Справа № 2а-759/09
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 р. Справа № 7555/10/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Ліщинського А.М. та Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м.Чернівців від 24.12.2009р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській обл. про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

27.10.2009р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії АТ № 037800 від 10.10.2009р., винесену старшим інспектором ДПС Коломийського взводу ДПС молодшим сержантом міліції ОСОБА_2, про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; зобовязати відповідача видалити з відповідної бази даних запис про здійснення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.1-3).

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 24.12.2009р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.18-20).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.28-31).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідачем не доведено, що зафіксована вимірювальним приладом «Беркут» швидкість належить автомобілю, яким керував позивач; не враховано рух транспортного засобу в колоні; також фіксація перевищення швидкості здійснена із розбіжністю в часі та без врахування похибки приладу при вимірюванні швидкості; при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення не враховані приписи ст.247 КУпАП; при вирішенні справи не врахована практика Європейського Суду з прав людини.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом із порушенням строку, передбаченого ст.289 КУпАП; відповідну заяву про поновлення вказаного строку не подавав, що слід вважати підставами для відмови у задоволенні заявленого позову.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду згідно ст.99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та вирішення справи в суді першої інстанції) і ст.289 КУпАП, судом першої інстанції не враховано того, що відмова у задоволенні позову за пропуском строку можлива лише при наявності у позивача права на позов у матеріальному сенсі (обґрунтованості вимог), що не було визнано судом.

Разом з тим, в частині підставності та обґрунтованості заявлених позовних вимог колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, о 19 год. 20 хв. 10.10.2009р., керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-11930», державний номерний знак НОМЕР_1, в с.Вовчківці, позивач допустив перевищення обмеження швидкості руху в населеному пункті на 22 км/год. та рухався зі швидкістю 82 км/год., що зафіксовано показаннями технічного приладу, який використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чим порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху /ПДР/.

Вказані обставини стверджуються складеним протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями позивача, даними під час складання протоколу, в яких він заперечив факт перевищення швидкості руху в населеному пункті (а.с.5), а також показами приладу, який використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху («Беркут» № 510179).

На підставі наведеного, старшим інспектором ДПС Коломийського взводу ДПС молодшим сержантом міліції ОСОБА_2 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення АТ № 037800 від 10.10.2009р., згідно якої позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.4).

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена правомірно, матеріалами справи стверджується факт порушення позивачем ПДР, затв. постановою КМ України від 10.10.2001р.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, який складений у встановленому порядку і підписаний ОСОБА_1, о 19 год. 20 хв. 10.10.2009р., керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-11930», державний номерний знак НОМЕР_1, в с.Вовчківці, позивач допустив перевищення обмеження швидкості руху в населеному пункті на 22 км/год. та рухався зі швидкістю 82 км/год., що зафіксовано показаннями технічного приладу, який використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР.

Складений на місці вчинення правопорушення протокол є належним і допустимим доказом, на його підставі відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що позивач був ознайомлений із складеним протоколом про адміністративне правопорушення, що засвідчується його підписом; під час складання протоколу він надав письмові пояснення, в яких заперечив факт вчинення правопорушення.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20 кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, матеріалами справи стверджується факт перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що покликання апелянта про допущені порушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення штрафу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, вказані документи є належними доказами по справі, які дають можливість чітко та однозначно встановити всі обставини вчиненого правопорушення.

Покликання апелянта на неправомірні дії з боку інспектора ДПС, допущені під час складання вищевказаних документів, є необгрунтованими, оскільки апелянтом з приводу цих порушень не подавалися скарги на дії інспектора ДПС до органів ДАІ, прокуратури тощо.

Окрім цього, не підлягають задоволенню вимоги позивача про закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Стосовно вирішення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Спірна постанова по справі про адміністративне правопорушення були винесена 10.10.2009р. та в цей же день вручена позивачу, що стверджується його підписом про отримання такої (а.с.4).

До суду із розглядуваним позовом позивач звернувся лише 27.10.2009р., при цьому клопотання про поновлення пропущеного строку із наведенням поважних причин такого пропуску не подавав.

Під час апеляційного розгляду позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку з покликанням на те, що він з аналогічним клопотанням звертався до суду першої інстанції, однак таке було втрачене працівниками суду; пропуск строку зумовлений перебування позивача у відрядженні протягом 16-20.10.2010р., що підтверджується відповідними документами.

За таких обставин, на думку колегії суддів, строк звернення до суду із позовом позивачем пропущений з поважних причин (перебування у відрядженні), а тому такий належить поновити.

Із урахуванням наведеного, підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів не вбачає, оскільки такий є безпідставним та необґрунтованим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права, через що оскаржувану постанову слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів відмови у задоволенні позовних вимог (заявлений позов не підлягає до задоволення за безпідставністю, а не через пропуск строку звернення до суду).

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Першотравневого районного суду м.Чернівців від 24.12.2009р. змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заявленого позову, залишивши в решті постанову суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: А.М.Ліщинський

ОСОБА_3