Справа № 404/1037/15-а (2-а/404/194/15)
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2015 рокусправа № 404/1037/15-а (2-а/404/194/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юхименка О.В.

суддів: Гімона М.М. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України

в місті Кіровограді Кіровоградської області

на постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 05 травня 2015 року

у справі № 404/1037/15-а (2-а/404/194/15)

за позовом ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 25030;

до відповідача ОСОБА_1 Пенсійного фонду України

в місті Кіровограді Кіровоградської області,

вул. 50 років Жовтня, 4, м. Кіровоград, 25006;

про визнання дій протиправними, -

встановив: ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в місті Кіровограді Кіровоградської області про визнання протиправними дій та про зобов'язання призначити пенсію за віком, починаючи з моменту звернення із заявою, тобто з 26.09.2013 року.

Кіровський районний суд міста Кіровограда (суддя Іванова Н.Ю.) своєю постановою від 05 травня 2015 року позов задовольнив.

Постанова суду мотивована тим, що ОСОБА_2 є громадянкою України, застрахованою особою в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та має право на отримання пенсії за віком. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або його відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, Відповідач, вказує на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Позивач не надав повного пакету документів, які б давали право на призначення пенсії за віком саме даним УПФУ - тобто, документів, які б свідчили про мешкання Позивача саме на території відповідного району.

Просить постанову окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення. В позові відмовити.

Процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні Сторони не скористались. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому порядку.

У відповідності з частиною першою статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Обставини справи: як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проживала в місті Кіровограді та отримувала пенсію по інвалідності.

Згідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія P-UKR-PO 14485 ОСОБА_2 виїхала на постійне проживання до Німеччини та 30.06.1997 року взята на консульський облік.

24.09.2013 року ОСОБА_2 зверталась до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в місті Кіровограді Кіровоградської області з заявою про прийняття документів для призначення їй пенсії за віком.

Кіровський районний суд міста Кіровограда своєю постановою від 19 листопада 2013 року в адміністративній справі № 404/9309/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, зобовязав ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області прийняти документи ОСОБА_2 для призначення пенсії за віком.

06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії.

Згідно до протоколу 8001 від 02.12.2014 року ОСОБА_1 відмовлено Позивачу у призначенні пенсії за віком, так як, керуючись порядком надання та оформлення документів для призначення пенсії, за документ, що посвідчує місце проживання особи, приймаються паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства надають посвідку на постійне місце проживання. ОСОБА_2 фактично проживає в Німеччині. Фактичне місце проживання на території України ОСОБА_2 жодним чином не підтвердила.

Визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за віком, починаючи з моменту звернення із заявою, тобто з 26.09.2013 року, стало предметом судового позову.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального права при винесені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Як слідує зі змісту рішення УПФУ, підставою для відмови Позивачу у призначенні пенсії за віком стали відсутність реєстрації та фактичного місця проживання Позивача на час звернення за призначенням пенсії, а також ненадання повного пакету документів паспорту громадянина України, які б давали право на призначення пенсії за віком саме даним УПФУ.

Однак така позиція пенсійного органу не узгоджується з правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Про це зазначено і в рішенні Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, де суд дійшов до висновку, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Таким чином, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами та позбавляти особу права на пенсію у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

З огляду на зазначене дії пенсійного органу, як і винесене рішення щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з підстав відсутності реєстрації та фактичного місця проживання на час звернення за призначенням пенсії.

Поновлення порушених прав Позивача має відбутись шляхом зобов'язання пенсійного органу вирішити питання про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком з дня її звернення до пенсійного органу та надання необхідних документів.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 до заяви про призначення пенсії надала копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Паспорт для виїзду за кордон є належним документом, що підтверджує особу та українське громадянство Позивача.

Проживаючи в державі Німеччина, Позивач, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України що проживають на території України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство не допускає обмеження права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Враховуючи те, що при зверненні Позивача з питання призначення пенсії надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який засвідчує особу заявника та її громадянство, що в повній мірі відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами), що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, та, враховуючи надання інших документів, то у ОСОБА_1 відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2.

В силу приписів статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Належне звернення Позивача встановив Кіровський районний суд міста Кіровограда своєю постановою від 19 листопада 2013 року у справі № 404/9309/13-а.

В межах апеляційної скарги підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в місті Кіровограді Кіровоградської області залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 травня 2015 року у справі № 404/1037/15-а (2-а/404/194/15) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: О.В. Юхименко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: Л.М. Нагорна