Справа № 808/3162/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року (10 год. 15 хв.)Справа № 808/3162/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Мєдніковій Р.О.

та представників

від позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 від 03.08.2000

від відповідача: Бойко В.В., довіреність від 17.12.2014 № 14563/10/10-017

за позовною заявою: Самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до відповідача: Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про: скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкову вимогу форми «Ф» від 12.12.2014 № 1406-25 та рішення від 12.12.2014 № 51 про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позову посилається на те, що податковий орган не мав правових підстав для виставлення оскаржуваної податкової вимоги та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки податок на доходи фізичних осіб, нарахований на сукупну суму доходу, отриману позивачем від провадження адвокатської діяльності з 01 січня по 31 грудня 2013 року, повністю перерахований до бюджету, що підтверджується платіжними дорученнями. А відтак, твердження контролюючого органу про наявність у позивача несплаченої суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 1125,00 грн., не відповідають дійсності. Вказує, що винесеною вимогою № 1406 форми «Ф» від 12.12.2014 та рішенням про опис майна у податкову заставу від 12.12.2014 № 51 порушені права позивача, а тому ОСОБА_1 просить визнати їх протиправними та скасувати.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених вище, наполягала на задоволенні позову та скасуванні податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечила, позов визнала у повному обсязі, посилається на те, що ДПІ у Ленінському районі було проведено звірку з позивачем та встановлено, що заборгованість у позивача відсутня. У зв'язку з викладеним зазначає, що ДПІ у Ленінському районі було відкликано податкову вимогу.

В судовому засіданні 13.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Самозайнята особа - адвокат ОСОБА_1 з 2012 року здійснює діяльність відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та взята на облік платника податків в органах податкової служби як самозайнята особа - адвокат, що підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю № 3153 від 28.01.2009, виданим Донецькою обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та довідкою форми 4-ОПП, виданою ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від 12.09.2014 №573/10/18-117.

12.12.2014 Державною податковою інспекцією у Ленінському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області складено податкову вимогу форми «Ф» № 1406-25, згідно якої ОСОБА_1 мала сплатити суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1125,00 грн.

Разом із податковою вимогою, 12.12.2014 ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя прийнято рішення № 51 про опис майна позивача у податкову заставу.

Листом від 22.04.2015 №5620/10/25-00-34 ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя повідомило позивача про те, що станом на 12.12.2014 сума податкового боргу ФОП ОСОБА_1 складає 1125,00 грн. та просило надати перелік ліквідних основних засобів, вартість яких дорівнює розміру суми податкового боргу на момент виникнення права податкової застави для складання акту опису майна. Необхідну інформацію просило надати до 31.12.2014.

З пояснень позивача вбачається, що вказана вимога та рішення про опис майна у податкову заставу отримані позивачем 03 червня 2015 року.

Не погоджуючись з отриманою податковою вимогою і рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач звернувся до суду.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено поняття терміну «самозайнята особа» - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пунктів 178.1 та 178.2 статті 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, а саме: ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Ставка податку, визначена абзацом першим цього пункту, застосовується до доходів у вигляді: процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку; процентного або дисконтного доходу за ощадними (депозитними) сертифікатами; процентів на вклад (депозит) члена кредитної спілки у кредитній спілці; плати (відсотка), що розподіляється на пайові членські внески членів кредитної спілки; доходу, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, на розміщені активи відповідно до закону; доходу за іпотечними цінними паперами (іпотечними облігаціями та сертифікатами) відповідно до закону; доходу у вигляді відсотків (дисконту), отриманого власником облігацій від їх емітента відповідно до закону; доходу за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Позивач протягом з 01 січня по 31 грудня 2013 року отримував дохід від провадження адвокатської діяльності на підставі договору про надання послуг № ТДАХСМ-161012 від 16.10.2012, укладеного між позивачем та TOB «Торговий Дім «Автохімія «Стандарт». На підтвердження наданих послуг та їх вартості між сторонами договору укладались акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг). Сукупна сума доходу, що була отримана позивачем за вказаним договором у 2013 році складає суму 18000,00 грн., яка відображена у рядку 1.4 податкової декларації.

17 лютого 2014 року позивач надав до податкової інспекції декларацію про доходи, одержані за період з 1 січня по 31 грудня 2013 року. Рядком 1.8 зазначеної декларації позивач визначив суму загального річного оподатковуваного доходу (сукупного чистого доходу), що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб в розмірі 18000,00 грн. Сума самостійно визначеного позивачем податку на доходи дорівнює 2700,00 грн.

