Справа № 2а-872/11/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2011-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
08 липня 2011 року № 2а-872/11/2670
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, розглянувши у порядку письмового провадження питання стосовно доцільності винесення окремої Ухвали суду у справі
за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2
до Київської міської ради треті особи: Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), Садівниче товариство "Фронтовик", ОСОБА_3
про скасування рішення №378/3816 від 26.02.2010
Позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки від 26.02.2010 № 378/3816 «Про передачу громадянину ОСОБА_3 члену «Садово-дачного товариства «Фронтовик», земельної ділянки для ведення колективного садівництва на АДРЕСА_1»та визнання недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 виданий ОСОБА_3.
08.07.2011 судом відмовлено Позивачам у задоволенні адміністративного позову, проте за наслідками судового розгляду у порядку письмового провадження, виявлено порушення Закону при винесенні оскаржуваного рішення у зв'язку з чим суд вбачає за доцільне скерувати на адресу відповідача окрему ухвалу з метою усунення виявлених недоліків.
Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5). В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140). Органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.
Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.
Аналіз вказаних положень свідчить, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.
Згідно ч. 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування").
Оцінюючи рішення Київської міської ради від 26.02.2010 № 378/3816 «Про передачу громадянину ОСОБА_3 члену «Садово-дачного товариства «Фронтовик», земельної ділянки для ведення колективного садівництва на АДРЕСА_1», суд приходить до висновку, про його неузгодженість із вимогами Водного та Земельного кодексів України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Згідно вимог ст. 88 Водного кодексу України метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 100 метрів для великих річок, водосховищ на них та озер.
Проте, в порушення вказаних норм Рішенням Київської міської ради від 26.02.2010 № 378/3816 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 та передано у приватну власність земельну ділянку 0,07 га для ведення колективного садівництва за адресою: АДРЕСА_1, оскільки як вбачається з Протесту Прокуратури міста Києва від 21.06.2010 № 07/4-3630-10 на рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки від 26.02.2010 № 378/3816 «Про передачу громадянину ОСОБА_3 члену «Садово-дачного товариства «Фронтовик»вказана земельна ділянка, розташована на відстані 20 метрів від р. Дніпро, тобто розміщена в межах 100 метрової прибережної захисної смуги.
Згідно п. 5 Рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) (далі - Рішення № 7-рп/2009) орган місцевого самоврядування не позбавлений права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).
Судом враховано, що в Рішенні № 7-рп/2009 також зазначено про заборону органам місцевого самоврядування скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Проте, вказаний абз. 5 п. 5 Рішення № 7-рп/2009 регламентує повноваження ради щодо неможливості скасування рішення з інших підстав, аніж невідповідність рішення актам законодавства.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Суд дійшов висновку про необхідність постановлення окремої ухвали стосовно вказаних порушень закону з направлення її копії Київській міські раді для вжиття заходів щодо їх усунення та недопущення їх у майбутньому.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 166 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
Довести до відома Київської міської ради, шляхом внесення окремої ухвали, про викладені у її мотивувальній частині порушення Закону для вжиття заходів щодо їх усунення та недопущення у майбутньому.
Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції особами, інтересів яких вона стосується за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України та набуває законної сили у порядку і строки, що визначені ст.254 КАс України.

Суддя В.І. Келеберда