Справа № 2а-460/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"17" травня 2011 р. Справа № 2а-460/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на постанову Рівненського міського суду від "21" січня 2011 р. у справі № 2а-460/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій незаконними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Рівненського міського суду від 21.01.2011р. позов було задоволено частково: визнано неправомірними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо невиплати ОСОБА_3 щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2010р.; зобов'язано ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради виплатити ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум; в решті вимог відмовлено (а.с.27-29).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.32-33), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, зазначає, що відповідно до ст.67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, а згідно ст.3 Закону України "Про встановлення величини вартості межі малозабезпеченості та розміру мінімальної заробітної плати на 1998р." до прийняття Верховною Радою України змін до законів розмір мінімальної заробітної плати не застосовується як розрахункова величина для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших виплат; до того ж, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 не містить положень про відновлення чинності редакції, що діяла до внесення змін, які цим рішенням визнані неконституційними, а норми права, що зазнавали змін, мають застосовуватись виключно в межах дії кожної з їх редакцій і не можуть бути застосовані за аналогією права; крім того, судом першої інстанції не було враховано приписи ст.19 Конституції України, ч.2 ст.95 Конституції України, згідно якої будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове призначення визначаються виключно законом про Державний бюджет на поточний рік, та ст.70 Закону України "Про Державний бюджет на 2010 рік" Кабінету Міністрів України було надано право у 2010 році самостійно встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, а тому нарахування та виплата відповідачем позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в порядку та розмірі, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що не була скасована або визнана неконституційною, а отже є чинною, було обґрунтованим та законним.

Позивач в письмових запереченнях на апеляційну скаргу від 04.04.2011р. (а.с.41-42) заперечив проти доводів та вимог останньої, просить постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та представник відповідача в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення сторонам рекомендованою кореспонденцією судових повісток та копій ухвал суду (а.с.39-40).

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, наведені у скарзі доводи та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є інвалідом 3 групи та з 30.08.2002р. перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, про що свідчать посвідчення серії "А" №420714, довідки ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради №П-610 від 20.08.2010р. та №П-610/1 від 12.11.2010р. (а.с.6-8).

Також наведені обставини не заперечуються відповідачем (заперечення на позовну заяву №08-7612 від 23.12.2010р., а.с.11-12).

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 48 Закону України від 28.02.1991р. №796-12 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення інвалідам III групи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р. "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідачем встановлені конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення, тоді як ст.ст.62 та 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Кабінету Міністрів України надано право проводити лише роз'яснення порядку застосування цього Закону, підвищувати розмір доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідності до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону.

Частиною 4 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2010р. визначено ст.53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, мінімальна заробітна плата в 2010р. становить: з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня -884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже вказувалось в цій постанові, згідно ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Тому, беручи до уваги наведене вище, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради позивачу мали проводитись нарахування та виплати, передбачені ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010р., що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цими Законами та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює певні виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, відповідач повинен діяти у відповідності з приписами діючих норм вказаного Закону та провести позивачу відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивачем в позовній заяві ставились вимоги про визнання дій відповідача незаконними та стягнення на його користь щорічної допомоги за оздоровлення за 2007р.-2010р. й, крім того, ним було заявлено клопотання про поновлення йому строку звернення до суду (а.с.3).

Згідно ухвали від 27.12.2010р. (а.с.22) суд першої інстанції, з врахуванням наведених приписів процесуального законодавства, клопотання позивача задовольнив частково й поновив останньому строк звернення до суду за 2010 рік.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й судова колегія апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу передбачених законодавством виплат є протиправною за 2010 рік.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у нездійсненні виплат позивачу за 2010 рік у розмірах, встановлених ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичний розмір доплат та компенсацій, що підлягають стягненню на користь позивача, повинен розраховуватись відповідачем, а не судом, а тому точну суму донарахованих коштів суд не визначає.

Також, суд апеляційної інстанції вважає правомірним вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог та зобов'язання відповідача нарахувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в належному розмірі, хоча в позовній заяві позивачем і заявлялась вимога про стягнення з відповідача вказаної допомоги у визначеному законом розмірі.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною й має бути залишена без змін, доводи ж апеляційної скарги ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради не є переконливими, не підтверджуються наявними у справі доказами та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду від "21" січня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Роздруковано та надіслано (прост.):

1 - в справу

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33028

3 - відповідачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради вул.Соборна,12,м.Рівне,33028