Справа № 2а/1770/716/2012
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2012-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/716/2012

29 березня 2012 року 11год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шевчук С.М. за участю секретаря судового засідання Деркач Н.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: представник не прибув; третьої особи відповідача: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Рівненській області
про визнання неправомірними дій та стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Рівненській області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови в поверненні позивачу помилково отриманого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкового автомобіля в сумі 6028,75 грн., стягнення сплачених коштів в сумі 6028,75 грн., стягнення витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката та судового збору.

Позивач на обґрунтування позову зазначив, що ним було набуто право власності на автомобіль марки Mitsubishi ASX вартістю 241150,00 гривень. При реєстрації даного транспортного засобу у ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області, позивач була змушена сплатити, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" від 03.11.1998р. №1740 (далі Порядок), збір на обовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 3-х відсотків від вартості придбаного автомобіля, а саме 6028,75 гривень, оскільки, без сплати вказаного збору ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області відмовлялося зареєструвати автомобіль. 31 січня 2012 року позивач, відповідно до положень п.5 гл.І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Державного казначейства України №226 від 10.12.2002р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.12.2002р за N 1000/7288, звернувся в Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне із заявою, в якій просив надати подання до Управління Державного казначейства в м.Рівне стосовно повернення позивачу безпідставно сплачених коштів. Зі змісту Відповіді Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне №2662/04 від 02 лютого 2012 року позивачу стало відомо, що сплачений збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає.

Позивач вважає, що застосуванню підлягає п. 7 ст. 1 Закону України "Про збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року № 400/97-ВР, оскільки цим Законом покладений обовязок зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування на осіб лише у випадку відчуження, а не при купівлі автомобілів. Крім того, позивач зазначив, що органи ДАІ здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, а тому позивач вважає, що ці кошти не були сплачені ним добровільно. На підставі вищевикладеного просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в поверненні коштів та стягнути помилково сплачені 6028,75 грн. збору, а також повернути з Державного бюджету України судові витрати.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду в м.Рівне подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740, якою затверджено Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій. Відповідно до п. 12 Порядку, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом: купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством); міни; дарування (безоплатної передачі); успадкування (крім випадків успадкування легкового автомобіля за законом); з інших підстав, передбачених законодавством. Відповідно до п. 14 Порядку, органи Державтоінспекції здійснюють реєстрацію легкових автомобілів лише за умови сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується документом про сплату цього збору. У Законі № 400/97 - ВР вказано, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів. При цьому, Закон не деталізує, хто саме - відчужувач чи набувач - повинен сплатити цей збір. Зазначений лише вид операції - відчуження транспортного засобу. А порядок застосування такої норми конкретизовано вище зазначеним Порядком. Позивачем збір був сплачений добровільно. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується письмовою розпискою. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Рівненській області заперечень на позов не подало, в судове засідання представник не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. А відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позову заяву, заперечення відповідача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07.12.2011 року придбала у ТОВ "Альтра Авто" автомобіль марки Mitsubishi ASX вартістю 241150,00 гривень, що підтверджується копією договору № 112-07001 від 07.12.2011 року (а.с. 14-17). При реєстрації даного транспортного засобу у ВРЕР ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області позивачем було сплачено збір на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у сумі 6028,75 грн., що підтверджується квитанцією від 24.01.2012 року № 3_563601 (а.с. 12).

31.01.2012 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування (а.с.11), в якій зазначає, що платником такого збору повинен бути продавець автомобіля, а не покупець, а відтак, збір був сплачений нею безпідставно та помилково.

09.02.2012 року за № 2662/04 відповідачем на адресу позивача надіслано відповідь, з якої вбачається, що збір позивачем сплачено правомірно відповідно до п. 12 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740. Сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з відчуження легкових автомобілів поверненню не підлягає (а.с.19).

Розглядаючи даний спір по суті судом враховано таке.

Згідно положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.67 Конституції України кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Згідно п.7, п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобовязані зареєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції, забороняється. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обовязкових платежів ). Як зазначив позивач, нею було сплачено збір для того, щоб автомобіль зареєстрували.

Відповідно до пункту 12 Порядку сплати збору на обов'язкове держане пенсійне страхування з окремих видів господарської діяльності, затвердженого Постановою КМУ №1740 від 03.11.2003 року, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом купівлі легкових автомобілів, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до п.15 Постанови №1740 суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів сплачується платниками цього збору на рахунки з обліку коштів спеціального фонду державного бюджету, відкритті в Управліннях державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, за місцем реєстрації легкового автомобіля.

Разом із тим пунктом 7 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року №400/97-ВР визначено виключний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, і зокрема передбачено, що платниками збору є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Отже, відповідно до Закону, обовязок зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування покладається на осіб, які відчужують автомобіль.

Відчуження - перехід прав власності від однієї особи, до іншої. Відчуження проводиться головним чином по волі первинного власника на основі договору з набувачем майна.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5) зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Таким чином застосуванню підлягає саме Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачена сплата збору лише при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі (придбанні). За таких обставин, пункт 12 Постанови №1740 не відповідає нормативно-правовому акту вищої сили Закону, а сплачені позивачем кошти на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у сумі 6028,75 грн. підлягають поверненню.

Стосовно визнання дій управління Пенсійного фонду України в м. Рівне неправомірними слід зазначити наступне.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, що відмова відповідача в поверненні безпідставно отриманого збору з операції з відчуження автомобіля не відповідає вимогам закону, а тому є протиправною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в звязку з невідповідністю підзаконних актів нормативно правовим актам вищої сили, позивач вимушений був сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з метою реєстрації автомобіля.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в м. Рівне є належним відповідачем у даній адміністративній справі, оскільки, незважаючи на те, що сплачений збір перерахований до Державного бюджету України через ОСОБА_2 Управління держказначейства в Рівненській області, контролюючим органом щодо сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування є Пенсійний фонд України та його регіональні управління. У відповідності до пункту 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 р. № 1261, кошти Пенсійного фонду України, що зараховуються на єдиний рахунок Фонду і зберігаються на окремих рахунках його органів в уповноваженому банку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обслуговують органи Державного казначейства.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 1500 грн. витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката, то в задоволенні такої позовної вимоги позивачу слід відмовити з огляду на таке.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ встановлено Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до ст. 1, ст. 2 вказаного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем та її представником не надано розрахунку часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А відтак, суд позбавлений можливості застосувати Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та компенсувати позивачу витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Сума сплаченого судового збору, відповідно до ст.94 КАС України, присуджуються позивачу з Державного бюджету.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 помилково отриманого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів в сумі 6028,75 грн.

Стягнути з Державного бюджету України через ОСОБА_2 управління Державного казначейства України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 суму помилково сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операції з відчуження легкового автомобіля, у розмірі 6028,75 грн. (шість тисяч двадцять вісім гривень 75 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 139,49 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шевчук С.М.