Справа № 2а-372/10/1270
Суддя: Гаврищук Т.Г.
Дата ухвалення: 2010-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Матвєєва В.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2010 року справа №2а-372/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Сухарька М.Г.

суддів: Гаврищук Т.Г.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Костроміній Г.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність від 28.07.10р., ОСОБА_4 довіреність від 28.07.10р.

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Свердловську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 20 квітня 2010р. у справі № 2а-372/10/1270 за позовом Дочірнього автотранспортного підприємства "Авторем" Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо- комерційна фірма "Ремо" до Державної податкової інспекції в м.Свердловську Луганської області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010р. у справі № 2а-372/10/1270 задоволені позовні вимоги Дочірнього автотранспортного підприємства "Авторем" Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо- комерційна фірма "Ремо" до Державної податкової інспекції в м.Свердловську Луганської області, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.05.09р. про визначення суми податкового зобовязання з податку на прибуток (з урахуванням штрафних санкцій) 115114,50грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.05.09р., яким визначено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій) 15822грн.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція в м.Свердловську Луганської області просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у письмових запереченнях та під час апеляційного розгляду справи проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, ухвалена судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, встановила наступне.

Відповідачем була проведена планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.06р. по 31.12.08р., за результатами якої складений акт від 30.04.2009р. № 455/23/21815968 та прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.05.09р. № № /0, /0.

Податковим повідомлення-рішенням № /0 від 15.05.09р. позивачеві згідно підпункту б п.п.4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами було визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 115114,5грн., у тому числі основний платіж 76743,00грн., штрафні (фінансові) санкції 38371,5грн. Штрафні (фінансові) санкції нараховані згідно п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Як вбачається з акту перевірки однією із підстав для донарахування податку на прибуток послужив висновок податкового органу про те, позивачем в порушення п. 4.1, п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств занижено скоригований валовий дохід за рахунок невключення сум, отриманих від працівників в якості відшкодування збитків вартості паливно-мастильних матеріалів та за порушення трудової дисципліни при виконанні робіт, у сумі 14312,00грн.

Згідно до п.4.1 ст.4 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

За приписами п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 цього Закону, на порушення вимог якого зазначив відповідач, валовий доход включає: загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відшкодування збитків, заподіяних підприємству, шляхом утримання із заробітної плати працівників працівниками та внесення грошових коштів у касу підприємства за порушення трудової дисципліни (приписки по вивезеним ходкам) не віднесено до переліку доходів, які повинні бути включені до валового доходу підприємства.

Іншою підставою для донарахування податку на прибуток послужив висновок податкового органу про те, що позивачем в порушення п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.94р. № 334/94-ВР, із змінами і доповненнями, не виключено зі складу валових витрат вартість паливно-мастильних матеріалів, які використовувались не у господарській діяльності у сумі 52741,00грн.

Актом перевірки встановлено, що позивачем у перевіряємому періоді до складу валових витрат віднесена вартість паливно-мастильних матеріалів, які було використано не у господарської діяльності підприємства у сумі 52741,00грн., а саме: в подорожних листах вантажного транспорту, картках обліку роботи автомобілів, розрахункових відомостях підрахунку бензину (дизпалива) у водіїв ДАТП «Авторем» по машинам та відомостях на заправку автомашин ПММ зазначені водії, у яких фактично, згідно рапорту на виконані роботи по підприємству ДАТП «Авторем» ТОВ ВКФ «Ремо» та облікових рахунків працівників, були вихідні дні.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами п.п.5.2.1.п.5.2 ст.5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що наказами за квітень-грудень 2006р. позивачем була встановлена надбавка за виконані роботи по перевезенню пасажирів, вантажів, завантажено-розвантажувальні роботи у вихідні та святкові дні. Згідно наказів підприємства за квітень-грудень 2006р. видана премія робітникам за своєчасне та якісне виконування робіт по перевезенню пасажирів, вантажів, завантажено-розвантажувальні у вихідні та святкові дні.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо недоведеності податковим органом факту використання позивачем паливно-мастильних матеріалів не у господарської діяльності, а тому донарахування суми податку на прибуток за цією господарською операцією є безпідставним.

Іншою підставою для донарахування суми податку на прибуток послужив висновок податкового органу про те, що позивачем в порушення п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 22.05.97р. (із змінами та доповненнями) не виключено зі складу валових витрат вартість отриманих товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг, які залишились неоплаченими після закінчення строку позовної давності, в сумі 239915грн.

