Справа № 2-а-16/2011
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"19" квітня 2011 р. Справа № 2-а-16/2011

номер рядка статистичного звіту 10.3.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від "13" січня 2011 р. у справі № 2-а-16/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області

про визнання дій відповідача незаконними, зобов'язання нарахувати і виплатити недоплачену соціальну допомогу як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 13.01.2011р. у даній справі (а.с.13-14) позов було задоволено частково: визнано неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області щодо відмови ОСОБА_3 у нарахуванні та виплаті надбавки до пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 17.06.2010р. по 17.12.2010р.; зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 17.06.2010 року по 17.12.2010 року з врахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.17-20), в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що дане рішення є необґрунтованим та не відповідає нормам чинного законодавства, а саме ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідно до якої фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч.2 ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.2 ст.72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ч.4 ст.73 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Крім того, відповідач вважає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не може застосовуватись для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України "Про соціальний захист дітей війни".

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2010р. ОСОБА_3 звернувся до Радивилівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання дій ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області щодо ненарахування щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% пенсії за віком як дитині війни з 01.01.2007р. по теперішній час незаконними; зобов'язання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 01.01.2007р. по 31.12.2010р. в сумі 5201,70 грн. та подальше її нарахування і виплату (а.с.2-3).

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ухвали від 13.01.2011р. (а.с.12) суд першої інстанції, з врахуванням наведених приписів процесуального законодавства, залишив без розгляду позов в частині вимог за період з 01.01.2007р. по 16.06.2010р., тобто в частині поза межами встановленого шестимісячного строку.

З наявних в матеріалах справи паспорту серії СР №635861, виданого Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області 17.12.1999р., та посвідчення серії АБ №303158 (а.с.4,6) вбачається, що ОСОБА_3 народився 01.12.1941р., є пенсіонером та має статус дитини війни, в зв'язку з чим має право на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (п.п.2 п.4.1 розділу ІІ) частину 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, вказані зміни визнано неконституційними, а отже ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має застосовуватись у чинній редакції.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році для осіб, що втратили працездатність визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становить: 695 грн. - у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р., 706 грн. - у період з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р., 709 грн. - у період з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р., 723 грн. - у період з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р., 734 грн. - у період з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

У пункті 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. "Про Положення про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Тому, беручи до уваги те, що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачці мало проводитись нарахування та виплата підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, доводи відповідача про те, що він не являється розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому невзмозі здійснити виплату позивачці соціальної допомоги у встановлених законодавством порядку та розмірі, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює доплату до пенсії особам, які мають статус дитини війни, є Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2010 році не зупинено.

Отже, відповідач у 2010 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та провести ОСОБА_3 відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум щомісячного підвищення до пенсії за 2010 рік.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є протиправною, починаючи з 17.06.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачу підвищення до пенсії за період з 17.06.2010р. по 17.12.2010р. у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати позивачці щомісячну державну допомогу в розмірі, визначеному Законом України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у звязку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним та необґрунтованим.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.183-2,195,198,200,205,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від "13" січня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано (прост.):

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 с.Михайлівка,Радивилівський район, Рівненська область,35544

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області вул. Почаївська, 28,м. Радивилів,Рівненська область,35500