Справа № 825/2572/15-а
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2015 року Чернігів Справа № 825/2572/15-а

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Антипець С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу
за позовом ОСОБА_1
до 1. військової частини НОМЕР_1
2. Чернігівського обласного військового комісаріату
про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до 1. військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач -1), 2. ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач -2), в якому просить суд:
- визнати неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 12.03.2015 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 ;
- визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575, за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6290,34 грн.;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 6290,34 грн.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що його не було зараховано на продовольче забезпечення, в результаті чого він не був забезпечений їжею шляхом надання послуг з харчування суб`єктами господарювання на підставі укладених договорів з Міністерством оборони України. За період з 18.03.2014 по 12.03.2015 позивачу належить до виплати 6290,34 грн. грошової компенсації замість встановлених норм харчування. В/ч НОМЕР_1 в добровільному порядку не виплачено позивачу вказана сума грошової компенсації, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник в/ч НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити пояснивши, що накази військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі яких позивач звернувся до суду про стягнення відповідної грошової компенсації, не мають ніякої юридичної сили і не можуть бути підставою для виплати грошової компенсації підлеглим йому військовослужбовцям, адже незрозуміло кому саме військовий комісар наказав виплатити грошові кошти. Вважає, що згода позивача на виключення його із списків особового складу частини є нічим іншим, ніж відсутністю у нього претензій щодо задоволення усіма належними видами забезпечення, у тому числі і продовольчим. Позивач на момент звернення до суду вже був звільненим з військової служби, а відтак приписи Положення, на яке посилається позивач по відношенню до нього застосовані бути не можуть.
Крім того, просив суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Представник Чернігівського ОВК у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. В наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача-2 просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що враховуючи неможливість забезпечення гарячою їжею позивача, приймаючи до уваги пункт 2.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, було прийнято рішення про виплату позивачу грошової компенсації замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою № 1 загальновійськова, за період з 18.03.2014 по 12.03.2015. Зауважив, що наказ від 10.12.2014 № 575 був направлений на адресу в/ч НОМЕР_1 .
За таких обставин, враховуючи ч. 1 ст. 41 КАС України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18.03.2014 ОСОБА_1 був призваний на військову службу до відповідної військової частини, що підтверджується наказом № 8 (а.с. 4).
Дослідивши фактичні обставини справи та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно статті 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 № 402 у Збройних Силах України (далі Положення № 402) забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
При цьому, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату (підпункт н пункт 1 приміток до норми № 1 загальновійськова норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426).
Відповідно до п. 1.10 Положення № 402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.
Отже, судом встановлено, що відповідно до розпорядження начальника Центрального управління продовольчого забезпечення Збройних Сил України тилу Збройних Сил України від 07.06.2012 № 905 Про прикріплення на продовольче забезпечення військовослужбовців військових частин (установ) Чернігівського гарнізону, які самостійно ведуть військове господарство військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 та військових комісаріатів області знаходяться на продовольчому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачами.
10.12.2014 тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 575 про зарахування на продовольче забезпечення військовослужбовців, призваних у зв`язку з мобілізацією (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 10.12.2014 № 575), при в/ч НОМЕР_1 з 01.12.2014 та про виплату військовослужбовцям, призваним у зв`язку із мобілізацією, грошову компенсацію замість належних норм харчування у розмірі вартості набору продуктів за нормою №1 (загальновійськова) за період з 18.03.2014 по 30.11.2014 згідно затверджених відомостей (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 10.12.2014 № 575 у розмірі 4545,96 грн.).
02.01.2015 тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 2 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за грудень 2014 року у відповідності до відомостей нарахування у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 02.01.2015 № 2 у розмірі 546,22 грн.).
04.02.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 90 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за нормою №1 (загальновійськова) за період з 01.01.2014 по 31.01.2014 згідно затверджених відомостей у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів, які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів військовослужбовців (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 04.02.2015 № 90 у розмірі 493,36 грн.).
04.03.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 169 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за лютий 2014 року згідно затверджених відомостей у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 04.03.2015 № 169 у розмірі 493,36 грн.).
06.04.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 244 у якому зазначено про виплату грошової компенсації замість належних норм харчування за березень 2015 року згідно затверджених відомостей у зв`язку з неможливістю забезпечення гарячою їжею, військовослужбовцям районних (міських) військових комісаріатів Чернігівської області, які призвані у зв`язку з мобілізацією, на підставі наданих рапортів (у т.ч. ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 06.04.2015 № 244 у розмірі 211,44 грн.).
