Справа № 2а/1770/684/2012
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2012-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/684/2012

19 березня 2012 року 11год. 32хв. м. Рівне

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Шевчук С.М. за участю секретаря судового засідання Бєлкіної Д.С. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі філії ПАТ "КБ "Надра" Рівненське РУ
до Відділ державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції
про визнання дій незаконними, визнання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню та її скасування , -
ВСТАНОВИВ :

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Відділ державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції про визнання дій незаконними, визнання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню та її скасування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 6 червня 2011 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача, до якого була додана постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 17359708 від 19 лютого 2010 року.

Позивач вважає, що дана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне примусове виконання судового рішення, чого не було зроблено відповідачем. При цьому позивач зазначив, що факт винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не утворює бази для нарахування виконавчого збору, оскільки відсутні докази примусового виконання судового рішення і постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 17359708 від 19 лютого 2010 року є недійсною.

Крім того вказав, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься державним виконавцем лише у разі фактичного стягнення боргу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача подав заперечення проти позову, позовні вимоги не визнав. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що дії державного виконавця по винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а також сама постанова є законними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю, виходячи з наступного.

З пояснень представника позивача вбачається, що про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався 06 червня 2011 року при отриманні листа від відповідача, до якого була додана постанова про стягнення виконавчого збору від 19 лютого 2010 року ВП №17359708. Відповідачем не надано доказів фактичного отримання постанови раніше обумовленого позивачем терміну. Покликання відповідача на направлення спірної постанови простим листом, не доводять обставини отримання постанови позивачем в 2010 році. Відтак, з матеріалів справи вбачається, що про наявність спірної постанови позивач дізнався 06 червня 2011 року. До суду з адміністративним позовом позивач звернувся 16 червня 2011 року, тобто в межах строку звернення до суду.

З пояснень представників сторін та матеріалів справи вбачається, що виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області згідно виконавчого листа №9781 від 28 січня 2010 року здійснювалося в порядку зведеного виконавчого провадження, а відтак спір підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Судом встановлено, що 11 лютого 2010 року державним виконавцем відділу ДВС ОСОБА_1 міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №17359708 з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №9781 від 28 січня 2010 року. Надано термін для добровільного виконання рішення суду до 18 лютого 2010 року. Відповідно до пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні, вказана постанова була отримана позивачем у встановлені строки та у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягнення з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

У звязку з невиконанням боржником рішення Рівненського міського суду у термін для його добровільного виконання, відповідачем 19 лютого 2010 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 17359708

11 березня 2011 року до відділу ДВС ОСОБА_1 МУЮ надійшла заява стягувача ОСОБА_4 від 10 березня 2011 року, відповідно до якої стягувач просить повернути без подальшого виконання виконавчий лист.

15 березня 2011 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі по тексту судової постанови - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону (станом на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 46 Закону (в редакції на дату винесення спірної постанови) передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Таким чином, законодавець встановлює обовязок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі невиконання боржником рішення суду добровільно, тобто стягнення з боржника виконавчого збору за своєю правовою природою є санкцією держави за невиконання рішення добровільно у встановлений строк.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем на законних підставах була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №17359708 від 19 лютого 2010 року.

Згідно з ч. 6 ст. 30 Закону якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Так, виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого документу приєднано до зведеного виконавчого провадження про стягнення заборгованостей з ПАТ КБ «Надра» Рівненське РУ, по якому державним виконавцем вчинялися дії, з метою примусового стягнення заборгованостей, а саме було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника від 27 липня 2009 року.

Таким чином, вищевикладеним спростовуються обґрунтування позивача стосовно того, що відповідачем не було вчинено дій щодо примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №9781 від 11 лютого 2010 року.

Разом з тим, 11 березня 2011 року ОСОБА_4 (стягувач) подала до відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 міського управління юстиції заяву про повернення виконавчого документу. На цій підставі відповідачем 15 березня 2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

В свою чергу, постановою відповідача від 15 березня 2011 року виділено із виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Рівненського міського суду №9781 від 28 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 28 Закону (в редакції на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві) виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає у діях відповідача порушення норм Закону України "Про виконавче провадження" з приводу стягнення з позивача (боржника) виконавчого збору.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач довів правомірність дій по винесенню спірної постанови, а відтак, у задоволенні позовних вимог позивачу належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати позивачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шевчук С.М.

Постанова складена в повному обсязі