Справа № 500/7538/14-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 500/7538/14-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмовому провадженні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за участю третіх осіб - головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Цонкової Ірини Олексіївни, головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Парапіра Артема Дмитровича про визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафу;-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 06.04.2015 року, просив визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Парапіра А.Д.: серії ВП № 33895804 від 03.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 170 грн.; постанову серії ВП № 33895804 від 12.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 340 грн.; постанову серії ВП № 33896566 від 03.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 170 грн.; постанову серії ВП № 33896566 від 12.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 340 грн.; постанову серії ВП № 33896756 від 03.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 170 грн. та постанову серії ВП № 33896756 від 12.03.2014 року про накладення штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2015 року у задоволенні адміністративного позов ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім обставинам по справі, порушив норми матеріального права, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2015 року та ухвалення нової, якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.08.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом видані три виконавчі листи № 2-1665/11:

зобов'язано позивача не чинити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні 8/15 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення частини веранди, яка визначена в генеральному плані технічного паспорту станом на 17.08.2010 року під літ. «а», та в поповерховому плані під. літ. №2-1 самовільно збільшеної на 11,6 кв.м., яка споруджена з порушенням п.4.1, п.4.2, 5.4, 5.5.8.11 ДБН В.32-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»; веранду під літ. «а-4» в генеральному плані технічного паспорту площею 7,6 кв.м. розмірами 2,6 х 3,5м., визначеному в поповерховому плані технічного паспорту за № 2-І, яка споруджена з порушенням ДБН 360-92 таблиця 1 додаток 8.1; прибудову другого поверху під літ. «А-1», яка складається з приміщень в поповерховому плані: № 2-7-хол, площею 26,0 кв.м., № 2-8 - житлова кімната -12,2 кв.м., № 2-9 кімната - 20,2 кв.м., № 2-10- кладова -2,0 кв.м., № 2-11 ванна -2,9 кв.м. № 2-12 - житлова кімната-16,0 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м., ідентифіковану експертом, як другий поверх житлового будинку, призведена з порушенням п.4.1, 4.2, 5.4, 5.5, 8-11 ДБН В.32-2-2009 п.3.73 СНтП 2.04.05- 91, п.2.28 ДБН В.2.2-15 -2005; гараж літ. «Е» розмірами в плані 6,22 х 9,84 м, споруджений з порушенням п.2.25 ДБН 360-92; бетонну споруду у виді бетонного «корита» уздовж фундаменту домоволодіння по АДРЕСА_1;

зобов'язано позивача відновити домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у первісний стан, існуючий до самовільної реконструкції та самовільного будівництва, а саме: відновити дахове приміщення (дах) спільного домоволодіння, сарай літ.«В», паркан, який існував у дворі до початку самовільних реконструкцій, згідно генерального плану будинку станом на 1995 рік, систему вентиляції кв.1 за адресою: АДРЕСА_1, димову цегляну трубу від кв. 1 за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язано позивача відновити водопостачання у кв. 1 за адресою: АДРЕСА_1 та загальний ввід води у домобудову за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити переобладнання систем водопостачання кв.1 за адресою: АДРЕСА_1 без їхньої згоди та демонтувати кран перекриття постачання води у кв. 1 за адресою: АДРЕСА_1.

15.08.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження за виконавчим листами № 2-1665/11, які видані 01.08.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом, та копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені боржнику для виконання та отримані ним 24.08.2012 року (а.с. 41-47).

Проте, 26.09.2012 до відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з'явився боржник, ОСОБА_2, який пояснив, що станом на той час він постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував. Державним виконавцем було повідомлено боржника про відкриття виконавчого провадження, повідомлено резолютивну частину виконавчого листа, та наслідки невиконання рішення суду відповідно до ст. 382 КК України, роз'яснено вимоги ст.ст. 89, 90 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 50 з.б.)

27.09.2012 року та 03.10.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області складені акти про те, що позивачем не виконується рішення суду.

03.02.2014 року ОСОБА_2 подав до відділу ДВС заяву, в якій просив начальника відділу ДВС звернутися до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з роз'ясненням про встановлення порядку виконання рішення у зв'язку з тим, що 7/15 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яка належала боржнику, вже належить іншим особам. На підтвердження зазначеного, позивачем до заяви додано копію договору міни від 28.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міськрайонного нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 568, а також копії витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №№838254, 838537, 833421 від 28.02.2013 року, згідно яких власниками 7/15 частин будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, по 7/30 частин за кожним.

На вищезазначену заяву листом відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції за вих. №4076 від 14.02.2014 року ОСОБА_2 повідомлено, що у державного виконавця відсутні підстави для звернення до суду із заявою про роз'яснення рішення суду, оскільки у виконавчому документі резолютивна частина рішення та зміст виконавчого документа є зрозумілою. Також, боржника зобов'язано до 21.02.2014 року самостійно виконати виконавчі документи ( а.с. 57-58).

Копію відповіді направлено боржнику рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою, зазначеною в заяві, а саме: АДРЕСА_2.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, з метою перевірки виконання рішення суду боржником, про що складено акти державного виконавця від 24.02.2014 року та 03.03.2014 року про те, що боржник рішення суду не виконав.

03.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави у розмірі 680 грн. по кожному виконавчому провадженню.

Також, 03.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 170 грн. по кожному виконавчому провадженню, а також надано боржнику новий строк для виконання рішення суду, а саме до 10.03.2014 року, із зазначенням дати перевірки 11.03.2014 року.

Копії постанов про накладення штрафу направлено боржнику за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується супровідними листами за вих. №№5776, 5777, 5778 від 04.03.2014 року та витягом з реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 05.03.2014 року (а.с. 70, 71).

Відповідно до акта державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 11.03.2014 року державним виконавцем встановлено, що боржник рішення суду не виконав.

12.03.2014 року у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду в новий строк, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі на боржника у розмірі 340 грн. по кожному виконавчому провадженню ( а.с. 76-79).

Копії постанов про накладення штрафу направлено боржнику за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується супровідними листами за вих. №№6341, 6342, 6343 від 12.03.2014 року та поштовим повідомленням ( а.с. 80).

14.03.2014 року ОСОБА_2 подав заву на ім'я начальника відділу ДВС, в якій просив не виконувати будь-яких дій по виконавчому провадженню.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на 14.03.2014 року позивач в своїй кореспонденції до відповідача вказує адресу АДРЕСА_2.

21.03.2014 року ОСОБА_2 повідомив відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 та 24.03.2014 року позивач звернувся з заявою до відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, ОСОБА_2 зазначає, що лише 05.11.2014 року отримав у відділі державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції копії постанов про накладення на нього штрафу, оскільки відповідач направляв кореспонденцію не за адресою його проживання.

Проте, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк не повідомив державного виконавця про зміну місця проживання.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і згідно із ч.2 цієї зазначеної статті здійснюється державними виконавцями. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

У відповідності до ч. 1 ст. 89 вищевказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, яка не виконана самостійно боржником, є підставою для її примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України з посиланням на пункт 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Разом з тим, згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування.

Як вбачається з матеріалів справи, в заявах, з якими боржник неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції до 21.03.2014 року, вказана адреса: АДРЕСА_2, тобто адреса, за якою направлялися всі постанови винесені державним виконавцем відділу ДВС і лише листом від 21.03.2014 року ОСОБА_2 повідомив відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції про те, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3, тобто вказаний лист було направлено вже після винесення та направлення позивачу постанов про накладення штрафу.

Таким чином, колегія суддів з наявних у матеріалах справи доказів вбачає, що у всіх заявах боржника на адресу відділу державної виконавчої служби, до 21.03.2014 року, позивачем (боржником) зазначалась саме адреса: АДРЕСА_2, тобто до винесення та направлення постанов про накладення штрафу, відповідач об'єктивно був позбавлений можливості знати про зміну місця проживання позивача, а той, в свою чергу, у встановлений законом строк не повідомив державного виконавця про зміну місця проживання.

Також, колегія суддів наголошує, що у відповідності до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, тож посилання позивача, що власниками майна на даний момент є інші особи не звільняє його від обов'язку виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для скасування оскаржуваних позивачем постанов державного виконавця про накладення штрафів.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв