Справа № 638/2778/15-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 р.Справа № 638/2778/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2015р. по справі № 638/2778/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Харкові

про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести поновлення виплат раніше призначеної пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкові, в якому просив: визнати дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії неправомірними та зобов'язати поновити виплату раніше призначеної пенсії починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексацій.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 року по 01.09.2014 року залишені без розгляду.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2015р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова в частині відмови ОСОБА_1 в поновленні нарахування та виплати пенсії за віком неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.09.2014 року.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану постанову в частині поновлення виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексацій.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 27.08.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 1994 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та отримував пенсію за віком.

Позивач на даний час є громадянином України та проживає у Сполучених Штатах Америки.

У зв'язку із переїздом позивача на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки виплата пенсії припинена.

ОСОБА_1 21.01.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова із заявою, щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова від 06.02.2015 року за вих.№21/М-11 надано відповідь, в якій зазначено, що позивачем подано не всі документи, які необхідні для поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нормативних обмежень щодо призначення пенсії громадянам України, які постійно проживають на території інших держав, законодавство України не містить.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для виплати пенсії відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсії позивачу.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Таким чином, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2 статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору. Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн" від 06.04.1993 року визначено відповідний механізм виплати таких пенсій.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, у зв'язку з чим застосуванню не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" 1 січня 2004 року набрав чинності.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються лише в частині, що не суперечить нормам Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (стаття 92 Закону "Про пенсійне забезпечення", статті 49, 51 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються зміни оскаржуваної постанови в частині поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексацій, колегія суддів зазначає.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не розглядались по суті вимоги про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії за період з 07.10.2009 року по 01.09.2014 року.

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.03.2015 року позивачем оскаржена не була, отже колегія суддів в межах доводів апеляційної скарги переглядає постанову суду першої інстанції, якою не охоплено період з 07.10.2009 року по 01.09.2014 року, тобто період по якому спір не розглядався по суті судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2015р. по справі № 638/2778/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Жигилій С.П.