Справа № 603/534/15-а
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/534/15-а
Провадження № 2-а/603/31/2015
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастириська справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату
про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
за участю позивача ОСОБА_1

представника Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату не з`явився -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з адміністративним позовом до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату про скасування постанови від 03 серпня 2015 року № 59 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КУпАП.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на неї 30 липня 2015 року, як на голову Гранітненської сільської ради було складено протокол, а 03 серпня 2015 року винесено постанову т.в.о військового комісара Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату полковником ОСОБА_2 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке проявилося в нерозгортанні організаційної структури пункту для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних, невиконанні мобілізаційного завдання від 19 червня 2015 року, неоповіщенні та повторному неоповіщенні військовозобов`язаних жителів села Гранітне про необхідність прибуття до військового комісаріату для уточнення облікових даних про проходження медичної комісії, незабезпеченні за весь період з 1 по 6 хвилю часткової мобілізації жодним військовозобов`язаним. Також в позові зазначено, що відповідач своєю постановою про накладення адміністративного стягнення визнав відповідача винним за дії, які не відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто суб`єкт владних повноважень вийшов за межі обвинувачення висунутого протоколом збільшивши його розмір.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 вимоги адміністративного позову підтримала з підстав, наведених в ньому, просить позов задовольнити.

Представник відповідача об`єднаного районного військового комісаріату у судовому засіданні ОСОБА_3 .Б проти позову заперечив та пояснив, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення законна, оскільки ОСОБА_1 , як голова сільської ради не виконала належним чином мобілізаційні завдання, нею не було розгорнуто пункт збору сільської ради, робоча документація не заповнена, не належним чином було здійснено оповіщення військовозобов`язаних, що підлягають мобілізації. Вважає, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та інших нормативно-правових актів з питань оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації, про що звернувся до суду з відповідним письмовим запереченням на адміністративний позов, а тому у задоволені позову просить відмовити.

У наступне судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 є військовозабов`язаним, згідно списку військовозабовязаних с. Гранітне, про що її було оповіщено у телефонному режимі, оскільки вона спільно з чоловіком не проживає на території Гранітненської сільської ради. При цьому додала, що її чоловік ОСОБА_5 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку зі станом здоров`я, про що подав відповідні документи до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

На підставі ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача, який не з`явився в судове засідання, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , щодо позивача ОСОБА_1 складено адміністративний протокол у якому зазначено, що проведеною 30 липня 2015 року перевіркою встановлено, що внаслідок неналежного виконання позивачем як сільським головою своїх посадових обов`язків, мобілізаційні завдання Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату від 19 червня 2015 року № 1983/32 року сільською радою с. Гранітне - не виконано, не вручено жодної повістки, оповіщення проводиться формально. Згідно даних Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату, за весь період з 1 по 6 хвилю часткової мобілізації, начальником пункту для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних не забезпечено жодного військовозобов`язаного жителя с. Гранітне для служби в Збройних Силах України. Також вказано, що документація ПЗСР заведена частково та ведеться формально, журнали та книги заповнюються не повною мірою, картки первинного обліку ведуться з порушенням, зокрема, не вказано стан здоров`я, придатність, працевлаштування військовозобов`язаних.

За наслідками складеного протоколу т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_6 (підписано постанову ОСОБА_2 ) 03 серпня 2015 року розглянуто справу про адміністративне правопорушення й прийнято постанову № 59, згідно якої позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу розміром 510 гривень. У постанові зазначено, що проведеною 30 липня 2015 року перевіркою встановлено неналежне виконання своїх службових обов`язків Гранітненським сільським головою начальником пункту збору сільської ради, не вжито заходів до виконання розпорядження військового комісара від 18 березня 2015 року № 7 та Розпорядження РДА від 17 липня 2015 року № 477 щодо розгортання та безперебійної роботи пункту збору сільської ради с. Гранітне. На момент перевірки не розгорнуто згідно схем організаційної структури пункт для організації оповіщення та збору військовозобов`язаних. Також у постанові вказано, що позивачем не виконано мобілізаційне завдання від 19 червня 2015 року, не оповіщено жодного військовозобов`язаного жителя села Гранітне про необхідність прибуття до військового комісаріату для уточнення облікових даних та проходження медичної комісії. Зазначено у постанові й про те, що збірним пунктом сільської ради не проводяться повторні відвідування військовозобов`язаних з метою повторного оповіщення про прибуття їх у військовий комісаріат.

