Справа № 826/12114/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 серпня 2015 року № 826/12114/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Планеттойс"
до Інспекції у справах захисту прав споживачів в місті Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Алакор Сіті»
про визнанняч протиправними та скасування рішень № 000011 та № 000012 від 14.05.2015
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Планеттойс» звернулось до суду з позовом до Інспекції у справах захисту прав споживачів у м. Києва, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Алакор Сіті» про визнання протиправним та скасування рішення від 14.05.2015 №000011, №000012, рішення про визнання реклами магазину іграшок «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ» недобросовісною (зовнішня реклама) від 14.05.2015.

Позов вмотивовано тим, що позивачем не було допущено порушення законодавства про рекламу та не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, отже оскаржені рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстави викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що позивачем у зовнішній рекламі безпідставно використано твердження «найбільший магазин іграшок в Україні» тобто надано рейтингову оцінку, яке не ґрунтується на дослідженнях ринку за різними категоріями. Відповідач вказує, що така реклама може ввести споживача в оману, отже позивачем порушено ст. 10 Закону України «Про рекламу».

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору надала письмові пояснення по суті позову, з яких вбачається, що у період проведення перевірки будь-яка зовнішня реклама позивача була відсутня. Третя особа клопотала про вирішення справи без її участі.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою Інспекції у справах захисту прав споживачів у м. Києва за результатами контролю за дотриманням законодавства про рекламу на території міста Києва складено протокол про порушення законодавства України про рекламу за фактом розповсюдження зовнішньої реклами магазину «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ» (за адресою: м . Київ, вул. Ак. Заболотного, 37) з ознаками порушення вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про рекламу», а саме: недобросовісна реклама забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» відповідачем складено вимогу від 28.04.2015 про надання позивачем, зокрема, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами за період до 1 року з моменту отримання вимоги.

Відповідно до протоколу засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Планеттойс» від 14.05.2015, відповідно до якого відповідачем встановлено недотримання вимог законодавства України про рекламу, а саме: магазин іграшок магазину «PLANETTOYS» (за адресою: м . Київ, вул. Ак. Заболотного, 37), що знаходиться у ТРЦ ART Mall займає площу 1 000 кв.м. Мережа магазинів «PLANETTOYS» налічує чотири магазини, що знаходяться на території України. Разом з тим, площа окремих магазинів іграшок «Антошка» є більшою: ТРЦ «Drim Nown» м. Київ, пр Оболонський 21-Б - 1500 кв.м., ТРЦ «Мега-Антошка» м. Одеса пл Гречеська, 2 - 3114 кв.м., ТРЦ «Антошка» м. Харків пр Леніна, 9 - 8 595 кв.м. Мережа «Антошка» налічує 40 магазинів на території України. Виходячи з вищенаведеного ТОВ «Планеттойс» безпідставно використано твердження «Найбільший магазин іграшок в Україні» та надано рейтингову оцінку з використанням найвищого ступеню порівняння прикметнику. Таким чином у споживача реклами створюється хибне уявлення про найбільший магазин іграшок в Україні. Зазначене твердження виокремлює один магазин з широкої мережі магазинів дитячих іграшок та не ґрунтується на дослідженнях ринку за різними критеріями. Така реклама може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам внаслідок перебільшення, що підтверджує порушення вимог ст. 10 Закону України «Про рекламу, а саме: недобросовісна реклама забороняється. Документальне підтвердження вартості розповсюдженої (розміщеної) реклами ТОВ «Планеттойс» на вимогу Інспекції не надано.

За результатом розгляду матеріалів справи про правопорушення законодавства про рекламу відповідачем прийнято рішення від 14.05.2015:

- про визнання реклами магазину іграшок «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ» недобросовісною,

- №000012, яким за порушення вимог ч. 6 ст. 27 Закону України «Про рекламу» (неподання інформації щодо вартості розповсюдженої зовнішньої реклами) накладено штраф в сумі 1 700 грн.,

- №000011, яким за порушення ч. 7 ст. 27 Закону України «Про рекламу» накладено штраф в сумі 5083 грн.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №877 дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Так, ч.1 ст.1 Закону №877 визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №877 виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Тобто органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, а також спосіб здійснення державного нагляду (контролю) встановлюються виключно законами.

Так, положення Закону №877 встановлюють загальні засади державного нагляду (контролю) по відношенню до всіх сфер діяльності суб'єктів господарювання, конкретні ж засоби, порядок та процедура здійснення державного нагляду (контролю) можуть встановлюватися спеціальними законами.

