Справа № 2а-6601/10
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"09" березня 2011 р. Справа № 2а-6601/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області

від "20" грудня 2010 р. у справі № 2а-6601/10

за позовом ОСОБА_2, м.Овруч Житомирської області

до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, м.Овруч Житомирської області

про зобов'язання провести донарахування та виплату компенсаційних виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законом України "Про соціальний захист дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 20.12.2010р. у справі №2а-6601/10 позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести донарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, за період з 01 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року в розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", щомісячно; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести донарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 01 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року в розмірі, визначеному ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що дорівнює 30% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, встановленому Законом України "Про Державний бюджету України на 2010 рік", щомісячно; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю (а.с.10-11).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.14), в якій просить її скасувати та залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що дане рішення не відповідає нормам чинного законодавства, так як в мотивувальній частині є суттєві невідповідності висновків щодо наявних матеріалів справи, в мотивувальній частині даного рішення не зазначено мотивів, з яких суд вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися заперечення Управління пенсійного фонду України в Овруцькому районі про безпідставність позовних вимог по даній справі; крім того, належним відповідачем щодо стягнень сум коштів на реалізацію ст.6 закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ст.ст.39,50,51,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є Управління праці та соціального захисту населення в Овруцькому районі, оскільки фінансування Пенсійного фонду України в Овруцькому районі щодо зазначених виплат з державного бюджету не здійснюється.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу суду не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.12.2010р. ОСОБА_2 звернувся до Овруцького районного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області провести донарахування та виплатити йому підвищення до пенсії як дитині війни, передбачене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 01.06.2010р. по 30.11.2010р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", щомісячно; про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області провести донарахування та виплатити позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, передбачене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.06.2010р. по 30.11.2010р. в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", щомісячно; про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області провести позивачу перерахунок підвищення до пенсії як дитині війни, передбаченого ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і встановити його станом на 01.12.2010р. в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", та виплачувати його щомісячно; про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області провести позивачу перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, передбачене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і встановити його станом на 01.12.2010р. в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", та виплачувати його щомісячно (а.с.1).

Щодо позовних вимог стосовно підвищення до пенсії як дитині війни за Законом України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.06.2010 року по 30.11.2010 року судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

З наявних в матеріалах справи паспорту серії ВМ №351358, виданого Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області 21.04.1997р., посвідчення №183047 та довідки Управління праці та соціального захисту населення №5663/02 від 06.12.2010р. (а.с.3,5-6) вбачається, що ОСОБА_2 народився 18.02.1944р., є пенсіонером та має статус дитини війни, в зв'язку з чим має право на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно змін, внесених Законом України від 28.12.2007р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (п.п.2 п.4.1 розділу ІІ) частину 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, вказані зміни визнано неконституційними, а отже ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має застосовуватись у чинній редакції.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році для осіб, що втратили працездатність визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становить: 695 грн. - у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р., 706 грн. - у період з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р., 709 грн. - у період з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р., 723 грн. - у період з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р., 734 грн. - у період з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова №1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

У пункті 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. "Про Положення про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Тому, беручи до уваги те, що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачу мало проводитись нарахування та виплата підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює доплату до пенсії особам, які мають статус дитини війни, є Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2010 році не зупинено.

Отже, відповідач у 2010 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та провести позивачу відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум щомісячного підвищення до пенсії за 2010 рік.

При цьому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги за період з 01 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року, не врахував шестимісячний строк звернення до суду в адміністративних справах.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про пропущення своїх прав, свобод, чи інтересів.

Так як виплати пенсій мають щомісячний характер, то позивач про порушення свого права повинен був бути обізнаним на час отримання пенсії.

Клопотань щодо поновлення пропущеного строку позивачем не подавалося.

Згідно з ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

А тому, враховуючи, що позовну заяву було подано 07.12.2010р., судова колегія вважає. що позовні вимоги за період з 01 червня 2010 року по 06 червня 2010 року знаходяться поза межами встановленого шестимісячного строку, а тому, з вищеназваних підстав, повинні бути залишені без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є протиправною з 07.06.2010р. по 30.11.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачу підвищення до пенсії за період з 07.06.2010 року по 30.11.2010 року у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому позов в цій частині слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги стосовно невиплати позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, доплати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.06.2010 року по 30.11.2010 року слід вказати таке.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, проживає в м.Овручі, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а також є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії "Б" №220843 (а.с.8).

Відповідач виплачував позивачу доплату, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі 10,50 грн. (довідка управління Пенсійного фонду в Овруцькому районі №5664/02 від 06.12.2010р., а.с.2), сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній редакції (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 01.07.92р. №2532-12, у редакції Закону України від 06.06.96р. №230/96-ВР), відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" й становить: з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн., з 01.12.2010 року - 922грн.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачем період, застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату доплат, передбачених ч.2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже, відповідач по справі є належним.

При цьому, як вже вказувалось в цій постанові, з огляду на приписи ч.2 ст.99, ст.100 КАС України, враховуючи фактичну дату звернення до суду з позовом (07.12.2010р.), судова колегія вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги за період з 01 червня 2010 року по 06 червня 2010 року, а тому постанову Овруцького районного суду в цій частині слід скасувати й залишити позовні вимоги без розгляду.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній постанові про відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області встановити позивачу станом на 01.12.2010р. підвищення до пенсії як дитині війни, передбачене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", та виплачувати його щомісячно, а також зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області встановити позивачу станом на 01.12.2010р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, передбачене ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2010р.", та виплачувати його щомісячно, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, те, що нарахування державної соціальної допомоги в подальшому буде також здійснюватися з порушенням вимог законодавства, є лише припущенням позивача й не підтверджується будь-якими доказами.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області - частковому задоволенню.

При цьому, доводи відповідача про те, що він не являється розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому невзмозі здійснити виплату позивачу соціальної допомоги та надбавки до пенсії у встановлених законодавством порядку та розмірі, як і не є належним відповідачем у даній справі, не приймаються до уваги судовою колегією з огляду на викладене вище в цій постанові.

Керуючись ст.ст.100, 195, 197, 198, 202, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі задовольнити частково.

Постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20 грудня 2010 року в частині задоволення позову за період з 01 червня по 06 червня 2010р. скасувати та залишити його в цій частині без розгляду.

В іншій частині постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 20 грудня 2010 року залишити без змін.

Викласти абзаци перший-третій резолютивної частини постанови в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести донарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, за період з 07 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року в розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України "Про Державний бюджету України на 2010 рік", щомісячно.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести донарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 07 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року в розмірі, визначеному ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що дорівнює 30% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, встановленому Законом України "Про Державний бюджету України на 2010 рік", щомісячно.

Позов в частині вимог за період з 01 червня 2010 року по 06 червня 2010 року залишити без розгляду."

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - до справи,

2 - позивачу (АДРЕСА_1),

3 - відповідачу (м.Овруч, вул.Леніна, 12)