Справа № 2а-6041/10/1570
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/16154/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Приходько І.В.,

Олендера І.Я.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддеталь» (далі - Товариство) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі № 2а-6041/1-/1570 за адміністративним позовом Товариства до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ), за участю прокуратури Суворовського району м. Одеси,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, актів опису активів, звільнення активів з-під податкової застави, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ № /0, № /0, № /0 від 27.04.2009 року щодо штрафних (фінансових) санкцій, актів опису активів, звільнення активів з-під податкової застави.

Зазначило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідно до вимог ст.,ст. 13, 15 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру і власники земельних ділянок та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, а за Товариством не зареєстроване право власності та право користування будь-якими земельними ділянками.

20 січня 2011 року постановою Одеського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ № /0, № /0, № /0 від 27.04.2009 року визнані протиправними та скасовані; акти № 54 від 27.09.2007 року, № 5908/24-00, № 1195/24-1 від 6.02.2009 року щодо опису активів Товариства визнані протиправними та скасовані; активи Товариства з-під податкової застави, застосованої згідно із зазначеними актами, звільнені.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, окружний суд зазначив, що обов'язок щодо нарахування та сплати земельного податку чи орендної плати за землю безпосередньо пов'язаний з наявністю у такого платника права власності, користування чи оренди землі і виникає лише після реєстрації такого права у встановленому порядку. Оскільки, за Товариством не зареєстроване право власності або право користування будь-якими земельними ділянками, то підприємство не зобов'язане сплачувати земельний податок.

12 лютого 2014 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2011 року скасована, у задоволенні позову відмовлено.

Товариство звернулося із касаційною скаргою про скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду і залишення в силі постанови Одеського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 27.04.2009 року ДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 та № /0, відповідно до яких Товариство повідомлено про порушення граничного строку сплати податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб, у розмірі 8 153,97 грн., 14 156,33 грн. та 191 245,13 грн., зобов'язано сплатити штраф, у розмірі 815,40 грн., 2 831,27 грн., 95 622,58 грн.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи, організації. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (ст. 116 Земельного кодексу України).

Сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України.

Справляння плати за землю здійснювалась на момент виникнення спірних правовідносин на підставі Земельного кодексу України (ст. 206), та відповідно до Закону України № 2535-ХІІ від 3.07.1992 року «Про плату за землю» (далі - Закон № 2535-XII), яким визначено ставки земельного податку, порядок плати за землю, пільги щодо оподаткування землі тощо.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2535-XII підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, який згідно зі ст. 193 Земельного кодексу України встановлює процедуру визначення факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками і ведеться землевпорядними органами.

Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ст. 15 Закону № 2535-ХІІ).

У випадку якщо особа приступила до використання земельної ділянки без будь-яких документів, вона зобов'язана сплачувати земельний податок з дня фактичного находження землі у використанні, оскільки Закон № 2535-ХІІ не передбачає винятків щодо звільнення від сплати земельного податку землекористувачів у випадку відсутності документів, підтверджуючих право використання.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про плату за землю» платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян), самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до ст. 17 Закону № 2535-ХП податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з ст.27 Закону № 2535-ХП контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за землі державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Підпунктом 4.1. п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 зазначеного Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 зазначеного Закону для подання податкової декларації.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України № 2181 від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Підставою для визначення суми податкових зобов'язань та нарахованих на цю суму штрафних санкцій стало порушення Товариством граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання земельного податку з юридичних осіб, передбаченого ст. 17 Закону № 2535-ХП, п. 5.3 ст. 5 Закону України № 2181 від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181).

27 вересня 2007 року ДПІ здійснений опис активів, що належать Товариству та знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Кірпічна, 2, за наслідками чого був складений акт №54 опису активів, на які поширюється право податкової застави №5908/24-00.

28 вересня 2007 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про реєстрацію податкової застави.

6 лютого 2009 року ДПІ був складений акт опису активів Товариства №1195/24-1 та акт опису активів, на які поширюється право податкової застави №13, на підставі якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено зміни в порядку додавання об'єкта, та зміни контрольної суми.

20 березня 2009 року Товариством добровільно була сплачена сума податкових зобов'язань, у розмірі 242 233,39 грн., у тому числі сума податкового боргу - 234 897,49 грн., сума пені - 7 335,90 грн.

Згідно повідомлення ДПІ №57860 від 20.03.2009 року, направленого на адресу Товариства, сума податкового боргу, що залишилася несплаченою в результаті розподілу сплаченої суми податкового боргу за платежем, станом на 20.03.2009 року становила 36 934,83 грн.

Відповідно до пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону № 2181 узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею визнається сумою податкового боргу платника податків.

Апеляційний суд правильно зазначив, що оскільки Товариство самостійно визначило податкове зобов'язання із земельного податку у поданих до ДПІ податкових деклараціях відповідно до ст. 5 Закону № 2181 це зобов'язання з моменту подання декларації вважається узгодженим і Товариство зобов'язане сплатити у встановлені строки суму узгодженого податкового зобов'язання, однак не здійснило оплати всієї суми. Тому, не сплачена сума 36 934,83 грн. визнається сумою податкового боргу платника податків, за наявності якої податковий орган правомірно прийняв рішення про опис активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

У порушення вимог ст. 17 Закону України «Про плату за землю» та пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5, п. 17.2 ст. 1 Закону України № 2181, узгоджені податкові зобов'язання згідно вказаних вище податкових розрахунків земельного податку за 2006-2009 роки Товариством не сплачувалися у встановлені строки.

Відповідно до пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання; у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що е більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що податковим органом були правомірно прийняті вище зазначені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які за своєю суттю є штрафними санкціями за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань, які були обґрунтовано застосовані згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Висновок апеляційного адміністративного суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддеталь» відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Приходько І.В.

Олендер І.Я.