Згідно з ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, мають бути зазначені відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (уразі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1). При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ст. 268 КпАП України (ч. 4).

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування суду та прізвище й ініціали судді, який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Зі змісту протоколу так і оспорюваної постанови слідує, що посадова особа в цих процесуальних документах не відобразила необхідних елементів події адміністративного правопорушення (час, місце, спосіб вчинення), конкретно не зазначила нормативно-правовий акт (його статтю, частину, пункт, абзац) норми якого порушені, у постанові вийшла за межі обвинувачення у правопорушенні виявленого й відображеного в протоколі. Прізвище та ініціали особи який розглядав справу не відповідає ініціалам посадової особи, яка підписала постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Приписи ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, за якою позивача пригнуто до адміністративної відповідальності, передбачають відповідальність громадян та посадових осіб за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказана норма є загальною за змістом, оскільки її диспозиція є бланкетною (тобто котра, не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи тільки частину із них, відсилає до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність).

А відтак, компетентна особа повинна в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності у зрозумілій формі зазначити в чому конкретно полягало порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зокрема, у протоколі необхідно було вказати як назву нормативного акту, його статтю, частину статті тощо, так і викласти зміст певної норми, вимоги якої порушила винна особа, а також зазначити форму її вини. Такі ж самі вимоги закон висуває й до складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вимога закону щодо обов`язкового зазначення нормативного акта, який особа порушила, спрямована на забезпечення законності рішень, які приймаються, та виключає двозначність тлумачення складу адміністративного діяння, за вчинення якого на винну особу накладається адміністративне стягнення.

Проте, формулювання обвинувачення посадової особи військового комісаріату ОСОБА_2 , як у протоколі так і в постанові в такій загальній формі не відображає конкретної суті дій чи бездіяльності ОСОБА_1 , оскільки вони не містять усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, зокрема змісту норм відповідного закону, в порушенні яких вона обвинувачується, необхідних для вирішення справи.

Разом з тим, виходячи з специфіки положень КУпАП, саме посадова особа військового комісаріату має право складати протокол за ч. 1 ст.210-1 КУпАП, попередньо визначившись в порушенні особою-правопорушником конкретних положень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, обов`язково їх зазначивши, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП.

Окрім цього, неприпустимо змінювати в сторону збільшення формулювання суті правопорушення (обвинувачення) яке викладено в постанові із тим, яке було виявлено під час складання протоколу й у ньому відображено, оскільки це істотно погіршує становище особи котра притягується до відповідальності та розглядається, як порушення права на захист через те, що особа позбавлена можливості знати від якого звинувачення їй захищатися.
Більше того, не у повному обсязі під час адміністративного провадження досліджена сама подія правопорушення, зокрема спосіб, місце та час вчинення правопорушення, оскільки про такі обов`язкові елементи події адміністративного проступку, ні в протоколі ні в постанові не відображені.
Відповідно до п."а" ч. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п.21 рішення у справі "Надточій проти України").

Отже, виходячи з вимог Конвенції, прецедентної практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

Окрім цього судом з метою об`єктивного розгляду справи перевірено й доводи відповідача, якими останній обґрунтував своє заперечення й прийшов до висновку, що вони не відповідають фактичним обставинам.

В своєму письмовому запереченні представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 в період 18 червня 2015 року по 15 серпня 2015 року виконуючи повноваження голови Гранітненської сільської ради, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків не організувала своєчасне оповіщення та прибуття військовозабов`язаних мешканців сільської ради до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату, тим самим не забезпечила виконання на території сільської ради с. Гранітне мобілізаційних заходів, які проводилися Президентом України з метою ротації військовослужбовців та адекватного реагування на загрози національній безпеці держави, чим завдав істотної немайнової шкоди державі, що виразилося у підриві обороноздатності України.

Так судом встановлено, що позивачем, згідно списків військовозобов`язаних які надавалися Бучацько-Монастирським міжрайонним військовим комісаріатом здійснювалося оповіщення військовозобов`язаних осіб про необхідність прибуття до військового комісаріату, а в разі відсутності таких осіб за місцем проживання, складалися акти подворового обходу військовозобов`язаних Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, копії яких подавалися до військового комісаріату. Копії зазначених актів долучені до матеріалів справи (а.с. 14-85). Крім того, до Бучацько-Монастириського міжрайонного військового комісаріату надсилались листи з списками військовозобов`язаних із зазначенням, можливого їх місцезнаходження (а.с. 100, 101, 105).

Твердження відповідача в постанові від 03 серпня 2015 року, що також дублюється в запереченні на позов, про те, що оскільки до Бучацько-Монастириського міжрайонного військового комісаріату не з`явився жоден військовозобов`язаний з переліку тих осіб яких повинен був про це повідомити сільський голова ОСОБА_1 і це є фактом неналежного здійснення сповіщення (повторного сповіщення) військовозобов`язаних сільським головою, суд оцінює критично, оскільки належно повідомити військовозобов`язаного можливо лише за його присутності, а як вбачається з матеріалів справи саме відсутність військовозобов`язаних за місцем проживання є причиною неможливості їх належного повідомлення.

Вказане спростовується також копією картки обстеження та медичного огляду військовозабов`язаного ОСОБА_7 (а.с. 106), показаннями свідка ОСОБА_4 та довідкою Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 22 червня 2015 року № 114 (а.с. 100).
Окрім цього, у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності №59 від 03 серпня 2015 року, передбачено, що однією з підстав притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 є неналежне виконання позивачем ОСОБА_1 як сільським головою с. Гранітне розпорядження РДА №477 від 17 липня 2015 року.

Так, з копії розпорядження сільського голови с. Гранітне Монастириського району Тернопільської області №10 від 19 червня 2015 року, вбачається, що вказаним розпорядженням було вирішено розгорнути пункт збору сільської ради в приміщенні сільської ради, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, було затверджено персональний склад пункту збору, та забезпечено його відповідними матеріальними засобами (а.с. 97, 98, 102).

Відповідно до вимог ст. 235 КУпАП, військові комісари розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210,210-1, 211-211-6 КУпАП.

Крім цього, частиною третьою статті 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що в сільській місцевості, а також у містах і селищах, де відсутні військові комісаріати, персонально-первинний облік військовозобов`язаних та призовників за місцем їх проживання здійснюють органи місцевого самоврядування.

Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням голови Гранітненської сільської ради від 28 січня 2015 року, призначено ОСОБА_8 , секретаря виконавчого комітету вказаної сільської ради, відповідальною посадовою особою за ведення військово-облікової роботи в сільській раді (а.с. 99).

Відповідно до ст. 50 вищевказаного Закону, секретар сільської, ради працює в раді на постійній основі та вирішує за дорученням сільського голови або відповідної ради питання, пов`язані з діяльністю ради та її органів, а у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського голови.

Отже, як випливає із матеріалів справи та законодавчих приписів, позивач не є відповідальним за роботу по веденню обліку військовозобов`язаних та призовників, оскільки цю роботу в Гранітненській сільській раді виконує інша посадова особа, а відтак позивач не може нести відповідальність за порушення правил ведення військового обліку.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чого в даному випадку дотримано не було.

Реалізуючи свої повноваження в конкретній сфері, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача ознак правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КпАП, а тому позов є підставним й підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 159, 163, 167, 247 КАС України, суд, -

у х в а л и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Визнати незаконною та скасувати постанову Бучацько-Монастириського об`єднаного районного військового комісаріату від 03 серпня 2015 року № 59 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210-1 КУпАП у вигляді накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Постанова підлягає оскарженню в порядку та в строки передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.
Суддя І. М. Галіян