Справа № 2а-17526/09/0570
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2011-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шинкарьова І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2011 року справа №2а-17526/09/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Карпушової О.В.

суддів Юрченко В.П. , Гайдара А.В.

при секретарі: Крамській С.О.

за участю сторін: представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИП-Мастер» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИП-Мастер» до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м .Донецька про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

23.10.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИП-Мастер» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.10.2009 р. №/0 про нарахування податку на прибуток у розмірі 217698,00грн., з яких основний платіж 145132,00грн. та штрафні санкції у сумі 72566,00грн. та №/0 про нарахування податку на додану вартість у розмірі 498192,00грн., з яких основний платіж 332128,00грн. та штрафні санкції 166064,00грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсними податкові повідомлення рішення від 16.10.2009 року №/0 про нарахування податку на прибуток у розмірі 213528,00грн., з яких основний платіж 142352,00грн. та штрафні санкції у сумі 71176,00грн. та №/0 про нарахування податку на додану вартість у розмірі 350472,00грн., з яких основний платіж 233648,00грн. та штрафні санкції у сумі 116824,00грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено, що сторони договорів, укладаючи господарські зобовязання, мали умисел на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Решта висновків податкового органу ґрунтується на нормі закону.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить змінити постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки вважає, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволені позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень в частині неправомірного виключення відповідачем з податкового кредиту суми ПДВ 20416,17грн. в листопаді 2008 р. на підставі декларації від №2176, і в частині заниження податку на прибуток на 181443грн. при розрахунку приросту/убитку балансової вартості запасів, в іншій частині залишити без змін.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року, яку прийнято з порушенням матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оригінали податкових накладних під час перевірки не були надані, а нікчемність договорів з контрагентом ТОВ «Донсістемсервіс» підтверджується поясненнями працівників вказаного підприємства ОСОБА_3, ОСОБА_4 Апелянта наголошує, що підприємством порушено ст.228 ЦК України щодо укладення правочину, який суперечить моральним засадам суспільства, а також порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету, а отже, є нікчемним.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача у судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційною інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Пролетарському районі м. Донецька було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ВИП-Мастер» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року, за наслідками якої складено акт від 02.10.2009 року №3538/23-2/30341413 (т.1 а.с.7).

Згідно висновків акту перевіркою встановлено, що в порушення п.1.31 ст.1, п.5.1, п.п.5.3.9, п.5.3, п.5.9, п.5.10 ст.5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України» занижено податок на прибуток на загальну суму 145134,00грн., у т.ч. по періодах: у 2 кварталі 2007року на суму 27036,00грн., у 3 кварталі 2007 року на суму 178714,00грн., у 2 кварталі 2008року на суму 68677,00грн., у 4 кварталі 2008року на суму 22040,00грн., у 1 кварталі 2009року на суму 8763,00грн., у 2 кварталі 2009року на суму 15956,00грн., та завищення податку на прибуток у 4 кварталі 2007 року на суму 65653,00грн., у 3 кварталі 2008року на суму 110401,00грн., та в порушення п.1.4 ст.1, п.4.5 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.2.1, п.п.7.2.6, п.п.7.2.8 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», занижено податок на додану вартість на загальну суму 332128,00грн., у тому числі по періодах: у серпні 2007 року на суму 10650,00грн., у вересні 2007 року на суму 114010,00грн., у жовтні 2007 року на суму 443,00грн., у листопаді 2007 року на суму 5557,00грн., у січні 2008 року на суму 12864,00грн., у квітні 2008 року на суму 67229,00грн., у червні 2008 року на суму 6000,00грн., у серпні 2008 року на суму 81323,00грн., у вересні 2008 року на суму 5462,00грн., у жовтні 2008 року на суму 2351,00грн., у листопаді 2008 року на суму 18491,00грн., у червні 2009 року на суму 7748,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення від 16.10.2009 року №/0 про нарахування податку на прибуток у розмірі 145132,00грн. та штрафних санкцій у сумі 72566,00грн. та від 16.10.2009 року №/0 про нарахування податку на додану вартість у розмірі 332128,00грн. та штрафних санкцій 166064,00грн. (т.1 а.с.69, 70).

Вищенаведені обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Судом першої інстанції вірно застосовані нормативно-правові акти, які діяли в той час, у який виникли правовідносини.

Відповідно до абз.1 п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом.

Згідно абз.4 п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач порушуючи п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при розрахунку приросту/убутку балансової вартості запасів не включив дані по бухгалтерському рахунку № 231 «виробництво» (залишки у незавершеному виробництві: матеріали, сировина, малоцінні предмети, напівфабрикати), що призвело до заниження приросту балансової вартості запасів за півріччя 2009 року на суму 13496,00грн.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. Приймаючи до уваги висновок судового експерта №4785/24-755/25 судово-економічної експертизи від 16.02.2011 року, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що висновок судово-економічної експертизи не спростовують висновків акту податкового органу в даній частині.

З приводу спірного питання щодо висновку податкового органу про нікчемність угод підряду від 02.07.2007 року №1/09-119, від 01.08.2007 року №2/09-119, від 01.10.2007 року №3/09-119, від 05.05.2008 року №105-119, а саме, що сторони договору не мали наміру на фактичне надання послуг, а позивач мав мету на збільшення валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість при відсутності фактичного надання послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з статтею 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами те, що первинні документи, що містяться у матеріалах справи, є такими, що не відповідають дійсності, тобто, що підрядні роботи у комерційному відношенні не здійснювалися та те, що договори укладені з метою безпідставного збільшення валових витрат позивача та безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Всі спірні господарські операції відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача належним чином і підтверджуються первинними документами, які були надані суду першої інстанції та перевірені в ході апеляційного розгляду. Факт здійснення позивачем господарських операцій по вищевказаним договорам, укладеним із ТОВ «Донсістемсервіс» підтверджуються відповідні документи: податкові накладні, видаткові накладні, довіреності, платіжні документи, актами прийому-передачі, та іншими первинними документами.

Таким чином, доводи апелянта про нікчемність правочинів договорів підряду від 02.07.2007 року №1/09-119, від 01.08.2007 року №2/09-119, від 01.10.2007 року №3/09-119, від 05.05.2008 року №105-119, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Виходячи із системного змісту пункту 5.1 статті 5 та пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», основною умовою для віднесення до складу валових витрат є подальше використання таких товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, тобто, обовязковою умовою віднесення витрат підприємства до складу валових є документальне підтвердження таких витрат та їх звязок з господарською діяльністю платника.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 цього ж Закону метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи свідчать про виконання договірних зобовязань по наданню підрядних робіт у комерційному відношенні, а тому висновок відповідача про порушення позивачем пункту 5.1, 5.3.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», щодо безпідставного віднесення платником податку до складу валових витрат у 3 кварталі 2007 року витрат у звязку з виконанням загально будівельних робіт по капітальному ремонту приміщень, будівель, субпідрядних робіт у сумі 569406,00грн. за актами приймання виконаних робіт, є необґрунтованим, а рішення в цій частині правомірним. Неправомірність нарахування позивачеві податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств у сумі 142352,00грн. призводить до неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в сумі 71176,00грн.

На підставі вказаного, судом першої інстанції правильно визнано недійсним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.2009р., яким позивачу за порушення п.1.31 ст.1, п.5.1, п.п.5.3.9 п.5.3, п.5.9, п.5.10 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено суми податкового зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 213528,00грн., у тому числі за основним платежем 142352,00грн. та штрафними санкціями у розмірі 71176,00грн.

Згідно з пп. 7.4.1, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Частина 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, визначає, що податкова та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Стаття 1 цього Закону визначає, що первинний документ це документ, який місить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як було зазначено, ТОВ „Донсістемсервіс зареєстрований платником податку на додану вартість і ним були виписані податкові накладні якими підтверджується надання підрядних робіт у комерційному відношенні за договорами від 02.07.2007 року №1/09-119, від 01.08.2007 року №2/09-119, від 01.10.2007 року №3/09-119, від 05.05.2008 року №105-119.

Відповідно до акту про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 24.07.2009 року №20106/10/15-413, датою анулювання реєстрації вказаного підприємства є 23.07.2009 року і на дату виписки підприємством контрагентом позивачу податкових накладних, ТОВ «Донсістемсервіс» був зареєстрованим платником податку на додану вартість згідно приписів діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини фактичного виконання робіт підтверджуються податковими накладними, і іншими первинними документами, що свідчать про придбання підрядних робіт позивачем у комерційному відношенні в межах власної господарської діяльності, в наслідок чого, висновок відповідача про порушення позивачем підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» є неправомірним.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає правильним є висновок суду першої інстанції про неправомірність нарахування позивачеві податкового зобовязання з податку на додану вартість у сумі 231135,00грн., що призвело до неправомірного застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 115567,50грн. Таким чином, податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.2009р., яким позивачу за порушення п.1.4 ст.1, п.4.5 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.2.1, 7.2.6, 7.2.8 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 346702,50грн., у тому числі за основним платежем 231135,00грн. та штрафних санкцій в розмірі 115567,50грн. (т.1 а.с.69), вірно визнано протиправним.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції з приводу наступного порушення, виявленим податковим органом, а саме п.п.7.2.6, 7.2.8 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», включення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі факсокопій наступних податкових накладних: №0003008/3 від 01.10.2007 року на суму 2660,11грн., у т.ч. ПДВ 443,35грн., №1092 від 01.09.2008 року на суму 330,00грн., у т.ч. ПДВ 55,00грн., №479 від 12.05.2008 року на суму 10499,58грн., у т.ч. ПДВ 1749,33грн., №14 від 18.07.2008 року на суму 15818,96грн., у т.ч. ПДВ 2638,49грн., також при відсутності наступних податкових накладних: від 26.09.2007 року на суму 773,00грн., у т.ч. ПДВ 128,83грн., від 30.12.2008 року № 2176 на суму 122500,00грн., у т.ч. ПДВ 20416,67грн., які відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних за звітні періоди, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 25432,00грн., у тому числі: вересень 2007 року на суму 129грн.; жовтень 2007 року на суму 443,00грн.; вересень 2008 року на суму 55,00грн.; жовтень 2008 року на суму 4388,00грн.; листопад 2008 року на суму 20417,00грн.

Правильним є висновок суду першої інстанції, що у звязку з тим, що позивач надав суду оригінали податкових накладних №0003008/3 від 01.10.2007 року на суму 2660,11грн., у т.ч. ПДВ 443,35грн., №14 від 18.07.2008 року на суму 15818,96грн., у т.ч. ПДВ 2638,49грн., №479 від 12.05.2008 року на суму 10499,58грн., у т.ч. ПДВ 1749,33грн., доводи відповідача про безпідставність включення позивачем сум до податкового кредиту за вказаними податковими накладними є необґрунтованими, а відсутності оригіналу податкової накладної № 2176 від 30.12.2008 року на суму 122500,00грн., у т.ч. ПДВ 20416,67грн., не давало позивачу право включати вказану суму до податкового кредиту.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що вірним є висновок суду першої інстанції про визнання протиправним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.10.2009р., яким позивачу за порушення п.1.4 ст.1, п.4.5 ст.4, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.2.1, 7.2.6, 7.2.8 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено суми податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 7246,50грн., у тому числі за основним платежем 4831,00грн. та штрафних санкцій в розмірі 2415,50грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Інші доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 16 вересня 2011 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИП-Мастер» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2011 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИП-Мастер» до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. ОСОБА_5 ОСОБА_6 Гайдар