Справа № 812/331/15
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року справа № 812/331/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Жаботинської С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 р. у справі № 812/331/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання незаконною бездіяльності, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації за затримку розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Луганській області в якому просила:

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління юстиції у Луганській області щодо невиплати ОСОБА_2 заробітної плати;

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління юстиції у Луганській області щодо ненадання відповіді на заяву від 12.03.2015 року;

- стягнути з Головного управління державної виконавчої Головного управління юстиції у Луганській області на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 8525,25 (вісім тисяч п'ятсот двадцять п'ять грн. 25 коп.) на поточний рахунок № НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ОКПО 09304612;

- стягнути з Головного управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області на її користь компенсацію за невикористанні дні відпустки у сумі 2 233 грн. 16 коп. (дві тисячі двісті тридцять три грн. 16 коп.) на поточний рахунок № НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ОКПО 09304612;

- стягнути з Головного управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області на її користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі її середнього заробітку по день фактичного розрахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ОКПО 09304612 (арк.. справи 2-5).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року замінено відповідача у справі - Головне управління юстиції в Луганській області на Головне територіальне управління юстиції в Луганській області (надалі - Відповідач 1) та залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області (надалі - Відповідач 2) (арк.. справи 32).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, 22) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість з заробітної плати за вересень - листопад 2014 року у розмірі 4027,26 грн. (чотири тисячі двадцять сім грн. 26 коп.) на поточний рахунок № НОМЕР_2 у АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ОКПО 09304612;

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць - 1520 грн. 00 коп. (одна тисяча п'ятсот двадцять гривень 00 коп.) (арк.. справи 112-116).

Відповідач-1 з постановою суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово - комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси ", від 13.01.2015 року, яким, на думку апелянта, передбачено умови для погашення заборгованості по заробітній платі громадянам, які проживають на територіях, де провоиться антитерористична операція та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій на яких проводиться антитерористична операція. Апелянт також зазначає, що судом не встановлено, які саме норми діючого законодавства або інші підстави обумовили бездіяльність Головного управління державної казначейської служби України в Луганській області, яка полягала у незадоволенні заявок Головного управління юстиції у Луганській області на видачу готівки та перерахування коштів КЕКВ 2111 на вкладні рахунки від 04.11.2014, 24.11.2014 та від 16.12.2014 року, а оскільки на даний час відсутній порядок погашення заборгованості із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилась внаслідок проведення антитерористичної операції, Головне територіальне управління юстиції у Луганській області не має можливості провести остаточний розрахунок із позивачем (арк.. справи 125-127).

Позивач та представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (неправомірність) дій Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо невиплати позивачці заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки при її звільненні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 13.12.2013 року призначено на посаду державного виконавця відділу ДВС Краснодонського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується копією трудової книжки, наявної в матеріалах справи (арк.. справи 10-13),

Наказом Головного управління юстиції в Луганській області № 1156 від 28 листопада 2014 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України (арк.. справи 108).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, а власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

14 березня 2015 року, позивачем, на адресу Головного управління юстиції у Луганській області направлено заяву від 12 березня 2015 року з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі за вересень-листопад 2014 року, компенсацію за невикористані дні відпустки та надати довідку про нарахування заробітної плати, яку просила надіслати на її електронну адресу (арк.. справи 10).

Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області, листом № 4628/22/43 від 17 квітня 2015 року надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до ст.1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово - комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", постанови Кабінету Міністрів України № 79 від 04.03.2015 "Деякі питання оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції" встановлюються виключні умови, за яких позивачеві може бути погашена заборгованість по заробітній платі (арк. справи 53). До відповіді також додано довідку про заробітну плату позивача (арк.. справи 54).

Разом з тим, ані відповідь на заяву позивача від 12 березня 2015 року, ані довідка про заробітну плату на адресу позивача не направлялись, оскільки відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, УДППЗ "Укрпошта" з 27.11.2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, зокрема, Краснодонського району Луганської області, де мешкає позивач. Зазначене підтверджується листом Луганської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 05.02.2015 № 72 (арк.. справи 104, 105).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушень з боку Відповідача-1 вимог ст..ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 12 березня 2015 року не вбачається, оскільки відповідно до вимог ст.. 12 вищезазначеного Закону, його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, трудовим законодавством. Відповідачем № 1 підготовлено відповідь на заяву позивача від 12 березня 2015 року та довідку про заробітну плату, однак з неналежних від нього причин не мав можливості направити їх на адресу позивача, зазначену в заяві, а саме: АДРЕСА_1.

Щодо стягнення заборгованісті по заробітній платі на користь позивача колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про оплату праці», джерела коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно наказів Головного управління юстиції у Луганській області від 20.08.2014 року № 4-В, від 19.09.2014 № 8-В та від 07.11.2014 року № 31-В у роботі Краснодонського міськрайонного управління юстиції та його структурних підрозділів встановлено простій з 01.11.2014 року, визначено з 01.08.2014 року час простою оплачувати працівникам, які підпадають під дію простою, з розрахунку двох третин окладу з урахуванням виплат за ранг та вислугу років ( арк.. справи 54-55, 58, 59-62).

Відповідно до частини 1 статті 113 Кодексу законів про працю України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Згідно довідки від 26.06.2015 року № 106 про складові заробітної плати за період з грудня 2013 року по листопад 2014 року ОСОБА_2, нарахування заробітної плати позивачу за вересень 2014 року складає 1520,00 грн., за жовтень 2014 року - 1520,00 грн., за листопад 2014 року - 987,26 грн., разом - 4027,26 грн. (арк. справи 77).

З довідки про заробітну плату від 29.05.2015 року № 91, виданої Відповідачем-1 слідує, що позивачу нараховано заробітну плату за вересень 2014 року у розмірі 1520,00 грн., за жовтень 2014 року - 1520,00 грн., за листопад 2014 року - 987,26 грн., при цьому в графі «Виплата заробітної плати» за вересень-листопад 2014 року зазначено - 0 грн. В графі невиплачена заробітна плата зазначена сума 3412, 80 грн. (арк. справи 54).

Заборгованість по заробітній платі, у тому числі і позивачу підтверджується також списками перерахувань в Ощадбанк № 7 заробітної плати за вересень 2014 року (арк.. справи 89-93), № 4 за жовтень 2014 року (арк.. справи 94-99), № 3 за листопад 2014 року (арк.. справи 100-103), які є додатками до звіту про заборгованість за бюджетними коштами на 1 січня 2015 року (арк.. справи 86-88) і на теперішній час позивачеві не сплачена, що не заперечується Відповідаем-1.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача 1 на користь ОСОБА_2 заробітної плати за вересень-листопад 2014 року у розмірі 4027,16 грн. з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, у довідці про заробітну плату від 29.05.2015 року № 91, виданої Відповідачем № 1, у графі «Нарахована заробітна плата» дійсно зазначено, що позивачу нараховано заробітну плату за вересень 2014 року - 1520,00 грн., за жовтень 2014 року - 1520,00 грн., за листопад 2014 року - 987,26 грн., проте в графі «Не виплачена заробітна плата» вказані інші суми, а саме, не виплачена заробітна плата за вересень 2014 року складає 1266,54 грн., за жовтень 2014 року - 1281,74 грн., за листопад 2014 року - 864,52 грн., разом - 3 412,80 грн.

Таким чином, сума стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача за вересень-листопад 2014 року складає саме 3 412,80 грн., замість 4 027,16 грн., як помилково зазначено судом першої інстанції, тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як зазначено вище, Відповідачем 1 дійсно не виплачено позивачу заробітну плату при звільнені, однак суд не вбачає у діях відповідача умисного ухилення від своїх обов'язків, невиплата заробітної плати при звільненні зумовлена обставинами непереборної сили, а саме проведенням антитерористичної операції та вимушеним переміщенням з окупованої території.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем № 1 подавалися заявки на видачу готівки та перерахування коштів КЕКВ 2111 (заробітна плата та лікарняні) на вкладні рахунки від 04.11.2014 року за вересень 2014 року (арк.. справи 82), від 24.11.2014 за жовтень 2014 року (арк.. справи 84), від 16.12.2014 року за листопад 2014 року (арк.. справи 83).

Крім того, відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про надання інформації вбачається, що кошти, на виконання заявок на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки від 07.11.2014 року, 28.11.2014 року та 16.12.2014 року перераховані на рахунок 0872 «Кошти депонованої заробітної плати» Головного територіального управління юстиції у Луганській області (арк.. справи 106).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, однак матеріалами справи підтверджено, що заборгованість з виплати заробітної плати позивачу виникла не з вини позивача.

Щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства I групи.

Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Луганській області, у зв'язку з передислокацією апарату Головного територіального управління юстиції у Луганській області та проведенням АТО на території Луганської області на теперішній час немає доступу до особових справ державних службовців органів юстиції Луганської області, тому немає можливості надати інформацію щодо кількості невикористаних днів щорічної основної відпустки державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 (арк.. справи 76).

З довідки про складові заробітної плати ОСОБА_2 від 26.06.2015 року № 106 вбачається, що у 2014 році позивачем використовувалася щорічна відпустка, що підтверджується записом у графі «Відпустка» за липень 2014 року, де зазначено суму 919,66 грн. (арк. справи 77).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки визначити кількість днів щорічної основної відпустки позивача, та відповідно підтвердити чи спростувати доводи останньої про 25 днів невикористаної у 2014 році відпустки немає можливості, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово - комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки на сьогоднішній день не розроблено порядок погашення заборгованості із виплат заробітної плати, стипендії, пенсій, що утворилась внаслідок проведення антитерористичної операції та взагалі цей Закон не стосується спірних правовідносин.

Щодо доводів апеляційної скарги про бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області, яка полягала у незадоволенні заяви Головного управління юстиції у Луганській області на видачу готівки та перерахування коштів КЕКВ 2111 на вкладні рахунки, то вказана бездіяльність є предметом окремого судового розгляду у справі між Головним Територіальним управлінням юстиції у Луганській області та Головним управлінням Державної казначейської служби України в Луганській області.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що судом першої інстанції правильно по суті вирішена справа, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, що є підставою для зміни постанови суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача заборгованості з заробітної плати за вересень-листопад 2014 року.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 р. у справі № 812/331/15 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2015 р. у справі № 812/331/15 - змінити.

В абзаці другому резолютивної частини постанови вислів «у розмірі 4027,26 грн. (чотири тисячі двадцять сім грн. 26 коп.» змінити висловом «у розмірі 3 412,80 грн (три тисячі чотириста дванадцять грн. 80 коп.»

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді І.А. Васильєва

Р.Ф.Ханова

С.В. Жаботинська