Згідно додатку до декларації (таблиця 3) сума добровільно сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно становить 6246,00 грн.

Зауважень стосовно показників декларації щодо розміру доходів від здійснення адвокатської діяльності з боку відповідача не надійшло.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом з'ясовано, що протягом звітного періоду, щомісяця позивачем перераховувалися до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 225,00 грн., що становить 17 % від суми отриманого доходу, а також сума єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України в розмірі 520,50 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських платіжних доручень.

Загалом сплачена позивачем за 2013 рік сума податку на доходи фізичних осіб дорівнює 2700,00 грн. (18000,00 грн. х 17% = 2700,00 грн.).

Відтак, суд зазначає, що позивачем було вірно самостійно нарахована та сплачена у повному обсязі сума податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Підпунктом 59.4 статті 59 ПК України визначено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З зазначених норм чинного законодавства вбачається, що податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання, у разі не сплати якого контролюючий орган надсилає податкову вимогу платнику податків.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи зворотнього боку облікової картки станом на 31.12.2014 за позивачем обліковувався податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1 295 грн.

Однак, судом з'ясовано та підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень, що позивач у 2014 році в повному обсязі сплатила задекларовані суми податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік.

Як пояснив представник контролюючого органу у судовому засіданні, вказані суми проплат помилково не були враховані та не відображені в обліковій картці платника податків. У зв'язку із чим, в обліковій картці ОСОБА_1 станом на 12.12.2014 рахувалась заборгованість в сумі 1 195 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність винесеної контролюючим органом податкової вимоги від 12.12.2014 № 1406-25 форми «Ф», оскільки у позивача був відсутній податковий борг на вказану дату.

Той факт, що вказана заборгованість виникла у зв'язку із помилкою в роботі автоматизованої системи, чи була спричинена «людським» фактором не впливає на незаконність винесення податкової вимоги.

Контролюючий орган свою помилку визнав, що зокрема підтверджується актом звірки ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя №1243-20 від 30.06.2015 та обліковою карткою платника податків, згідно яких станом на 01.07.2015 заборгованість у позивача відсутня (відкорегована згідно службової записки).

Посилання представника відповідача на те, що листом від 07.07.2015 вих. № 9708/10/25-00-34 контролюючий орган відкликав податкову вимогу судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно з пунктами 60.2 та 60.3 статті 60 ПК України, у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Проте, суд зазначає, що станом на час розгляду справи, відповідачем не надано доказів відкликання податкової вимоги від 12.12.2014 №1406-25 у порядку встановленому ст.. 60 ПК України.

В розумінні ст. 60 ПК України лист контролюючого органу від 07.07.2015 не може вважатись рішенням про відкликання податкової вимоги.

Також, судом встановлено, що 12.12.2014 відповідачем було складене рішення про опис майна у податкову заставу, згідно якої, відповідно до статті. 89 ПК України майно, що перебуває у власності позивача було описано у податкову заставу.

Згідно з пунктом 88.1 статті 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.2, пункту 89.3 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Оскільки суд, з обставин викладених вище, дійшов висновку, що у відповідача був відсутній податковий борг станом на 12.12.2014, у відповідача не було підстав для прийняття рішення про опис майна у податкову заставу.

Доказів самостійного скасування рішення від 12.12.2014 контролюючим органом суду не надано.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що у позивача був відсутній податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування станом на 12.12.2014 в розмірі 1 125 грн., що також визнано представником відповідача, правових підстав для винесення контролюючим органом податкової вимоги форми «Ф» від 12.12.2014 № 1406-25 та рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 12.12.2014 № 51 про опис майна у податкову заставу не було, тому вони є протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

З наведених вище підстав, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, відтак позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Доданою до матеріалів справи квитанцією № 0.0.395693792.1 від 11.06.2015 документально підтверджується факт сплати позивачем судового збору в сумі 255,78 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на користь позивача з Державного бюджету України.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області форми «Ф» від 12.12.2014 № 1406-25 та рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 12.12.2014 № 51 про опис майна у податкову заставу.

Присудити з Державного бюджету України на користь Самозайнятої особи - адвоката ОСОБА_1 255,78 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко