Справа № 335/7010/15-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/7010/15-а 2-а/335/158/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В.,при секретарі Кудряшовій Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії. в якому вказав, що перебуває на обліку ГУПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Йому призначена пенсія з урахуванням пільгового обчислення вислуги років, ще підтверджується пенсійним посвідченням серії ААБ № 290323, виданим 04.12.2007 р. довічно. Таким чином, він отримував пенсію до теперішнього часу. 08.04.2004 року він був прийнятий на посаду провідного спеціаліста відділу господарського забезпечення управління справами Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, як такий, що пройшов за конкурсом. 13 квітня 2006 року призначений на посаду головного спеціаліста відділ) господарського забезпечення управління справами, як такий, що пройшов стажування. 15.12.2001 року йому було призначено на посаду головного спеціаліста відділу загального діловодства та звернень громадян управління справами, 17 вересня 2012 року призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністративно-господарського забезпечення управління справами як такий, що був зарахований до кадрового резерву на цю посаду. З того часу безперервно працює у займаній посаді та перебуває на державній службі.З 01 квітня 2015 року йому була припинена виплата пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213 -VІІІ.

В п. 5 прикінцевих положеннях Закону зазначено, що, в разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах відповідно до закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України, в тому числі «Про державну службу». До 1 червня 2015 року такого Закону прийнято не було, а тому з 1 червня 2015 року підстав для припинення виплата пенсії немає, оскільки посада, на якій він працює, не передбачає норму щодо призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З питання поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, 13.07.2015 року він звернувся де начальника Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Листом №557/Т-9 від 14.07.2015р Відповідач відмовив у продовженні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року та повідомив про відсутність права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі виплати пенсії.

З даним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивач не згоден, у звязку з чим просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, передбаченої статтею 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1виплату призначеної довічно пенсії за вислугу років з 01.06.2015 року та проводити її весь час перебування у займаній посаді.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням слухати справу за відсутності відповідача і надіслав заперечення проти позову і вважає, що нарахування пенсії проведене відповідно до вимог чинного законодавства України. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та йому призначено довічну пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

08.04.2004 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного спеціаліста відділу господарського забезпечення управління справами Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, як такий, що пройшов за конкурсом. 13 квітня 2006 року призначений на посаду головного спеціаліста відділ) господарського забезпечення управління справами, як такий, що пройшов стажування. 15.12.2001 року йому було призначено на посаду головного спеціаліста відділу загального діловодства та звернень громадян управління справами, 17 вересня 2012 року призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу адміністративно-господарського забезпечення управління справами як такий, що був зарахований до кадрового резерву на цю посаду.

З того часу безперервно працює у займаній посаді та перебуває на державній службі.

З 01 квітня 2015 року йому була припинена виплата пенсії у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб згідно Закону України від 02.03.2015 року № 213 -VІІІ.

З питання поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, 13.07.2015 року ОСОБА_1звернувся де начальника Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Листом №557/Т-9 від 14.07.2015р Відповідач відмовив у продовженні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року та повідомив про відсутність права на отримання пенсії за вислугу років до кінця 2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) без будь-яких додаткових умов.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно Закону № 2262 йому виплачуватись не повинна.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", Про судову експертизу", Про Національний банк України", Про службу в органах місцевого самоврядування", Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 2262 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити з 1 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

В задоволенні іншої частині позову відмовити.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 73 гривні 08 копійки судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: Ю.В.Апаллонова