Справа № 806/1715/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"27" серпня 2015 р. Справа № 806/1715/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

при секретарі Жарському В.В. ,

за участю

представників відповідачів: Француз А.В., Скляр О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" липня 2015 р. у справі за позовом Громадянки Сирії ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, громадянка Сирії ОСОБА_6, звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Житомирській області № 7о/д від 23.01.2015 "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_6";

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Житомирській області повторно розглянути заяву громадянки Сирії ОСОБА_6 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до законодавства

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 08.07.2015 року позовні вимоги задовольнив.

Скасував наказ управління Державної міграційної служби України в Житомирській області № 7о/д від 23.01.2015 "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_6".

Зобов'язав управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву громадянки Сирії ОСОБА_6 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 31.12.2014 з урахуванням обставин, встановлених даним судовим рішенням.

Не погоджуючись з прийнятою постановою управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відиовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 23.01.2015 управлінням Державної міграційної служби України у Житомирській області видано наказ № 7о/д, яким громадянці Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_6 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Мотивація відмови викладена у висновку від 23.01.2015, відповідно до якого заявниця не надала достовірних, правдоподібних фактів щодо особистого переслідування. Не встановлено фактів щодо можливості застосування до заявниці позасудової смертної кари, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження та покарання, які відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", є підставами для отримання додаткового захисту. Заявниця зверталась до УДМС України у Вінницькій області, однак отримала відмову. Одночасно заявницею порушено п. 16 ст. 10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" щодо залишення території України в установлений строк. Заявниця мала всі підстави для того, щоб у 2012 році легалізувати своє перебування на території України, однак не зробила цього.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.01.2015 управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області вручено ОСОБА_6 повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №3/8-14.

Не погодившись із наказом відповідача - 1, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначені наступні терміни:

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

Встановлено, що ОСОБА_6 громадянка Сирії, народилась у м.Хасака, Сирія.

У заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_6, стверджує, що у 2010 році була змушена залишити Сирію через початок війни, яка триває вже чотири роки. Ситуація в Сирії жахлива, немає їжі, світла, гуманітарної допомоги тим, хто там лишився. Відбуваються вибухи, перестрілки, а також викрадення людей з метою вимагання грошей. Також зазначила, що вона по етнічній групі - курд, переслідування курдів та дискримінація по всій території Сирії залишається проблемою, уряд нічим не допомагає.

Також, із анкети особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прослідковується, що 29.12.2010 на підставі візи позивач перетнула кордон України. На сьогоднішній день ОСОБА_6 перебуває в Україні нелегально.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно зі частинами 1, 7 статті 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Частиною 12 указаної статті Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов'язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім'ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім'єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

заповнює інші необхідні документи;

оформлює особову справу;

роз'яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно зі частиною 1 статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Із протоколу співбесіди від 05.01.2015 вбачається, що ОСОБА_6 у 2010 році з чоловіком прибула до України в гості до сестри чоловіка, яка проживає у місті Житомирі. Під час перебування в Україні, заявниця дізналась про те, що у Сирії розпочалась війна.

Висновком працівника щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 23.01.2015 зафіксовано:

- що факти, викладені заявницею про те, що місцем її проживання є місто Ель-Камишли, Сирія, можуть вважатись правдоподібними та імовірними;

- що факти, викладені заявницею про ситуацію збройного конфлікту в країні її походження, є правдоподібними. В той же час, інформація з інтернет-видань вказує на намагання учасників конфлікту та представників Міжнародних спільнот на території Хасеке (місце проживання заявниці) досягнути спільних домовленостей і врегулювати військовий конфлікт;

- УДМС України у Вінницькій області відмовило заявниці у наданні статусу біженця або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. ДМС України підтримало висновок УДМС України у Вінницькій області;

- встановлено, що у заявниці є дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Житомира, Україна. Тому, ОСОБА_8 має всі підстави для набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до частини 3 статті 8 Закону України "Про громадянство України". У разі набуття дочкою заявниці громадянства України, ОСОБА_6 має всі підстави, відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію" отримати дозвіл на імміграцію в Україну.

