Справа № 2а/25137/11
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р. Справа № 876/2113/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання незаконною постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження та відновлення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2011 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області, в якому просив визнати незаконною постанови головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни від 31.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-1415/10, який виданий Тернопільським міськрайонним судом та відновлення вказаного виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у листопаді 2011 р. він отримав пенсію у значно меншому розмірі ніж це передбачено виконавчим листом виданим 23.03.2010 року у справі №2-а-1415/10 Тернопільським міськрайонним судом і 09.11.2011 року звернувся до відповідача із проханням вжити до Управління ПФУ в м. Тернополі заходів щодо примусового виконання вказаного рішення суду. Натомість отримав відповідь, що державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи те, що виплата його пенсії згідно рішення суду розпочинається з 01.09.2008р. без зазначення кінцевої дати виплати, вважає що виконавче провадження повинно тривати.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2012 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни від 31.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-1415/10, який виданий Тернопільським міськрайонним судом та відновлено вказане виконавче провадження.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свою апеляційні вимоги мотивує тим, що в системі органів державної влади відсутні органи, які б могли підміняти Управління щодо нарахування та виплати пенсії. Рішення, які приймаються цим органом влади з питання призначення пенсії тощо можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду. Проте судом докази надані Відділом до уваги не взято, УПФ України в м. Тернополі до справи не залучено, документи, які свідчать про виконання рішення судом не витребувані, а за основу взято лише доводи ОСОБА_1 про те, що після виконання рішення суду його пенсія в грошовому еквіваленті змінилась. Суд не звернув уваги на те, що в рішенні суду не визначено, яку суму повинен отримувати стягувач після перерахунку пенсії відповідно до рішення суду. Законом України "Про виконавче провадження" орган державної виконавчої служби не наділений повноваженнями здійснення контролю за діяльність органів Пенсійного фонду України щодо правильності нарахування та виплати пенсій, дотримання чинного законодавства при обчисленні розміру пенсій. Дії Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, як суб'єкта владних повноважень можуть бути оскарженні до вищестоящого керівництва або до суду. Таким чином отримавши повідомлення від УПФ України в м. Тернополі від 21.02.2011 №2699/04 про виконання рішення суду, державним виконавцем правомірно прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області задоволено, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2012 року у справі №2-а-25137/11 - скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2015 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2011 року старшим виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №24000489) з виконання виконавчого листа №2-а-1415/10 виданого 23.03.2010 року Тернопільським міськрайонним судом про зобов»язання УПФ в м. Тернополі провести перерахунок та виплату призначеної державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2008 року в розмірі визначеному ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Боржнику надано термін для добровільного виконання до 08.02.2011 р.

31.03.2011 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечною І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-1415/10, виданого Тернопільським міськрайонним судом, на підставі повідомлення УПФУ в м. Тернополі №2699/04 від 21.02.2011 року у зв»язку із виконанням рішення суду.

09.11.2011 року позивач звернувся до відповідача із проханням вжити до Управління ПФУ в м. Тернополі заходи щодо примусового виконання вказаного рішення суду, натомість 06.12.2011 року отримав відповідь, що державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із виконанням рішення суду.

06.12.2011 року позивач отримав від Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області відповідь, відповідно до якої його повідомлено про винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечної І.В. від 31.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-1415/10, який виданий Тернопільським міськрайонним судом слід визнати незаконною та скасувати, оскільки у виконавчому листі судом зазначено дату, зокрема 01.09.2008 року, з якої слід зобов»язати Управління ПФУ у м. Тернополі провести перерахунок і виплату раніше призначеної державної і додаткової пенсії ОСОБА_1, однак у виконавчому листі, як і у рішенні суду не вказано кінцеву дату (чи подію) по яку слід провести відповідачу перерахунок і виплату раніше призначеної державної і додаткової пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є правильними, виходячи з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 24 вказаного Закону державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом

Згідно з частиною першою статті 30 даного Закону державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Частиною 4 статті 30 вказаного Закону визначено, що у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені підстави закінчення виконавчого провадження. Зокрема, пунктом 1 частини 8 даної статті встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Приймаючи рішення про визнання незаконною і скасування постанови постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни від 31.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-а-1415/10, який виданий Тернопільським міськрайонним судом та відновлено вказане виконавче провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем передчасно винесено оскаржену постанову, оскільки виконавчим листом Тернопільського міськрайонного суду від 23.03.2010 року №2-а-1415/10 не визначений граничний термін здійснення перерахунку та виплати позивачу основної та додаткової пенсії за ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тільки зазначений період з якого слід здійснювати нарахування та виплату.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Загальне поняття пенсії визначено з статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-1V, відповідно до якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих видів виплат. З самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основи один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін, або строк, на який призначається пенсія не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії.

Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Крім того, у разі відсутності спору про право особи на отримання основної та додаткової пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не може бути обмежено орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Оскільки, позивач має право на отримання вищевказаних видів пенсії постійно та без встановлення будь-якого обмеження кінцевим терміном або строком, на який призначається пенсія до внесення змін у законодавство, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог.

Дана позиція кореспондується в ухвалі Вищого адміністративного суду від 16 грудня 2014 року у справі №К/800/18634/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2012 року у справі №2-а-25137/11- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п»ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький