Справа № 804/16865/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" червня 2015 р. справа № 804/16865/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 р. у справі № 804/16865/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Укрпромсервіс"

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

16 жовтня 2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати неправомірним та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 01.10.2014 року, яким позивачеві збільшено розмір податкового зобовязання за основним платежем по податку на додану вартість на суму 64 474,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 16118,50 грн. та № НОМЕР_2 від 15.10.2014 року, яким позивачеві збільшено розмір податкового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями по податку на додану вартість на суму 16118,50 грн.

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду вмотивована тим, що відповідачем не підтверджено належними засобами доказування відсутність обєктів оподаткування по ланцюгу від контрагентів до позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем в ході проведення перевірки не було надано всіх необхідних документів. Крім того, зазначає, що податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 01.10.2014 року правомірно донараховані податкові зобовязання з податку на додану вартість, а податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 15.10.2014 року збільшено розмір штрафних (фінансових) санкцій, які помилково були застосовані у меншому розмірі 25 % замість 50%.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період часу з 02.09.2014 року по 08.09.2014 року відповідачем, на підставі наказу № 830 від 29.08.2014 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ТРАНСЛЕМ» (), ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» (), ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013 « () за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року, за результатами проведення якої складено акт перевірки № 2433/04-61-22-3/33115728 від 15.09.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення з боку позивача ст. 185, ст. 188, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) від ТОВ «ТРАНСЛЕМ», ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ», ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013» на суму 64 474 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на вказану суму.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 01.10.2014 року винесено спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 64 474,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 16 118,50 грн.

Крім того, відповідачем листом № 22761/10/04-61-22-3 від 15.10.2014 року повідомлено позивача про те, що при складанні податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.10.2014 року останньому помилково було застосовано штрафну санкцію в розмірі 25%, замість 50%, в звязку з чим, відповідачем 15.10.2014 року, складено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_2 на суму штрафних санкцій в розмірі 16 118,50 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу, зроблені в акті перевірки про не спрямованість господарських операцій з продажу та купівлі товарів (робіт, послуг) на реальне настання наслідків, з посиланням на акт перевірки ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області № 195/22-02 від 28.03.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТРАНСЛЕМ» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період січень та лютий 2014 року», акт перевірки ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області № 85/05-61-22-01/38654416 від 28.03.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період січень-лютий 2014 року», акт перевірки ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області № 93/05-61-22-01/38654383 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013» () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в обліку за період січень 2014 року, лютий 2014 року».

Суд першої інстанції зазначив, що висновки податкового органу про недодержання в момент вчинення правочинів вимог ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, що свідчить про не спрямованість здійснених господарських операцій на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечить моральним засадам суспільства, наведені в акті № 2433/04-61-22-3/33115728 від 15.09.2014 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НВО УКРПРОМСЕРВІС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ТРАНСЛЕМ» (), ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» (), ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013» () за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року», не доводять недобросовісність позивача та не свідчать про відсутність реальності господарських операцій. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи позивачем 01.11.2013 року укладались договори з його контрагентами: ТОВ «ТРАНСЛЕМ» - договір № 0111-2 від 01.11.2013 року, ТОВ «ПРОМБУД МАРКЕТ» - договір № 1111-1 від 01.11.2013 року, ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013» - договір № 0111-1 від 01.11.2013 року.

За умовами даних договорів та з урахуванням змін до них, продавець зобовязувався передати у власність покупця (позивача) товар, а покупець прийняти і оплатити продукцію згідно рахунків, поставка товару здійснюється на умовах DDP м. Дніпропетровськ. Поставка товарів здійснювалась у перевіряємий період.

За вказаними вище договорами позивач придбав редуктори, промислове обладнання, запчастини до нього, ізоляційні матеріали, тару, клеї, резину, РТІ в асортименті.

Придбаний товар позивачем поставлено до покупців: ТОВ «ККНК «Технобуд», ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів», Кримське республіканське виробниче підприємство «Кримтролейбус», ТОВ «Пресполімер», ПАТ «Конвейер», ПАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів», що підтверджується належними первинними бухгалтерськими документами (рахунками-фактурами, видатковими та податковими накладними).

Відповідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документальна перевірка має проводитись на підставі перелічених у вищевказаній нормі документів фінансової звітності, а також первинних бухгалтерських документів, які всупереч наведеному не були предметом дослідження під час перевірки, оскільки у підставу висновків податкового органу покладені акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Однак доводів на підтвердження того, що укладений правочин має ознаки такого, що порушує публічний порядок, відповідачем не наведено.

Оскільки податковий орган посилається на відсутність реального характеру угоди, та відсутність наміру створення правових наслідків, такий правочин слід вважати таким, що може бути визнаний судом фіктивним.

Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарський операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реального отримання позивачем товарів та послуг, зазначених у видаткових та податкових накладних, актах приймання-передачі виконаних послуг (робіт) і повністю спростовують висновок відповідача щодо нікчемності спірних правочинів. Натомість відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Таким чином колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит за договорами, укладеними із контрагентами ТОВ «ТРАНСЛЕМ», ТОВ «ОСОБА_1, ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ РЕСУРСИ 2013», а тому податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 01.10.2014 року, яким позивачеві збільшено розмір податкового зобовязання за основним платежем та штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним. Також, як похідне, протиправним є податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.10.2014 року про збільшення розміру штрафних (фінансових) санкцій, тому вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та постановив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2014 р. у справі № 804/16865/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко