Справа № 2а-1204/12/2670
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2012 року 17:35 № 2а-1204/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Пошелюзному О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва
про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 10.01.2012 р. № , № , № ,
за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

представник позивача ОСОБА_2;

представник відповідача Борисов І.І.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 березня 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 січня 2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 10.01.2012 р. № , № , № (далі - ППР № , ППР № , ППР № ). Позовні матеріали передані на розгляд судді 30.01.2012 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.01.2012 р. позовну заяву у справі № 2а-1204/12/2670 залишено без руху у зв'язку з недоліками позовної заяви. Позивачу було встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви до 15.02.2012 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2012 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 2а-1204/12/2670.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2012 р. закінчено підготовче провадження в адміністративній справі № 2а-1204/12/2670 та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях до адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) зареєстрована Солом'янською районною у м. Києві державною адміністрацією 18.12.1997 р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП № 2 005641 від 18.12.1997 р., місце здійснення підприємницької діяльності: кіоск по АДРЕСА_1.

26 грудня 2011 року за результатами виїзної планової документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р. співробітниками ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва було складено Акт № 16838/17-4-.

На підставі даного Акта перевірки 10.01.2012 р. відповідачем було винесено ППР № , ППР № та ППР № , якими позивачеві визначено наступні суми грошових зобов'язань:

- з податку з доходу фізичних осіб - підприємців в сумі 16 102,38 грн.;

- з податку на додану вартість в сумі 30 265,00 грн. грошового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 7 566,25 грн.;

- штрафні (фінансові) санкції в сумі 510,00 грн.

Підставою для винесення вищевказаних ППР стали висновки, зроблені співробітниками ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва щодо порушення позивачем вимог пп. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" та ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та ст. 12 Податкового кодексу України, п. 6, п. 10 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Позивач вважає, що під час здійснення господарської діяльності ним не було допущено порушень, які зазначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, а податкові повідомлення-рішення, на його думку, суперечать вимогам чинного законодавства, тому вони є незаконними та нечинними.

Разом з тим, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); Податкового кодексу України (далі - ПК України); Закону України від 22.05.2003 № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі - Закон № 889-IV); Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі - Закон № 168/97-ВР); Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР).

Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що під час проведення перевірки, на підставі якої відповідачем було складено Акт № 16838/17-4- від 26.12.2011 р., позивачем не було надано співробітникам ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва підтверджуючі документи, які пов'язані з його господарською діяльністю за перевіряємий період.

З пояснень позивача вбачається, що документи первинного бухгалтерського обліку були знищені наслідками пожежі, яка сталася 26.10.2011 р. за адресою м. Київ, вул. Татарська, 21 (кіоск).

До перевірки позивачем було надано технічний висновок № 348 щодо ймовірної причини виникнення пожежі, складений дослідно-випробувальною лабораторією ГУ МНС України в м. Києві. Так, у п. 12 "Наслідки пожежі" даного технічного висновку зазначено, що вогнем пошкоджено кіоск, знищено торгову продукцію, холодильники (2 од.), вентилятор, масляний обігрівач, кавоварку, крім цього серед знищеного вогнем виявлено елементи, схожі на касовий апарат, а також рештки паперів (схожих на документи).

Згідно пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та митний орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби, митного органу.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач не повідомив ДПІ у Солом'янському районі м. Києва у визначені законодавством строки щодо знищення документів, чим порушив вищевказані норми ПК України.

Підпунктом "а" пункту 19.1 статті 19 Закону № 889-IV передбачено, що платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним податковим органом за узгодженням з комітетом Верховної Ради України, відповідальним за проведення податкової політики.

Суд звертає увагу, що для фізичних осіб -підприємців, які займаються іншими видами діяльності, включаючи торгівельну, враховується при оподаткуванні доходів 25% витрат до валового доходу згідно статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" із змінами і доповненнями, додатку № 6 Інструкції ГДПІ України "Про прибутковий податок з громадян", затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 № 12 із змінами і доповненнями, внесеними наказом від 18.05.1993 № 17, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64.

Разом з тим, судом встановлено, що до перевірки, на підставі якої відповідачем було складено Акт № 16838/17-4- від 26.12.2011 р., позивач не надав відповідачу документи, які б підтверджували його витрати за перевіряємий період, внаслідок чого позивачем було порушено приписи пп. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону № 889-IV та ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян".

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач не надавав відповідачу податкові накладні, які б підтверджували правомірність формування платником податків податкового кредиту за перевіряємий період, внаслідок чого позивачем було порушено приписи пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР та ст. 12 ПК України.

Пунктом 6 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення.

Згідно пункту 10 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані друкувати або створювати в електронній формі на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років.

Судом встановлено, що в ході перевірки позивача було виявлено незберігання позивачем протягом трьох років контрольних стрічок за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р., внаслідок чого порушено приписи п. 10 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Крім цього, було виявлено незберігання позивачем протягом трьох років книги обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2010 р., внаслідок чого порушено п. 6 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідні документи від основних контрагентів позивача, які б могли підтвердити господарські відносини позивача за перевіряємий період, позивач суду не надав.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем в межах повноважень, визначених діючим законодавством, правомірно винесено ППР № , ППР № та ППР № , тому твердження позивача про незаконність та нечинність даних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади мають діяти в межах повноважень і в спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69-72, 86, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова