Справа № 6а/489/12/2015
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2015 р.м. ОдесаСправа № 6а/489/12/2015

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- Турецької І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року за заявою ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2010 року по справі №2-3965/2010р в частині не нарахування та невиплати пенсії за грудень 2014 року, зобов'язати Управління нарахувати та виплатити пенсію за грудень 2014 року відповідно до рішення суду та подати звіт про виконання судового рішення в частині нарахування цих виплат за грудень 2014 року.

Підставою подання вказаної заяви є невиконання Управлінням обов'язку, встановленого судовим рішенням від 05.07.2010 року по справі № 2-3965/2010, в частині виплати ОСОБА_2 у грудні 2014 року пенсії у визначені цим рішенням розмірі і терміни.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління щодо невиконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2010 року по справі №2-3965/2010р в частині нарахування та виплати пенсії за грудень 2014 року та зобов'язав Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за грудень 2014 року відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2010 року. В задоволенні решти заявлених вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з'ясовано, що позивач віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 має ІІ групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2010 року по справі №2-3965/2010р визнано протиправною бездіяльність Управління в частині невиконання з 01.06.2010 року приписів ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відношенні ОСОБА_2 та суд зобов'язав Управління провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачувати ці суми пенсії з урахуванням фактично сплачених.

Проте, Управління не виконує судове рішення, зокрема, в частині виплати цих сум за грудень 2014 року, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із цією заявою в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України про зобов'язання органу пенсійного фонду провести перерахунок пенсії.

Вирішуючи спірне питання та частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання Управлінням рішення суду в частині виплати заявнику пенсії, нарахованої згідно вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним, у зв'язку із чим вбачав наявність підстав для зобов'язання Управління нарахувати та виплатити заявнику пенсію за грудень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2010 року по справі №2-3965/2010р зобов'язано Управління провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 року, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсій.

Зазначене судове рішення є чинним, у встановленому законом порядку не скасовано.

Отже, виплата пенсії ОСОБА_2 має бути проведена Управлінням у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року.

Проте, згідно довідки Управління від 13.01.2015 року, розмір пенсійної виплати ОСОБА_2 станом на 01.12.2014 року становить 2419,95грн., тобто менший ніж установлено вказаним рішенням суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Частиною 10 цієї статті встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи спірне питання в порядку вказаної норми суд має встановити наявність обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, або їх відсутність.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, а відповідно до ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 28 грудня 2007 року), з якої виходив суд першої інстанції приймаючи рішення від 5 липня 2010 року, особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Також, ч. 4 ст. 54 Закону (у вказаній редакції), на яку послався суд при розгляді вказаної справи, було встановлено, що розмір пенсії для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Отже, виплата пенсії у розмірі нижчому, ніж встановлено цим Законом є неправомірною, відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з викладених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, дійшов правильного висновку, що позивач має право на виплату пенсії у відповідності до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2010 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення спірного питання, крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що громадяни України мають право на соціальний захист, якому відповідає обов'язок держави щодо його забезпечення.

Розміри соціальних виплат можуть залежати від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень, як передбачено ст. 48 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, оскільки апелянтом не спростовано обставини невиконання постанови Ленінського районного суду від 5 липня 2010 року в частині виплати пенсії ОСОБА_2 за грудень 2014 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини протиправності в діях Управління та вірно застосував положення ч. 10 ст. 267 КАС України, задовольнивши в цій частині заяву ОСОБА_2

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином з'ясував обставини справи та надав їм правильної юридичної оцінки. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В.Стас

І.О.Турецька