Справа № 1718/2-а-395/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"14" червня 2011 р. Справа № 1718/2-а-395/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області на постанову Сарненського районного суду від "15" березня 2011 р. у справі № 1718/2-а-395/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Сарненського районного суду від 15.03.2011р. позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 визначеної ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, що обчислюється з врахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно та починаючи з 22.05.2008р.; зобов'язано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 визначену ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, що обчислюється з врахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно та починаючи з 22.05.2008р. з врахуванням проведених виплат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.26-28).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.30-32), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, зазначає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.99 КАС, ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Крім того, відповідач вважає, що суд неправильно застосував положення ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки не взяв до уваги, що ними регулюється порядок виплати вже нарахованих сум пенсій. Також відповідач посилається на ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в якій зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, визначений цією статтею, застосовується виключно для визначення пенсій, призначених за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, а також ст.195 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження та в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії "В-І" №035826 (а.с.6), а також перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі (розпорядження №144943 від 20.05.2008р. та №144943 від 22.02.2011р., а.с.24-25).

Відповідно до ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

Постановою №530 від 28.05.2008р. "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 4 становить 5% від прожиткового мінімуму, встановленого Законом для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач виплачував позивачу додаткову пенсію у розмірі, передбаченому вказаною Постановою Кабінету Міністрів України, який, на думку останнього, є значно нижчим, ніж це передбачено ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим він і звернувся до суду за захистом своїх прав, порушених неправомірними діями відповідача.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: зобов'язав відповідача провести донарахування та виплатити позивачу кошти, передбачені ст.51 Закону, за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. включно та починаючи з 22.05.2008р.

Оцінюючи таку правову позицію суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідача за визначений позивачем період, застосуванню підлягає саме стаття 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тому позивач, відповідно ст.51 Закону має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком.

У відповідності з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо виплати пенсій та доплат до пенсій, які передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, згідно з Положенням про ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. №8-2 (далі - Положення), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.2.1 Положення основними завданнями ОСОБА_2 є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, отже, УПФ є відповідачем у справах щодо виплати пенсій, доплат до них.

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату сум, передбачених ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відноситься до відання органів Пенсійного фонду України, а отже відповідач по справі є належним.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р., проте, суд не врахував, що позов був поданий 04.02.2011р., а отже підлягав залишенню без розгляду по 03.08.2010р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу додаткової пенсії, передбаченої ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною, починаючи з 04.08.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачу додаткової пенсії, передбаченої ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 04.08.2010р.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.100, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 15.03.2011р. скасувати в частині задоволення позову за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 03.08.2010р. та залишити позов у вказаній частині без розгляду.

В решті постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 15.03.2011р. залишити без змін.

Викласти абзаци перший-третій резолютивної частини постанови в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 визначеної ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, що обчислюється з врахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 04.08.2010р.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 визначену ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, що обчислюється з врахуванням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, починаючи з 04.08.2010р., з врахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 03.08.2010р. залишити без розгляду."

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано (прост.):

1- в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 ОСОБА_4, 5,Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500

3- відповідачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області вул. Суворова, 8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська область,34500