Справа № 2а-4085/10/2270
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2012-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 р. Справа № 32076/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокурора Хмельницької області Голуба Юрія Володимировича про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 грудня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом до прокурора Хмельницької області Голуба Юрія Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії. Вказує, що прокурора Хмельницької області ним було повідомлено про злочин передбачений ст.367 Кримінального кодексу України стосовно прокурора відділу представництва інтересів і держави в судах прокуратури області ОСОБА_3, однак ним не винесено постанови в порядку ст.97 КПК України та не здійснено нагляду за дотриманням законності підпорядкованими прокурорами щодо прийняття постанови, до чого зобовязкує ст.25 КПК України. Вважає, що не прийняття постанови про порушення справи та ненадання відповіді на скаргу щодо незаконної бездіяльності щодо повідомлення про злочин, є незаконним.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року у справі №2а-4085/10 провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до прокурора Хмельницької області Голуба Юрія Володимировича про визнання бездіяльності протиправною - закрито.

Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_2, який покликаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і винести нову, якою задоволити позовні вимоги повністю. Апелянт вказує на те, що спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому що, постанови за повідомленням про злочин відносно прокурора не приймалось, що є порушенням КПК України. Зазначає, що повідомляти заявника про незадоволення скарги відповідач вправі вмотивованою відповіддю згідно положень кримінально-процесуального закону України «Про розвязання скарг прокурором», яким законодавець не звільнив прокурора, в даному випадку, від повноважень організовувати діяльність прокуратури, ст.3 ЗУ «Про прокуратуру», на засадах, зокрема обовязкового усунення порушень закону підпорядкованими прокурорами, ст.25 КПК України.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що зігдно положень статтей 2, 3, 4, 17 КАС України, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявлені позивачем вимоги про зобовязання вчинити прокурором Хмельницької області дії по розгляду заяви про злочин та прийняти по ній відповідне рішення у порядку ст.97 КПК України, та вимоги щодо здійснення ним дій по обовязковому усуненню порушень закону підпорядкованими прокурорами у відповідності до ст.25 КПК України регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та є правильними.

Як вбачається із матеріалів справи, скарга та звернення ОСОБА_2 подані на підставі та керуючись КПК України, та стосуються бездіяльності органів прокуратури.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України дії органів дізнання, слідчого, прокурора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу. При провадженні в кримінальній справі застосовується кримінально-процесуальний закон, який діє відповідно під час дізнання, досудового слідства або судового розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23 травня 2001 р. визначено, що кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин, досудового слідства виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції й спори, що повязані з такими повноваженнями не належать до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що повноваження прокурора стосовно заявлених вимог позивача регламентовані нормами Кримінально-процесуального кодексу України, що виключає можливість вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в цілому суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.160, ст. 195, ч.4 ст.197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2010 року про закриття провадження у справі №2а-4085/10 без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя О.М. Гінда

Суддя М.П. Кушнерик