Справа № 2а-1570/3332/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ К/800/30820/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013

у справі № 2а-1570/3332/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельне монтажне -

управління № 6"

до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області

Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Будівельне монтажне управління № 6" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби (правонаступник - Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області) про скасування податкових повідомлень-рішень: № /0 від 15.02.2011; № /0 від 15.02.2011; № /0 від 15.02.2011.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення: № /0 від 15.02.2011; №/0 від 15.02.2011; №/0 від 15.02.2011.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції відповідач оскаржив їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було проведено виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарських відносинах з ПП „Інторг-Преміум", TOB „Кастакс-Юг", TOB „Бізнес Група СТГ" за період з 01.10.2008 по 30.09.2010 та складений акт №55/23-50/33010707 від 28.01.2011.

За результатами перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення: № /0 від 15.02.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість 231178 грн.; № /0 від 15.02.2011, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток підприємств 275333 грн.; № /0 від 15.02.2011, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 46120 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 11530 грн.

Перевіркою встановлені порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", занижено податок на прибуток у сумі 220266, 05 грн., пп. 7.2.3, пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", занижено податок на додану вартість на суму 184941, 50 грн.

Також перевіркою встановлено, що позивач здійснював операції з придбання товарно-матеріальних цінностей від постачальників ПП „Кастакс-Юг" на загальну суму 568781, 93 грн., ПП „Інторг-Премімум" на загальну суму 170581, 02 грн., придбання послуг щодо будівельних робіт від TOB „Бізнес Група СТГ" на загальну суму 185344, 67 грн.

Згідно із п. 5.1 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств").

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість").

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту по податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що реальність господарських операцій підтверджується наявними у справі доказами та первинними бухгалтерськими документами.

Вказані документи відповідають вимогами Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Оплата вартості товару, послуг здійснювалась у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок контрагента.

На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Враховуючі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини реальності господарських операцій позивача з контрагентами, колегія суддів вважає правомірним формування підприємством за їх наслідками валових витрат та податкового кредиту.

В разі якщо контрагентом платника податковий облік ведеться із порушенням вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (в томі числі в разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції.

Оригінали первинних документів, які підтверджують проведення TOB „БМУ-6" господарських операцій з ПП „Інторг-Преміум", TOB „Кастакс-Юг" та TOB „Бізнес Група СТГ" (договори, накладні, податкові накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт тощо), були вилучені у підприємства ще до проведення перевірки згідно з протоколами виїмок від 11.11.2010.

На підставі всіх цих документів, що підтверджують придбання товарів та послуг у вищевказаних суб'єктів господарювання, формувався позивачем податковий кредит, копії первинних документів під час перевірки в повному обсязі надавалися відповідачу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі № 2а-1570/3332/11 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі № 2а-1570/3332/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко