Справа № 22-а/0690/7306/11
Суддя: Борисюк Р. М.
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/7306/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Борисюка Р.М.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М.І.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплачених коштів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вона вказувала на те, що постійно проживає на території зони радіоактивного забруднення, а тому на підставі ст. 37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон України № 796-ХІІ) має право на отримання щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти виплачуються у розмірах менших, ніж встановлені Законом України № 796-ХІІ, позивач просила визнати такі дії відповідача неправомірними і стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на її користь недоплачені кошти в сумі 2188,8 грн. за період з 01.11.2008 року по 01.11.2009 року.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2010 року позов задоволено. Суд визнав неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачці коштів у відповідності до вимог ст. 37 Закону України № 796-ХІІ і стягнув на її користь 2188 грн. вказаної соціальної допомоги.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області просить скасувати судове рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Судом встановлено, що позивачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Олевської РДА Житомирської області, має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17 вказаний населений пункт віднесений до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст. 37 Закону України № 796-ХІІ, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, в зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 30 % від мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи видно, що на виконання положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідачем виплачувалися позивачці передбачені ст.37 Закону України № 796-ХІІ виплати в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданої виплати застосуванню підлягають саме норми статті 37 Закону України № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг установлених законом прав позивачки.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача по виплаті відповідних грошових коштів в розмірах, встановлених зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836.

Разом з тим, визнавши неправомірними дії відповідача щодо неналежного нарахування і виплати позивачці відповідних грошових коштів, суд першої інстанції допустив помилку, визначивши конкретну суму заборгованості по сплаті таких виплат.

При цьому суд не врахував те, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що адміністративний суд повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум.

Відповідно до вимог ст.99, 100 КАС України позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Пропущення зазначеного строку є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду із заявою про захист свого порушеного відповідачем права на отримання соціальних виплат, передбачених ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період 01.11.2008 року по 01.11.2009 року, за захистом якого до суду звернулася лише 28.12.2009 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду останньою не порушено. У той же час, відповідач звертає увагу суду в своїх запереченнях на строк звернення позивачки до суду. Тобто, нею пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України.

Тому, у даному випадку порушене право позивачки, зокрема вимоги щодо донарахування та виплати соціальної допомоги, могло підлягати захисту лише з 28.12.2009 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2010 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови у такій редакції:

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, відповідно до ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 28 грудня 2008 року по 1 грудня 2009 року, з урахуванням виплачених коштів за вказаний період.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий Судді