16.04.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 видано наказ № 275 яким Додатки № 2-5, № 7-18 до наказу від 10.12.2014 № 575 викладено в іншій редакції. При цьому, ОСОБА_1 згідно Додатку 5 до наказу від 16.04.2015 № 275 підлягає до сплати 4545,96 грн.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що з вищезазначеними наказами позивач ознайомлений не був, доказів їх оголошення Чернігівським ОВК суду також надано не було.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності заявлених вимог, суд наголошує, що з матеріалів справи вбачається, що зарахування на продовольче забезпечення ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 фактично було здійснено тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 10.12.2014, що підтверджується наказом від № 575.
Суд наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у приєднаних до матеріалів справи запереченнях фактично визнає встановлені судом обставини, оскільки зазначає, що саме з метою приведення власної діяльності до вимог законодавства України та відновлення порушених прав позивача наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення при в/ч НОМЕР_1 .
Крім того, суд наголошує, що не приймає твердження представника військової частини НОМЕР_1 , що накази військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.01.2015 року № 02, від 04.02.2015 року № 90, від 04.03.2015 №169 та від 06.04.2015 року № 244 про виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно є такими, що не мають ніякої юридичної сили, оскільки доказів, щодо скасування зазначених наказів суду надано не було, а тому вони є чинними.
Особливу увагу, суд вважає за необхідне звернути на посилання представника військової частини НОМЕР_1 на спосіб застосування норм матеріального права, що міститься у постанові Верховного суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13), постанові від 31 березня 2015 року (№ 21-79а15), в яких Верховним судом України було висвітлено позицію, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Проаналізувавши вищезазначені постанови Верховного суду України, суд прийшов до висновку, що вони містять правову позицію щодо речового майна військовослужбовців та компенсацію за нього, а оскільки продовольче забезпечення до речового майна жодного відношення не має, то зазначені постанови до даних правовідносин застосуванню не підлягають.
Суд наголошує, що держава, у особі ІНФОРМАЦІЯ_3 та в/ч НОМЕР_1 взяла на себе зобов`язання на продовольче забезпечення, повноцінне харчування військовослужбовців, які прибули у військову частину у зв`язку з оголошенням мобілізації для виконання покладеного на них ст. 65 Конституції України обов`язку. При цьому, 2.3. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Суд звертає увагу, що дію зазначеної норми законодавцем призупинено не було. При цьому, слід зазначити, що за частиною першою статті 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
За таких обставин, посилання відповідача-2, що на момент звернення до суду позивач вже був звільненим з військової служби, а відтак приписи Положення, на яке посилається позивач по відношенню до нього застосовані бути не можуть є безпідставними та такими, що суперечать загальновизнаному принципу права, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому у разі, якщо військовослужбовців, які прибули у військову частину у зв`язку з оголошенням мобілізації не було забезпечено нормами харчування, то їм виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм за весь період в який продовольче забезпечення здійснено не було.
Суд зазначає, що згідно позиції Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.
За таких обставин, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, посилання представника військової частини НОМЕР_1 , що у 2015 році в/ч НОМЕР_1 в силу статей 2, 3, 23, 48 Бюджетного кодексу України не мала права зареєструвати в органах Державної казначейської служби України зобов`язання 2014 року, суд не приймає та наголошує, що зазначені обставини не звільняють відповідачів від виконання покладених на них Законом обов`язків взятих перед ОСОБА_1 у період несення ним військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в Аудиторському звіті про результати планового внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 10.07.2012 по 26.11.2014 (від 26.12.2014 № 234/31/82) зазначено, що втрату доходів на загальну суму 2446343,18 грн. (бюджетом 366951,48 грн. та фізичними особами на суму 2079391,70 грн.) було допущено внаслідок не нарахування та не виплати грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації за період з 18.03.2014 по 30.11.2014. При цьому, Північно-Східне територіальне управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю МОУ в даному аудиторському звіті зазначило про необхідність в термін до 26 січня 2015 року організувати відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , які призвані на військову службу у зв`язку із оголошенням мобілізації на загальну суму 2446343,18 грн.
Про необхідність відшкодування грошової компенсації замість встановлених норм харчування військовослужбовців також повідомлялось в телеграмі тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_4 командиру в/ч НОМЕР_1 .
Суд наголошує, що твердження представника військової частини НОМЕР_1 , що Аудиторський звіт від 26.12.2014 № 234/31/82 визнано таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства і показники зазначених фінансових порушень виключені з обліку Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю, жодним доказом в матеріалах справи не підтверджено.
За таких обставин, суд визнає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 18.03.2014 (дата зарахування на військову службу) по 30.11.2014 було неправомірно незараховано ОСОБА_1 на продовольче забезпечення до в/ч НОМЕР_1 , оскільки саме з дня прибуття до військового комісаріату громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, забезпечуються харчуванням за рахунок держави; військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення відповідним наказом. Як вбачається з матеріалів справи, фактичне зарахування позивача на продовольче забезпечення було здійснено 10.12.2014, у зв`язку з чим, ІНФОРМАЦІЯ_2 було несвоєчасно подано документи на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 , а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 .
В частині визнання неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно не зарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 01.12.2014 по 12.03.2015 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 суд вважає за необхідне відмовити, оскільки згідно наказу від 10.12.2014 № 575 позивача було зараховано на продовольче забезпечення з 01.12.2014 до в/ч НОМЕР_1 .
Поряд з цим необхідно зазначити, що п 1.11 Положення № 402 передбачено, що військовослужбовці та інші категорії, які мають право на одержання встановлених норм харчування за рахунок держави у вигляді гарячої їжі, у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері) залежно від часу вибуття на підставі наказу командира військової частини про вибуття з видачею атестата на продовольство.
Згідно п. 2.10 Положення № 402, за час, що минув, продукти згідно з нормами харчування не видаються, грошова компенсація може виплачуватися за термін, що не перевищує загального строку позовної давності відповідно до чинного законодавства.
У зв`язку з встановленим, суд приходить до висновку, що згідно вимог чинного законодавства військовослужбовцям та іншим категоріям передбачена виплата грошової компенсації у розмірі вартості установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) в разі не видачі їх через відповідні їдальні у межах терміну, що не перевищує загального строку позовної давності. Підставою для здійснення такої компенсації є відповідний наказ.
Таким чином, оскільки докази, які б підтверджували виплату позивачу суми грошової компенсації замість встановлених норм харчування №1 - загальновійськова в/ч НОМЕР_1 суду не надано, то суд приходить до висновку, що позивачу належить до виплати грошова компенсація замість встановлених норм харчування в сумі 6290,34 грн., що підтверджується актом взаємозвірки вартості компенсації замість норм харчування військовослужбовців, призваних на військову службу по мобілізації Чернігівського ОМВК та наказами наказу від 10.12.2014 № 575, від 04.02.2015 № 90, від 04.03.2015 № 169, від 06.04.2015 № 244, від 02.01.2015 № 2, від 16.04.2015 № 275 за період з 18.03.2014 по 12.03.2015, копії яких містяться в матеріалах справи. При цьому, позивачем приєднано до матеріалів справи наказ від 12.03.2015 № 41 (а.с. 5-6), яким останнього з 12.03.2015 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення.
Зважаючи на зазначене, позовні вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати йому нарахованої грошової компенсації у період за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 замість встановлених норм харчування та стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6290,34 грн. підлягають задоволенню повністю.
Поряд з цим, необхідно зазначити, що в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати пункту 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
За таких обставин, суд визнає безпідставним посилання відповідача-1 на необхідність залишення даного адміністративного позову без розгляду, оскільки обмеження доступу до правосуддя, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою, не відповідає принципу закріпленому у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, встановивши, на підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи статті 19 Конституції України та частину 1 статті 11, статей 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав неправомірною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно незарахування ОСОБА_1 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасного подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 та бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно невиплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2014 № 575, за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6290,34 грн. І оскільки зміст судового захисту порушеного права полягає у визнанні права позивача на виплату грошової компенсації у розмірі вартості установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) з огляду на їх не видачу через відповідні їдальні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з в/ч НОМЕР_1 нарахованої грошової компенсації в сумі 6290,34 грн.
В іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити.
Керуючись статей 2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського ОВК стосовно не зарахування ОСОБА_2 на продовольче забезпечення з 18.03.2014 по 30.11.2014 до в/ч НОМЕР_1 та несвоєчасне подання документів на виплату грошової компенсації замість встановлених норм харчування до в/ч НОМЕР_1 .
Визнати неправомірною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 стосовно не виплати ОСОБА_1 нарахованої згідно наказу ТВО військового комісара Чернігівського ОВК від 10.12.2014 № 575, за період з 18.03.2014 по 12.03.2015 включно грошової компенсації замість встановлених норм харчування в сумі 6290,34 грн.
Стягнути з в/ч НОМЕР_1 нараховану грошову компенсацію в сумі 6290,34 грн.
В іншій частині позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ю.О.Скалозуб