Справа № 826/20002/14
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ганечко О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Агаркові Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного Фонду України в особі правління про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду позовом до Пенсійного Фонду України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного Фонду України щодо невнесення змін в Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року;

- зобов'язати Пенсійний Фонд України внести та затвердити зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 стосовно громадян України, які проживають за кордоном, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року;

- зобов'язати Пенсійний Фонд України визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України (за місцем проживання до виїзду за межі України) та зобов'язати його прийняти до розгляду необхідні документи для призначення пенсії за віком відповідно до пенсійного законодавства України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 травня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, прийнятого з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виїзду на постійне проживання в Ізраїль проживав в Україні за адресою: АДРЕСА_1.

В Україні набув трудовий стаж, що підтверджується випискою з трудової книжки (а.с. 18), з жовтня 1994 року мешкає в Ізраїлі.

Належність позивача до громадянства України судом першої інстанції не встановлювалась, проте, відповідачем не заперечується (а.с.20,34).

Як установлено судом першої інстанції, 28.02.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Правління Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити та виплачувати йому пенсію за віком, зароблену трудовим стажем на території України з 1959р. по 1994р.

Пенсійний фонд України своїм листом від 28.10.2014 року у задоволенні заяви відмовив, мотивуючи це тим, що рішення про призначення пенсії може бути прийняте відповідним управлінням ПФУ за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення або уповноваженої ним особи з відповідними документами, також повідомили, що питання призначення пенсії громадянам України, які постійно мешкають за кордоном, буде вирішуватись після прийняття Верховною Радою України Закону про ратифікацію Угоди між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 0-7.10.2009, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, стосується питання поновлення виплати раніше призначеної пенсії і спірної ситуації не стосується.

Колегія суддів не може погодитись повною мірою з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідачі зобов'язані призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Частиною 3 статті 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( Закон № 1058-IV) під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року, вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні норми, які б унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном.

Разом з тим, до компетенції Пенсійного фонду України не належить прийняття рішення про призначення пенсії, адже, у відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Таким чином, Пенсійний фонд України, отримавши заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії, зобов'язаний був направити її за належністю до відповідного Управління Пенсійного фонду України міста Дніпропетровська, тобто, за останнім місцем проживання позивача в Україні .

Виходячи з цього, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов'язання Пенсійного Фонду України передати уповноваженому територіальному органу для розгляду заяву ОСОБА_3 про призначення та виплату йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги щодо зобов'язання уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України (за місцем проживання до виїзду за межі України) призначити та виплачувати пенсію за віком не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр міністра України Міністра соціальної політики України.

У своїй діяльності Пенсійний Фонд України керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра (п. 2 Положення).

Відповідно до п. 17 Положення Пенсійний Фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління в районах, містах і районах у містах.

Пенсійний Фонд України, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії. При цьому, відповідно до п. 2.2. Положення про Управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії управління Фонду в районі, місті і районах у містах, а не Пенсійний фонд України.

Таким чином, Пенсійний фонд України не є тим органом, до компетенції якого відноситься призначення та виплата позивачу пенсію за віком, у зв'язку з цим в суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача зобов'язати уповноважене територіальне управління Пенсійного фонду України (за місцем проживання до виїзду за межі України) призначити та виплачувати пенсію за віком за межі України - в Ізраїль, оскільки прийняття та розгляд таких документів відноситься до компетенції відповідного територіального управління органу Пенсійного фонду.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Пенсійного Фонду України щодо невнесення змін в Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року та зобов'язання Пенсійного Фонду України внести та затвердити зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 стосовно громадян України, які проживають за кордоном, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму ВАСУ «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 5 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України з метою організації своєї діяльності узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів Міністерства та в установленому порядку подає їх Міністру.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що вирішення питання щодо надання пропозицій про внесення змін в законодавство відноситься до внутрішньої компетенції державного органу, у зв'язку з цим, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання Пенсійного Фонду України внести та затвердити зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 стосовно громадян України, які проживають за кордоном, у відповідності до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оскільки суд, в силу положень ст. 162 КАС України, не вправі перебирати на себе компетенцію цих органів шляхом зобов'язання вчинити вищевказані дії.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, в той час, як суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають суттєве значення для справи, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41,195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративняй позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати Пенсійний Фонд України передати уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду заяву ОСОБА_3 про призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 28.08.2015 року.

Головуючий суддя: Л.В.Губська

Судді: О.М.Ганечко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ганечко О.М.

Федотов І.В.