Справа № 2а/1770/4894/2011
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2012-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/4894/2011

11 січня 2012 року 11год. 54хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Маньковського Д.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4
до Державна податкова інспекція у м.Рівне
про скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Позивач субєкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в м. Рівне про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.07.2011р. №, № зі змінами внесеними рішенням ДПА в Рівненській області №19836/25-16/401-А від 30.09.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відображає фактичні обставини справи, зазначені в ньому порушення вимог податкового законодавства є надуманими, непідтвердженими документами, прийнятими з порушенням вимог законодавства, а відтак прийняті повідомлення-рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що висновки податкового органу про не відображення позивачем суми зобовязання з податку на додану вартість за перший квартал 2011 року та податку з доходів фізичних осіб за перший квартал 2011 року є безпідставними, оскільки висновки ДПІ у м. Рівне зроблені під час проведеної перевірки, засновані на нормативно-правових актах, які вже втратили чинність пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість » №168/97/ВР від 03.04.1997 р. (із змінами та доповненнями ), ст..13Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями, п.7.1 ст.7,пп.9.12.1, п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. З цих підстав просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав письмові заперечення на позов, посилається на правомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та правильність висновків ОСОБА_1 перевірки ДПІ у м. Рівне. В запереченнях вказує, що в ході проведення перевірки було встановлено, що протягом 2010 року обсяг виручки від реалізації товарів підприємця ОСОБА_4В перевищив 500 000 грн.. Стверджує, що дохід за перший квартал 2011 року підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, також вказує, що в звязку з порушенням пп.2.3.1 п. 2.3 ст.2, п.9.3 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість » №168/97/ВР від 03.04.1997 р. позивачу правомірно визначено податкові зобовязання по податку на додану вартість, які оподатковуються за ставкою 20 відсотків. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено.

За результатами проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2008 року по 31.03.2011року ревізорами відповідача складено акт № /17-100 від 24.06.2011року.

Так, вказаний акт перевірки містить висновок про встановлені наступні порушення податкового законодавства СПД ОСОБА_4:

- п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість » №168/97/ВР від 03.04.1997 р. (із змінами та доповненнями): збільшено податкові зобовязання по ПДВ на загальну суму 34 999 грн., в тому числі за січень 2011 р.-8 148 грн.; за лютий 2011 року -13 745 грн.; за березень 2011 року -11 606 грн..

- ст..13Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992 із змінами та доповненнями, п.7.1 ст.7,пп.9.12.1, п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. № 889-IV, та п.«б» ст..14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями: донарахована сума податку з доходів фізичних осіб 1175,48 грн.

На підставі висновків акта від 24.06.2011 року № /17-100 ДПІ м. Рівне було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 липня 2011 року №. Даним рішенням визначено зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 42 383,75 грн. (в тому числі 33 499,00 грн. за основним платежем та 8 884,75 грн. за штрафними санкціями), податкове повідомлення-рішення № з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1 469,35 (в тому числі 1 175,48 грн. за основним платежем та 293,87 грн. за штрафними санкціями)

Вказані повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до ДПА в Рівненській області. Рішенням ДПА в Рівненській області від 30.09.2011 року №19836/24-16/401-А податкові повідомлення-рішення ДПІ м. Рівне від 11 липня 2011 року № про визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1 175,48 грн. (в тому числі 1 175,48 грн. основного платежу та 1,00 грн. штрафної санкції), залишено без змін, № про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 34 010,00 грн. (в тому числі 33 499,00 грн. основного платежу та 511,00 грн. штрафної санкції) залишено без змін. Та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ м. Рівне від 11 липня 2011 року № в частині визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 292,87 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, № в частині визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 8373,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як встановлено в ході судового розгляду, субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 в органах державної влади м. Рівне 28.10.2002 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію, номер запису про державну реєстрацію №2007392, на податковому обліку в ДПІ м. Рівне перебуває з 30.06.2006 року.

Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 у 2 кварталі 2008 року-1кварталі 2011 року визначено громадське харчування в загальноосвітніх навчальних закладах та державних лікувальних установах, здавання в найм нежитлових приміщень площею до 100 м2, роздрібна торгівля продовольчими товарами, крім алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Фактично в 2 кварталі 2008 року-1кварталі 2011 року субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 займався діяльністю в сфері громадського харчування в загальноосвітніх навчальних закладах та державних лікувальних установах, роздрібною торгівлею продовольчими товарами, крім алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до п.6 ч.1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. N 984, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пп.. 5.2. ч.2 даного Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

-чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

-зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

-у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

-у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

-у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Натомість, в порушення зазначених норм Порядку № 984, відповідачем не зазначено із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів, як і не зазначено факту відмови позивача від надання для перевірки даних документів.

Крім того, в акті перевірки, та в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях відповідач посилається на порушення позивачем п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість » №168/97/ВР від 03.04.1997 р. (із змінами та доповненнями) та ст..13Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями, п.7.1 ст.7,пп.9.12.1, п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. № 889-IV, та п.«б» ст..14Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями.

Тобто, податкові зобовязання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 11 липня 2011 року № та податкові зобовязання з податку з доходів фізичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення від 11 липня 2011 року № визначено на підставі законів, що втратили чинність і є не діючим на момент винесених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що висновки податкового органу не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 11 липня 2011 року № та № діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб визначений чинним законодавством, а тому дані рішення є протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч зазначеного відповідач не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомленьрішень та правомірності його тверджень про факт наявності порушень податкового законодавства в діях позивача так і правомірності застосування норм права, що втратили чинність на момент визначення податкових зобовязань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ДПІ в м. Рівне не доведено правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 11.07.2011р. №, №, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 94 КАС України присуджується позивачу в розмірі 28,23грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ"Про судовий збір" повернути позивачу сплачений судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено, а саме 1,77грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекцій в м.Рівне від 11 липня 2011 року № НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекцій в м.Рівне від 11 липня 2011 року № НОМЕР_2.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 30грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.