Справа № 2-а-583/10
Суддя: Здоровиця О. В.
Дата ухвалення: 2010-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.04.2010 2-а-583/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2010 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Єфименко Т.В.,

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі Донецької області про визнання дій відповідача неправомірними та про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії як «дитині війни» за 2009 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 05 березня 2010 року, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі Донецької області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Але, в 2009 році ця допомога виплачувалася в значно меншому розмірі, внаслідок зупинення дії та внесення змін відповідно до зазначеної статті, які в подальшому були визнанні рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. неконституційними. Просить визнати дії відповідача неправомірними, стягнути недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії як «Дитині війни» за період з 01.01.2009 по 31.12.2009 року з урахуванням сукупного індексу інфляції в сумі 1290,28 грн, зобов»язати відповідача нараховувати в подальшому щомісячну соціальну державну допомогу, відповідно до ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" та стягнути з віповідача судові витрати.

В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує. Про час і місце судового розгляду позивач належним чином був повідомлений.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог і просила в позові відмовити, посилаючись' на те, що відповідно до ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», а саме ст.6, ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довідчного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Позивач отримує підвищення згідно із ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому на підвищення згідно із ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» він не має права.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши докази в справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд приходить до висновку про те, що спір, як правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем слід розглядати із застосуванням Конституції України, Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 є «дитиною війни», що підтверджується пенсійним посвідченням серії АА № 318693, виданого 16.05.1997 року (а.с.6) та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - дитина війни ~це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Законом України "Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІУ від 18.11.2004, який набрав чинності з 01.01.2006, встановлено правовий статус дітей війни і визначено основи їх соціального захисту та гарантовано їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Згідно посвідчення серія Г № 367438 ОСОБА_3 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до ст.15 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п.2 розділу ІУ Перехідних положень ЗУ "Про соціальний захист дітей війни», особам, які мають право на пільги відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пільги надаються за їх вибором згідно з одним із зазначених законів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має пільги відповідно до двох законів, як «Дитина війни» та член сім»ї загиблих ветеранів війни.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що позивач отримує надбавку до пенсії згідно з ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні встановлено, що дану обставину підтверджує довідка про розмір пенсії позивача та надбавки до неї. Відповідно до вказаної довідки позивач в 2009 році отримував наступну надбавку: з 01.01.2009 по 31.10.2009 року - 124,50 грн. та з 01.11.2009 по 31.12.2009 року - 143,25 грн. З заявою про надання пільг, відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» позивач до відповідача не звертався.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

У ч.І ст.8 КАС України задекларовано, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Це означає, що адміністративний суд не повинен застосовувати положення правового акту, у тому числі закону, якщо його застосування суперечить конституційним принципам права або порушуватиме права та свободи людини і громадянина. Адміністративний суд не повинен також допускати тлумачення закону, яке б несправедливо обмежувало ці права і свободи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та: органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене суд вважає, що заперечення відповідача є обгрунтованими і в судовому засіданні представником відповідача було доведено правомірність дій відповідача.

Таким чином вимоги позивача є безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому вимоги позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст..ст. 70, 71,159-163 КАС України, ЗУ «Про соціальний захист дітей війни", ст.. 19 Конституції України, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропіллі Донецької області про визнання дій відповідача неправомірними та про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії як «дитині війни» за 2009 рік - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення постанови та наступної подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає чинності після закінчення апеляційного розгляду справи.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця

12.04.2010