Зокрема, спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами є Закон №270. Цей Закон регулює відносини, пов'язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України (ч.1 ст.2 Закону №270).

Відповідно до положень ст.1 Закону №270 реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону №270 визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон №1023) спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів.

Так, відповідно до п.1 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України №465/2011 від 13.04.2011 р. (далі - Положення №465), Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України. Держспоживінспекція України входить до системи органів виконавчої влади і реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Держспоживінспекція України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно пп.1 п.3 Положення №465 основними завданнями Держспоживінспекції України є реалізація державної політики, в тому числі, щодо державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

При цьому, відповідно до п.7 вищевказаного Положення, а також п.1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №206 від 09.11.2011 (надалі - Положення №206) Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції.

Так, п.3 Положення №206 визначено, що завданням інспекцій є реалізація повноважень Держспоживінспекції України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.пп.4.1 п.4 Положення №206 визначено, що інспекції відповідно до покладених на них завдань здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів (крім Держспоживінспекції в Автономній Республіці Крим), рекламу в цій сфері та державний ринковий нагляд.

В той же час, в п.6 Положення №206 зафіксовано, що інспекції з поміж іншого мають право, зокрема: перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства виробничі, складські, торговельні та інші приміщення суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства; проводити контрольні перевірки правильності здійснення розрахунків зі споживачами; давати суб'єктам господарювання обов'язкові до виконання приписи щодо припинення порушень прав споживачів; вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами надання документів, усних чи письмових пояснень, відео- та звукозаписів, іншої інформації, необхідної для здійснення інспекціями повноважень щодо контролю за додержанням законодавства про рекламу; приймати рішення щодо визнання реклами недобросовісною, визнання порівняння в рекламі неправомірним; вимагати від рекламодавців публікації відомостей, що уточнюють, доповнюють рекламу, та звертатися з позовом до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами, заборони відповідної реклами та її публічного спростування.

Крім того, в пп.6.2.1 п.6.1 Положення №206 зафіксовано, що інспекції мають право здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що відповідач, в межах наданих йому повноважень, має право у межах сфери державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснювати перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про рекламу.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону №877 спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що заходи державного контролю можуть бути проведені як шляхом перевірок (планових або позапланових), ревізій, оглядів, обстежень, так і шляхом вчинення інших дій, спрямованих на реалізацію суб'єктами владних повноважень відповідних функцій під час здійснення процедури державного контролю, яка визначена законом.

Зокрема, ч.10 ст.4 Закону №877 визначено, що посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з'ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.

В той же час, ч.2 ст.26 Закону №270 визначено, що на вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право, зокрема: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов'язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п'ять робочих днів до дати розгляду справи.

Як зазначено вище, відповідачем складено вимогу від 28.04.2015 про надання позивачем, зокрема, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами за період до 1 року з моменту отримання вимоги та повідомлено про час, дату та місце розгляду справи про порушення позивачем законодавства про рекламу.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідачем не конкретизовано в чому саме полягає порушення позивачем законодавства про рекламу, оскільки зі змісту вимоги вбачається, що відповідачем зазначено адресу та місце розповсюдження реклами, ознаки якого саме порушення виявлено та в якій частині (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про рекламу», а саме: недобросовісна реклама забороняється (в частині перебільшення)/

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №270 особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону. Норми цієї статті не поширюються на порушення, зазначені у ст.241 цього Закону.

Зокрема, ч.6 ст.27 Закону №270 визначено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.7 ст.27 Закону №270).

Відповідно до ч.8 ст.27 Закону №270, якій консолідує п. 2 Порядку 693 рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймається виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Як зазначено вище, відповідачем складено вимогу від 28.04.2015 про надання позивачем, зокрема, документального підтвердження вартості розповсюдженої реклами за період до 1 року з моменту отримання вимоги. Зі змісту позову вбачається, що вимога отримана позивачем 06.05.2015, проте позивачем витребувані документи не надано.

Враховуючи, що позивачем не надано відповідачу інформацію щодо вартості реклами, за що відповідно до ч.6 ст.27 Закону №270 передбачено накладення штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки рішенням від 14.05.2015 №000012 на позивача накладено штраф в розмірі 1700 грн., отже суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою відповідно до згадуваних норм законодавства, що вказує на необґрунтованість позовних вимог у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування рішень від 14.05.2015 №000011 та рішення про визнання реклами магазину іграшок «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ» недобросовісною (зовнішня реклама), суд зазначає наступне.

