Справа № 524/6700/15-а
Суддя: Зємцов В. В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/6700/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2015 рокуАвтозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Зємцова В.В.,

при секретарі - Бондаренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука та просила суд стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на її користь грошову компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік) в сумі 1420 грн. 74 коп. за період з січня 2010 року по червень 2015 року.

Зазначала, що в період з 03.08.2009 року по 09.04.2012 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради міста Кременчука.

В подальшому, нею було встановлено, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсягу, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік було проведено не в повному обсязі.

24.12.2014 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 524/4212/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем мала обов'язків характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобов'язав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити їй за 2009 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання вказаного судового рішення відповідачі нарахував 1404, 45 грн., але не виплатив їх.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх штати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частин доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

В судове засідання позивач не прибула, в своїй заяві позовні вимоги підтримала і просила суд справу розглядати без її участі.

Представник відповідача - виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, просив справу слухати за його відсутності, проти позову заперечував надавши письмові заперечення на позовну заяву і просив в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування власних вимог, повно та всебічно оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

Позивач в період з 03.08.2009 року по 09.04.2012 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради міста Кременчука.

В подальшому, нею було встановлено, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсягу, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік було проведено не в повному обсязі.

24.12.2014 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 524/4212/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем мала обов'язків характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобов'язав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити їй за 2009 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання вказаного судового рішення відповідачі нарахував 1404, 45 грн., але не виплатив їх.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має права перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта.

Частиною 3 статті 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. № 268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Позовні вимоги про стягнення з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука грошової компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення термінів виплати заробітної плати без заявлення вимоги вирішити публічно-правовий спір не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення нарахування грошової компенсації втрати частини грошових доходів замість органу, якому надані такі повноваження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про стягнення грошової компенсації в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення ухвали, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: