керуючись ч.1 ст.157, ст.ст.195, 197, 198, ч.1 ст.203, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області задовольнити частково.
Постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "22" липня 2015 р. скасувати та закрити провадження у цій справі.
Роз`яснити Управлінню Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області, що ця справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: Управління Пенсійного фонду України в Володимирецькому районі Рівненської області вул.Соборна,28,смт.Володимирець,Рівненська область,34300

3- відповідачу/відповідачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 . - ,