Актом перевірки встановлено, що в бухгалтерському обліку відображено кредиторську заборгованість за послуги в сумі 239915грн. перед наступними постачальниками: ТОВ «Авторем-плюс» станом на 01.04.06р. у сумі 104092грн.; ПП «Рембуддізайн» станом на 01.12.06р. в сумі 135823,00грн. Вказана кредиторська заборгованість у бухгалтерському обліку підприємства була списана, у звязку з закінченням терміну позовної давності та віднесена у податковому обліку до складу валового доходу підприємства. В податковому обліку вищевказана кредиторська заборгованість у звязку із закінченням терміну позовної давності не виключена із складу валових витрат.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами п.п.5.2.1.п.5.2 ст.5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно до п.п. 11.2.1 п.11.2 ст.11 наведеного Закону датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до п.1.22.1 ст.1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

За приписами п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4 цього Закону України суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, включаються до валового доходу платника податку.

Законом України Про оподаткування прибутку підприємств не встановлений обовязок платника податку коригувати валові витрати на суму кредиторської заборгованості, яка залишилася нестягнутою по закінченню строку позовної давності.

Колегія судів звертає увагу, що збільшення валового доходу на суми кредиторської заборгованості та одночасне коригування валових витрат на ці суми, призвело б до факту подвійного оподаткування. Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо безпідставного зменшення відповідачем валових витрат на суму кредиторської заборгованості, яка залишилася нестягнутою по закінченню строку позовної давності.

Крім того, при здійсненні перевірки не було встановлено віднесення позивачем вартості отриманих товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг до складу валових витрат у попередніх звітних періодах.

Підставою для донарахування податку на прибуток послужив також висновок податкового органу про те, що позивачем в порушення пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» занижено скоригований валовий дохід за рахунок не включення суми поворотної фінансової допомоги (позики), отриманої від фізичної особи ОСОБА_5 у сумі 101000грн.

Актом перевірки встановлено, що згідно договору про поворотну фінансову

допомогу від 01.10.2007р. позивачем отримано від ОСОБА_5 безвідсоткову поворотну

допомогу для поповнення оборотних засобів у розмірі 101000грн.

Згідно платіжних доручень № 558 від 10.07.2008р. на суму 31000грн. та № 286 від

11.09.2008р. на суму 70000грн. підприємство повернуло ОСОБА_5 фінансову

допомогу у сумі 101000 грн.

Підпунктом 4.1.6 п. 4.1 ст.4 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств встановлено, що валовий доход включає, у тому числі доходи у вигляді сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. За приписами наведеної норми у разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

Висновок податкового органу щодо заниження позивачем скоригованого валового доходу був зроблений без урахування вимог наведеної норми, а саме право позивача на збільшення суми валових витрат у наступному звітному податковому періоді під час повернення позивачем фінансової допомоги ОСОБА_5

Згідно п. 3.1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем заниження податку на прибуток.

Податковим повідомлення-рішенням № /0 від 15.05.09р. позивачеві згідно підпункту б п.п.4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами було визначено суму податкового зобовязання, з податку на додану вартість в розмірі 15822грн., у тому числі основний платіж 10548грн., штрафні (фінансові) санкції 5274грн. Штрафні (фінансові) санкції нараховані згідно п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Підставою для прийняття наведеного рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме позивачем у періоді з 01.04.2006р. по 31.12.2006р. не включено до складу податкових зобовязань 10548грн. суму податку на додану вартість, яка не нарахована на фактичну ціну операцій з передачі паливно-мастильних матеріалів у межах балансу платника податку для невиробничого використання.

Згідно до п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

При розгляді питання щодо правомірності включення вартості зазначених паливно-мастильних матеріалів до складу валових витрат, судом було встановлено, що паливно-мастильні матеріали, які використовувалися водіями підприємства у вихідні дні, були направлені на виробниче використання, та відносяться до валових витрат виробництва (обігу). За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним скасування податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м.Свердловську Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010р. у справі № 2а-372/10/1270 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2010р. у справі № 2а-372/10/1270 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 липня 2010 року. Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 30 липня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Сухарьок М.Г.

Судді: Гаврищук Т.Г.

ОСОБА_2