Справа № 2-а-4048/10
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"05" квітня 2011 р. Справа № 2-а-4048/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області, смт Лугини Житомирської області

на постанову Лугинського районного суду Житомирської області

від "24" грудня 2010 р. у справі № 2-а-4048/10

за позовом ОСОБА_2, с.Бовсуни Лугинського району Жимтомирської області

до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області, смт Лугини Житомирської області

про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення коштів, передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 24.12.2010р. у справі №2-а-4048/10 позов задоволено частково: визнано дії відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_2 у повному розмірі щомісячної грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", неправомірними; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області провести нарахуванні та виплату ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" з урахуванням фактично виплаченої грошової допомоги за проживання на території радіоактивного забруднення за період з 08 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року (а.с.15).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.17), в якій просить її скасувати в частині задоволення позовних вимоги та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що постанова судом першої інстанції прийнята з порушенням норм чинного законодавства, зокрема, ч.2 ст.95 Конституції України, згідно якої будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове призначення визначаються виключно законом про Державний бюджет на поточний рік, а відповідно до ст.116 Конституції України Кабінету Міністрів України надано право самостійно здійснювати політику у сфері соціального захисту, а тому нарахування та виплата відповідачем позивачу передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплат в порядку та розмірі, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", №936 від 20.09.2005р. та №562 від 12.07.2005р. "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було обґрунтованим та законним; крім того, позивач не звертався до відповідача щодо перерахунку доплат, а тому, на думку скаржника, в позові слід відмовити на підставі ч.2 ст.21 КАС України; до того ж, судом першої інстанції не було враховано, що в Управлінні праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області відсутній механізм перерахування та виплати зазначених коштів, а також те, що на рахунки управління накладено арешт підрозділом примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Житомирській області.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу суду не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

08.12.2010р. ОСОБА_2 звернулась до Лугинського районного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області щодо невиплати їй у повному розмірі доплати, передбаченої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протиправними та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області сплатити недоплачену щомісячну грошову компенсацію в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в сумі 6396,00 грн. за період з 01 червня 2010 року по 30 листопада 2010 року (а.с.2-4).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а також є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується паспортом серії ВН №488146 та посвідченням серії "Б" №415341 (а.с.1,5), має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (свідоцтва про народження серії 1-ТП №124154, №124155, а.с.9-10), що також мають статус потерпілих від аварії на ЧАЕС (посвідчення серії Д №333635 від 28.07.2010р. та №333639 від 30.07.2010р., а.с.7-8).

Позивачу виплачувалась доплата, передбачена ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 6,30 грн. (довідка виконавчого комітету Бовсунівської сільської ради, а.с.11), сума якої, на думку позивача, є значно нижчою, ніж це передбачено ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим вона і звернулась до Лугинського районного суду Житомирської області за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.37 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 40% мінімальної заробітної плати.

Згідно частини 3 цієї ж статті ця допомога виплачується щомісячно органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації.

Постановою №836 від 26.07.1996р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення встановлено розмір виплати - 210 тис.крб. (2,10 грн. за гр.реф.);

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

При цьому, визначаючи базову величину, з якої розраховується сума допомоги згідно зі ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній редакції (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 01.07.1992р. №2532-12, у редакції Закону України від 06.06.1996р. №230/96-ВР), відповідачу слід керуватися розміром мінімальної заробітної плати, а не сумою, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року №836.

Розмір мінімальної заробітної плати визначений Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" й становить: з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн., з 01.12.2010 року - 922грн.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачем період, застосуванню підлягає саме стаття 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплата щомісячної грошової допомоги громадянам, які проживають на території зон радіоактивного забруднення, у зв'язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) адміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату доплат, передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відноситься до відання органів праці та соціального захисту населення, а отже, Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації є належним відповідачем у справі.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ухвали від 24.12.2010р. (а.с.14) суд першої інстанції, з врахуванням наведених приписів процесуального законодавства, залишив без розгляду позов в частині вимог за період з 01.06.2010р. по 07.06.2010р., тобто в частині поза межами встановленого шестимісячного строку.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачу передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплат за період з 08.06.2010 року по 30.11.2010 року, а тому позов в цій частині був правомірно задоволений судом першої інстанції.

При цьому, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що судом першої інстанції не задоволено вимогу позивача щодо стягнення доплат, передбачених ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у конкретно визначеній сумі, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду, оскільки фактичний розмір доплат та компенсацій, що підлягають стягненню на користь позивача, повинен розраховуватись відповідачем, а не судом, й тому точну суму донарахованих коштів суд не визначає.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "24" грудня 2010 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - в справу

2 - позивачу (с.Бовсуни, Лугинський район, Житомирська область, 11301)

3 - відповідачу (вул.Ч.Гірка, 21, смт Лугини, Лугинський район, Житомирська область, 11301)