Справа № 2а/1770/702/2012
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2012-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/702/2012

16 березня 2012 року 11год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шевчук С.М. за участю секретаря судового засідання Деркач Н.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі
доВідділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі Рівненської області
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Костопільському районі про стягнення з відповідача витрат на виплату пенсій та інших виплат за період з листопада 2011 року по січень 2012 року на загальну суму 168943,11 грн., в тому числі: 7255,53 грн. пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, отриманих за кордоном та витрати на їх виплату і доставку; 161687,58 грн. щомісячна державна адресна допомога.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує з покликанням на Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а зокрема вказує, що обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відсутність особових справ застрахованих осіб не є підставою для відмови Фонду відшкодувати витрати Пенсійного фонду, оскільки відшкодування таких виплат передбачене чинним законодавством та не залежить від того, чи передані Фонду особові справи потерпілих осіб. Щодо стягнення витрат на виплату державної адресної допомоги, позивач покликався на п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян" № 265 від 26.03.2008 року, а саме зазначив, що виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченою цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога. Просив позов задоволити повністю, справу розглянути без участі його представника.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що щомісячна державна адресна допомога не пов'язана із страховими випадками, а тому не повинна відшкодовуватися Фондом, зокрема ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, серед переліку відсутній такий вид виплат, як щомісячна державна адресна допомога. Проти відшкодування витрат на виплату пенсій особам, що отримали травми за межами України, відповідач також заперечив, вказавши, що у Фонді відсутні особові справи зазначених осіб. Щодо відшкодування пенсії ОСОБА_1, то відповідач зазначає, що на вказану особу не поширюються норми ні ст. 2, ні Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", оскільки даний громадянин отримав травму 02.07.2007 року працюючи в Москві, тобто він не є застрахованим відповідно до вищевказаного Закону. Вказав також, що чинним законодавством передбачено проведення розрахунків на централізованому рівні між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та Пенсійним фондом України. Просив відмовити у задоволенні позову. Справу просив розглянути без участі представника відповідача.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, заперечення, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

Суд виходив з наступного.

Позивачем виплачувалися пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та державна адресна допомога громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

З громадянином ОСОБА_2 нещасний випадок стався в Казахстані в 1975 році, з громадянами ОСОБА_4 (в 2007 році) та ОСОБА_3 (в 1987 році) в Росії, що підтверджується Актами про нещасний випадок форми № Н-1 (а.с. 5-9). Внаслідок нещасних випадків вказані громадяни стали інвалідами: ОСОБА_2 2 групи, ОСОБА_4 2 групи, ОСОБА_3 3 групи, що підтверджується виписками з акту огляду МСЕК (а.с.10-12).

З довідки позивача № 862/06 від 20.02.2012 року вбачається, що у листопаді 2011 року позивач виплатив ОСОБА_2 пенсію в розмірі 132,28 грн., поштові видатки 12,23 грн., державна адресна допомога 651,72 грн., в грудні 2011 року: пенсія - 132,28 грн., поштові видатки 12,48 грн., державна адресна допомога 667,72 грн., в січні 2012 року: пенсія 132,28, державна адресна допомога 689,72 грн., поштові видатки 12,82 грн.

ОСОБА_3 було виплачено: у листопаді 2011 року основний розмір пенсії 150,00 грн., державна адресна допомога 634,00 грн., в грудні 2011 року: основний розмір пенсії - 150 грн., державна адресна допомога 650,00 грн., в січні 2012 року: пенсія 150,00 грн., державна адресна допомога 672,00 грн.

ОСОБА_4 було виплачено: у листопаді 2011 року основний розмір пенсії 150 грн., державна адресна допомога 634,00 грн., у грудні 2011 року основний розмір пенсії 150 грн., державна адресна допомога 650,00 грн., у січні 2012 року: основний розмір пенсії 150,00 грн., державна адресна допомога 672,00 грн.

Крім того, позивачем у листопаді 2011 року державної адресної допомоги виплачено в сумі 53151,99 грн., в грудні 2011 року 51093,42 грн., у січні 2012 року 57442,17 грн. (а.с.4).

Таким чином, з вказаної довідки вбачається, що в період листопада 2011 року по січень 2012 року позивач поніс витрати на виплату і доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві в сумі 1334,37 грн., по державній адресній допомозі за вказаний період витрати позивача складають 167608,74 грн.

Сторонами не оспорюються суми витрат, понесених Управлінням Пенсійного фонду України в Костопільському районі. Спір між сторонами виник з приводу правомірності відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на виплату і доставку пенсій по інвалідності та щомісячної державної адресної допомоги.

Розглядаючи спір по суті, суд виходив з такого.

Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України Про пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України. Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.п. г частини 1 статті 21 Закону України №1105 Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності на органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків покладено обов'язки по своєчасному та повному відшкодуванню шкоди, заподіяної застрахованій особі внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплат здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до частини 4 статті 26 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулась застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Згідно статті 2 Закону України Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Статтями 3 та 5 Угоди країн-учасниць Співдружності Незалежних Держав про гарантії прав держав Співдружності у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992р., встановлено, що усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою несе держава, що надає пенсійне забезпечення. Дія Угоди поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені законодавством держав учасниць Угоди.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва, якщо страховий випадок стався на території держав-учасниць Угоди, призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України.

Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав-учасниць Угоди (в тому числі і пенсію ОСОБА_4, нещасний випадок з яким стався 02.07.2007 року в м.Москва).

Спільною постановою правління Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 № 5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 р. за № 376/7697, затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно пункту 2, зазначений Порядок визначає механізм відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків) Пенсійному фонду України (далі - Пенсійний фонд) витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Пункт 4 Порядку передбачає, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних, випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати по виплаті та доставці пенсій по інвалідності особам, які отримали інвалідність в країнах СРСР та країнах СНД, за період листопада 2011 року- січня 2012 року на загальну суму 1334,37 грн.

Щодо вимоги про стягнення щомісячної державної адресної допомоги, суд зазначає таке.

Кабінет Міністрів України постановою від 26 березня 2008 р. № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» установив, що

- у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів;

- у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 постанови № 265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання про те, чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообовязкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоровя громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів. Відповідно до статті 46 Закону № 1105-XIV, кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

А відтак, чинне законодавство України не зобовязує Фонд здійснювати виплату державної адресної допомоги, яка встановлена постановою № 265.

Тому, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Костопільському районі не зобовязане включати до заліку суми витрат по виплаті адресної допомоги по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та відшкодовувати витрати з виплати та доставки вищевказаної пенсії.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом України в постановах від 20.06.2011 року та від 30.01.2012 року, які, відповідно до ст. 242-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Щодо покликання відповідача на обставини, що розрахунки між Фондами повинні проводитися на централізованому рівні, то суд враховує позицію Вищого адміністративного суду, викладену в ухвалі від 19.10.2011 року № К/9991/12382/11, а саме що територіальні Управління Пенсійного фонду України мають право звертатися до адміністративного суду з позовами про відшкодування витрат з виплати та доставки пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які повинні розглядатися по суті, а не обмежуватися посиланням на централізований порядок вирішення цих питань.

За наведених обставин, позовні вимоги слід задоволити частково.

У суду відсутні підстави для застосування ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Костопільському районі Рівненської області невідшкодовані витрати управління Пенсійного фонду України в Костопільському районі на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, отриманих за кордоном в сумі 1334,37 грн. (одна тисяча триста тридцять чотири тисячі 37 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шевчук С.М.