Проте, аналізуючи повідомлені факти та відомості, викладені в заяві-анкеті, повідомлені під час співбесіди, відповідач дійшов висновку, що заявниця повинна була виїхати із України не пізніше 29.03.2011. У свою чергу, відомості про причини виїзду із країни походження, зазначені у заяві-анкеті, суперечать доводам, повідомленим під час співбесіди. Зокрема, у заяві ОСОБА_6 стверджує, що була змушена покинути Сирію через початок війни, а у протоколі співбесіди зафіксовано, що остання прибула до України в гості до сестри чоловіка. Тобто, на момент виїзду із Сирії, ніякого конфлікту в країні її громадянської належності не було.

На переконання відповідача-1, свідчення заявниці мають загальний характер, позбавлені конкретних фактів та підстав. Крім того, заявниця засвідчила, що жодного разу до неї не було застосовано фізичного або психічного насилля. Заявниця не приймала участі у політичній та релігійній діяльності, не була членом жодних організацій чи політичних партій, не приймала участі в демонстраціях, мітингах проти уряду Сирії, з огляду на що немає підстав вважати, що заявниця має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Колегія суддів зазначає, що ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в іноземній державі, через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Але таке цілком обґрунтоване побоювання повинно існувати в теперішній час.

Ситуація в країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні.

Відповідно до роз'яснень пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року № 3 "Про внесення змін і доповнень до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року N 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні", зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2011 року № 3" суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях.

При розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації. Відповідно до частини другої статті 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Так, офіційною позицією УВКБ ООН від грудня 2012 року в зв'язку з проведенням постійних бойових дій у Сирії з березня 2011 року, які продовжуються і по теперішній час, закликає держави-члени ООН приймати громадян Сирії та інших осіб, що залишають країну в пошуках безпеки та захисту. Міжнародний Комітет Червоного Хреста вважає конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. В результаті напруженої ситуації, яка склалася в Сирії, УВКБ ООН вважає, що більшість її громадян, які звертаються за міжнародним захистом, відповідають критеріям поняття «біженець» за Конвенцією про статус біженців 1951р., інші мають право на додатковий захист (http://unhcr.org.ua/).

Отже, існують загальновизнані офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість побоювань позивача щодо можливості стати жертвою переслідувань в разі повернення до Сирії, ситуація в якій в корні змінилась під час перебування позивача в Україні.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства (8319/07 та 11449/07, рішення від 28.06.2011 року) суд зазначив, що повернення особи у ситуацію громадської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Рішенням Європейсього Суду з прав людини у справі Аль-Хусін проти Боснії та Герцоговини (3727/08 рішення від 07.02.2012 року) суд визнає, що повернення особи в

Сирію, враховуючи ситуацію з правами людини і те, що ситуація в країні погіршується з початку політичного протесту і громадських заворушень в березні 2011 року, призведе до порушення ст.3 Конвенції.

Таким чином, норми міжнародного права передбачають надання особі міжнародного захисту, а саме надання статусу особи, яка потребує додаткового захисту, враховуючи ситуацію в Сирії.

Аналіз наведених обставин дає підстав для висновку, що Головне управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, прийняло рішення на підставі формального застосування норм Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» без врахування положень міжнародних конвенцій.

До того ж, судова колегія звертає увагу відповідача на те, що при прийнятті рішення слід керуватися не лише законодавством України, а й чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, які є частиною національного законодавства України (ст.9 Конституції України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Головне управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності свого рішення.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "08" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "27" серпня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Громадянка Сирії ОСОБА_6 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної міграційної служби України в Житомирській області вул.Пушкінська,44,м.Житомир,10008 Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області вул.Театральна,10,м.Вінниця,Вінницька область,21036

- ,