Справа № 2а-6650/10
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"09" березня 2011 р. Справа № 2а-6650/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області

від "20" грудня 2010 р. у справі № 2а-6650/10

за позовом ОСОБА_2, м.Овруч Житомирської області

до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, м.Овруч Житомирської області

про зобов'язання донарахування та виплати коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 20 грудня 2010р. позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі провести за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2010 року донарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", щомісячно та та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, визначеному ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює 25 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", щомісячно (а.с.9).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач по справі подав апеляційну скаргу (а.с.18), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що відповідно до ст.ст.37,39,50,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.3 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" виплата надбавки до пенсії як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, до якого кошти Пенсійного фонду України не включаються, а тому, оскільки Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області не може здійснювати виплату позивачці соціальних виплат за рахунок власних коштів, то, відповідно, воно і не є належним відповідачем у даній справі, проте, судом першої інстанції не було взято до уваги зазначені обставини, як і не було залучено до участі у справі належного відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА.

Позивачка письмових заперечень на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 08 грудня 2010 року звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі про проведення донарахування та виплати їй коштів за період з 01 липня 2010 року по 30 листопада 2010 року в сумах 8903,50 грн. та 535,95 грн. відповідно до ст.39 та ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.1-2).

Позивачка є пенсіонеркою та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а також є потерпілою від аварії на ЧАЄС 3-ї категорії, що підтверджується відомостями паспорта серії ВМ №567776, посвідченням серії "Б" №214563 та довідками Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі №5708/02 від 08.12.2010р., №5709/02 від 08.12.2010р. (а.с.3-6).

Відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачені слідуючі виплати:

- ст.39 Закону - пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірі, передбаченому для громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, в зоні гарантованого добровільного відселення - 2 мінімальні заробітні плати;

- ст.51 Закону - особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Постановами №836 від 26.07.1996р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та №530 від 28.05.2008р. "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено такі розміри компенсацій, зокрема:

- доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, у зоні гарантованого добровільного відселення - 1050 тис. крб. (10,5 грн. за гр. реф.);

- додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 3 - 10% від прожиткового мінімуму, встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач виплачував позивачці доплату як особі, що проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, та додаткову пенсію (довідки Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі від 08.12.2010р. за №5708/02 та №5709/02, а.с.3-4) в розмірах, передбачених вказаними Постановами Кабінету Міністрів України, які, на думку останньої, є значно нижчими, ніж це передбачено ст.ст.39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим вона і звернулася до суду за захистом своїх прав, порушених неправомірними діями відповідача.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов'язав відповідача провести донарахування та виплатити позивачці кошти, передбачені ст.ст.39,51 Закону, за період з 01.07.2010р. по 30.11.2010р.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році для осіб, що втратили працездатність визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", а розмір мінімальної заробітної плати - статтею 53 вказаного Закону.

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становить: 695 грн. - у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р., 706 грн. - у період з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р., 709 грн. - у період з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р., 723 грн. - у період з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р., 734 грн. - у період з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р.

Розмір мінімальної заробітної плати становить: з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн., з 01.12.2010р. - 922 грн.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачкою період, застосуванню підлягають саме статті 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому позивачка, відповідно до ст.39 Закону, як непрацюючий пенсіонер, має право отримувати доплату до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат та відповідно до ст.51 Закону, має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

У відповідності з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, згідно з Положенням про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.2.1 Положення основними завданнями Управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, отже, УПФ є відповідачем у справах щодо виплати пенсій, доплат до них.

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату сум, передбачених ст.ст.39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по справі є належним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці виплат, передбачених ст.ст.39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною, починаючи з 08.06.2010р., проте, оскільки позивачкою позовні вимоги заявлено, починаючи з 01.07.2010р., що є правом останньої, то суд апеляційної інстанції вважає, що вони підлягають задоволенню саме з цієї дати.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичний розмір доплат та компенсацій, що підлягають стягненню на користь позивачки, повинен розраховуватись відповідачем, а не судом, а тому точну суму донарахованих коштів суд не визначає.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачці виплат, передбачених ст.ст.39,51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.07.2010р. по 30.11.2010р.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "20" грудня 2010 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - до справи,

2 - позивачці (м.Овруч, вул.Л.Українки,18),

3 - відповідачу (м.Овруч, вул.Леніна,12).