Відповідно до договору від 08.08.2014 №08-08/01-ПТ укладеного між позивачем та ТОВ «Алакор Сіті», останнім передано позивачу в оренду приміщення, за адресою: м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 37 для відкриття дитячого магазину іграшок загальною площею 839 кв.м.

Також, між позивачем та ТОВ «Алакор Сіті» укладено договір від 01.11.2014 №01-11/001, відповідно до якого ТОВ «Алакор Сіті» передано позивачу право на тимчасове користування частину фасаду будівлі за вказаною адресою для розміщення рекламних багерів.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що спірна реклама була розміщена сторонньою особою (не позивачем).

ТОВ «Алакор Сіті» повідомило суд, що 13.03.2015 позивач звернувся з заявкою про намір демонтажу рекламного банеру на фасаді будівлі та 19.03.2015 здійснив демонтаж банеру. Новий банер був змонтований позивачем 14.05.2015. З огляду на викладене третя особа та позивач вказують що на момент здійснення контролю 28.04.2015 рекламний банер був відсутній.

Проте, в матеріалах справи наявна фото фіксація бенеру з рекламою магазину іграшок «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ».

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, між сторонами виник спір щодо наявності 28.04.2015 банеру «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ».

На думку суду лист третьої особи позивачу щодо відсутності у період з 13.03.2015 по 14.05.2015 згадуваного рекламного банеру не є належним доказом відсутності реклами, з урахуванням наявності фото фіксації.

Крім того, факт наявності банеру «PLANETTOYS» «НАЙБІЛЬШИЙ МАГАЗИН ІГРАШОК В УКРАЇНІ» в інішй період позивачем не заперечується.

З системного аналізу викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності згадуваного рекламного банеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про рекламу» недобросовісна реклама забороняється. Відповідальність за недобросовісну рекламу несе винна особа.

Вказана заборона зумовлена причиною порушення принципів реклами, закріплених у ст. 7 Закону "Про рекламу", а саме: принципів точності, достовірності, принципу заборони нанесення шкоди споживачам реклами.

Близьким за змістом до поняття "недобросовісна реклама" є поняття "поширення інформації, що вводить в оману".

При цьому, інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які містять неповні, неточні або неправдиві дані про споживчі властивості, якість, придатність до застосування, стандарти, характеристики товарів.

ЯК зазначено вище, оскаржувані рішення обґрунтовано тим, що ТОВ «Планеттойс» безпідставно використано твердження «Найбільший магазин іграшок в Україні» та надано рейтингову оцінку з використанням найвищого ступеню порівняння прикметнику. Таким чином у споживача реклами створюється хибне уявлення про найбільший магазин іграшок в Україні. Зазначене твердження виокремлює один магазин з широкої мережі магазинів дитячих іграшок та не ґрунтується на дослідженнях ринку за різними критеріями. Така реклама може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам внаслідок перебільшення.

При цьому в протоколі відповідачем наведено порушення магазинів іграшок «PLANETTOYS» та «Антошка за площею магазинів, а саме: магазин «PLANETTOYS» (за адресою: м . Київ, вул. Ак. Заболотного, 37), що знаходиться у ТРЦ ART Mall займає площу 1 000 кв.м. Мережа магазинів «PLANETTOYS» налічує чотири магазини, що знаходяться на території України. Разом з тим, площа окремих магазинів іграшок «Антошка» є більшою: ТРЦ «Drim Nown» м. Київ, пр Оболонський 21-Б - 1500 кв.м., ТРЦ «Мега-Антошка» м. Одеса пл Гречеська, 2 - 3114 кв.м., ТРЦ «Антошка» м. Харків пр Леніна, 9 - 8 595 кв.м. Мережа «Антошка» налічує 40 магазинів на території України.

Доказів на спростування викладеного позивачем не надано.

Позивач вказує, що магазин іграшок «PLANETTOYS» (за адресою: м . Київ, вул. Ак. Заболотного, 37) є найбільшим в Україні за асортиментом. На підтвердження викладеного позивачем надано суду довідку про асортимент товару.

Проте, позивачем не було проведено дослідження асортименту товару в інших магазинах іграшок в Україні, в тому числі магазинів «Антошка».

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що позивач виокремлює один магазин з широкої мережі магазинів дитячих іграшок без дослідження ринку за різними критеріями , отже позивачем надано недостовірну рекламну інформацію, що на думку суду є недобросовісною рекламою, що вказує на правомірність рішення від 14.05.2015 про визнання реклами недобросовісною.

Як зазначено вище, рішенням №000011 від 14.05.2015 за порушення вимог ст 10 Закону України «Про рекламу» на позивача накладено штраф у розмірі 5083 грн., тобто 299 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда