Справа № 806/2268/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Житомир справа № 806/2268/15

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Липи В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державне підприємство "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№71)" до Відділ Державної виконавчої служби Коростенскього міськрайонного управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Державне підприємство "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№71)" звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати постанову про арешт коштів боржника головного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Федотюк В.П. від 27.05.2015, якою накладено арешт на кошти Державного підприємства "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№71)", які перебувають на рахунках підприємства в банківських установах протиправною частково, та скасувати в частині накладення арешту на рахунки № 3129, №3104, № 1307 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем постановою від 27.05.2015 накладено арешт на рахунки № 3129 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), на який перераховуються компенсаційні виплати із Державного бюджету згідно Закону України "про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; № 3104 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), на який надходять кошти призначені для виплати матеріального забезпечення в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. тобто ці кошти не належать підприємству, а належать працівникам Державного підприємства "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№71)", і підлягають виплаті працівникам, працюючим на підприємстві, що неможливо зробити на даний час, у зв'язку з накладенням арешту. Зазначає, що на ці рахунки, також накладено арешт оскаржуваною постановою, що є порушенням п.24 ст.116 Бюджетного кодексу України (недоцільне використання бюджетних коштів) та ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження". Також, накладено арешт на рахунок №1307 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), який призначений для виплати заробітної плати працівникам, яким порушено право працівників підприємства на своєчасне та в повному обсязі отримання заробітної плати.

Відповідач направив до суду письмові заперечення № 2-21/17537 від 01.07.2015 які надійшли 01.07.2015, у якому просило відмовити у задоволенні позову, визнати відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції неналежним відповідачем. В обґрунтування поданого заперечення відповідач зазначив, що даний позов не може бути задоволений оскільки на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 47983702 з примусового виконання: виконавчого листа № 279/8840/14ц від 22.04.2015; виконавчого листа № 806/337/15 від 08.04.2015; виконавчого листа № 279/8840/14ц від 16.04.2015; наказу № 906/1238 від 06.05.2015. Відповідач зазначив, що по всім перерахованим виконавчим провадженням сплинув час наданий для самостійного виконання, однак позивач їх не виконав та не виконує жодного виконавчого документу. Крім того, відповідач зазначив посилання на абзац 4 п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", що на думку відповідача підтверджує те, що відділ державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції по даній справі є неналежним відповідачем.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи в письмовому провадженні відповідно до ч.6 ст .128 Кодексу адміністративного судочинства України, на основі наявних у суду матеріалів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі .

Представник відповідача до суду не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяви: № 2-21/18043 від 08.07.2015 та №2-21/18266 від 10.07.2015 про розгляд справи без участі представника відповідача.

У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури і повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тому, вирішуючи справу стосовно правомірності рішення, прийнятого відповідачем, що є суб'єктом владних повноважень, суд зобов'язаний перевірити, чи прийнято рішення на підставі закону, в межах повноважень, безсторонньо та добросовісно.

Суд встановив, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 47983702 про стягнення коштів з Державного підприємства "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№ 71)".

Постановою головного державного виконавця Федотюк В.П. відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у межах вказаного провадження накладено арешт на кошти Державного підприємства "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№ 71)", що містяться на розрахункових рахунках підприємства.

Щодо вимоги відповідача, викладеної у запереченні, стосовно неналежного відповідача, суд вважає за необхідне значити наступне.

Відповідно до приписів ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби " - відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства України).

Такими органами державної виконавчої служби є районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Обґрунтування відповідача на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 суд не бере до уваги, оскільки дане обґрунтування не містить положень які відноситься до адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне зазначити, що у даній справі позивачем визначений належний відповідач.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 32 Закону України "Про виконавче провадження", одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частинами 1-5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Державний виконавець, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що здійснення заходів примусового виконання рішень, зокрема, накладення арешту на кошти боржника, є обов'язком державного виконавця.

В той же час, судом встановлено, що на підставі оскаржуваної постанови були арештовані і кошти, які знаходяться на рахунках: № 3129 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), на який перераховуються компенсаційні виплати із Державного бюджету згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; № 3104 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), на який надходять кошти призначені для виплати матеріального забезпечення в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності; №1307 в ПАТ АКБ "Укрсоцбанк" м. Коростень (МФО 300023), який призначений для виплати заробітної плати працівникам

Ці кошти не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону (п. 10, 12 ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження").

Незважаючи на те, що кошти на трьох вказаних вище банківських рахунках позивачеві не належать, він вправі вимагати зняття з них арешту, адже, як роботодавець і страхувальник, є особою, відповідальною за їх цільове і своєчасне використання.

За таких обставин, суд вважає, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника від 27.05.2015 в частині накладення арешту на рахунки № 53129, №3104 та №1307 - МФО 300023 в ПАТ "Укрсоцбанк" є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 128, 159-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції про арешт коштів Державного підприємства "Підприємство Коростенської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Житомирській області (№71)" від 27 травня 2015 року в частині накладення арешту на рахунки № 53129, №3104 та №1307 - МФО 300023 в ПАТ "Укрсоцбанк" визнати протиправною та скасувати.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа