Справа № 2а-1284/10/0370
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 рокуСправа № 2а-1284/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Піянзіна О.К.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Агрокорміндустрія» до Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Агрокорміндустрія» звернулося в суд із позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції від 14 квітня 2010 року за №/3/4079 і №/3/4080 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 квітня 2010 року за №/4081.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі акту №966/23-31602999 від 2жовтня 2009 року «Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Агрокорміндустрія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.08р. по 30.06.09р., валютного та іншого законодавства за період з 01.07.08р. по 30.06.09р.». Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2., статті 5, пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 033 750 грн.; підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.2.3 і 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.3.6 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 і 7.4.5 пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1 443 873 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту на загальну суму 318 122 грн.,а також встановлено порушення вимог підпункту «е» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в частині здійснення інвестицій за кордон в сумі 9 000 дол. США без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України. Однак, висновки податкового органу позивач вважає неправомірними, а податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Володимир-Волинської ОДПІ прийнятті з порушенням норм податкового законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити.

Відповідач у заперечені від 20 травня 2010 року за №5545/10-107 та представники в судовому засіданні предявлені позовні вимоги заперечили, мотивуючи тим, що позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 1 033 750 грн., занижено податок на додану вартість на суму 1 443 873 грн., завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту на загальну суму 318 122 грн. та здійснення інвестицій за кордон в сумі 9 000 дол. США без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України. Акти приймання-передачі послуг не містять інформацію щодо понесених контрагентами позивача фактичних витрат по наданню послуг (найменування конкретних робіт, фактично відпрацьований час, вартість матеріальних витрат), а також позивачем не надано та не підтверджено відповідними розрахунками використання посередницьких послуг в господарській діяльності. Крім того, представники відповідача повідомили суд, що угоди укладені позивачем із ТзОВ «Інтор-Преміум» і ТзОВ «Ваміра-Естейт» порушують публічний порядок, не спричинили реального настання правових наслідків та є нікчемними. Просили відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази,суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

На підставі направлення виданого Володимир-Волинською обєднаною державною податковою інспекцією від 25 серпня 2009 року проведено 2 жовтня 2009 року планову виїзну перевірку ТзОВ «Агрокорміндустрія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 липня 2008 року по 30 червня 2009 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 липня 2008 року по 30 червня 2009 року, за результатами якої складено акт за №966/23-31602999.

Перевіркою встановлено порушення вимог пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2., статті 5, пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 033 750 грн.; підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпунктів 7.2.3 і 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.3.6 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 і 7.4.5 пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1 443 873 грн. та завищено відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту на загальну суму 318 122 грн.,а також встановлено порушення вимог підпункту «е» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в частині здійснення інвестицій за кордон в сумі 9 000 дол. США без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

За наслідками перевірки Володимир-Волинською обєднаною державною податковою інспекцією сформовано 15 жовтня 2009 року податкові повідомлення-рішення за №/0/10299 яким визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість в розмірі 2 157 481,50 грн., у томі числі 1 435 545 грн. за основним платежем та 721 936,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; за №/0/10300 яким визначено суму податкового зобовязання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 1 853 750,10 грн., у томі числі 1 033 750 грн. за основним платежем та 820 000,10 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями»; та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за №/10301 яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 45 450 грн.

Не погоджуючись із отриманими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій товариство «Агрокорміндустрія» подало 28 жовтня 2009 року Володимир-Волинській обєднаній державній податковій інспекції скаргу за №196. Володимир-Волинська обєднана державна податкова інспекція рішенням від 24 грудня 2009 року за №13308/23-001 про результати розгляду скарги залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 15 жовтня 2009 року за №/0/10299, №/0/10300 та рішення від 15 жовтня 2009 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій №, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції від 24 грудня 2009 року товариство «Агрокорміндустрія» 5 січня 2010 року подало скаргу за №1 до Державної податкової адміністрації у Волинській області. Державна податкова адміністрація у Волинській області рішенням від 25 січня 2010 року за №318/10/25-006 про результати розгляду повторної скарги скасувала: податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 24 грудня 2009 року №/1/13306 в частині зайво застосованої штрафної (фінансової) з податку на прибуток в сумі 11 666,50 грн. та в зазначеній частині рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 24 грудня 2009 року №13308/23-001 про результати розгляду первинної скарги; податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 24 грудня 2009 року №/1/13305 про сплату податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 2 157 481,50 грн. і №/13307 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення валютного законодавства в сумі 45 450 грн. залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Державної податкової адміністрації у Волинській області від 25 січня 2010 року за №318/10/25-006 товариство «Агрокорміндустрія» 3 лютого 2010 року подало повторну скаргу за №14 до Державної податкової адміністрації України. Державна податкова адміністрація України рішенням від 7 квітня 2010 року за №3295/6/25-0515 про результати розгляду повторної скарги залишила без змін рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 15 жовтня 2009 року № (від 24 грудня 2009 року №/13307) про сплату застосованих штрафних (фінансових) санкцій та податкові повідомлення-рішення від 15 жовтня 2009 року №/0 і №/0 (від 24 грудня 2009 року №/1/13305 і №/1/13306) з урахуванням рішення ДПА у Волинській області від 25 січня 2010 року №318/10/25-006, прийнятого за розглядом повторної скарги (податкові повідомлення-рішення від 25 січня 2010 року №/2/653 і №/2/654 та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 25 січня 2010 року №/655) , а скаргу без задоволення.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, в тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що господарська діяльність, це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли посередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Валові витрати мають бути підтверджені відповідними рахунковими платіжними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 11.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені обовязкові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно договору про надання посередницьких послуг від 1 вересня 2008 року, укладеного між ТзОВ «Агрокорміндустрія» (Замовник) і ТзОВ «Профліга» (Виконавець), останнє зобов'язується виконати ряд певних фактичних дій з метою знаходження контрагентів готових продати Замовнику товар. Виконуючи функції пошуку продавця, Виконавець зобов'язується провести відповідні маркетингові дослідження кон'юнктури ринку, надати Замовнику інформацію про можливого продавця товару, а саме інформацію про діяльність продавця на ринку, історію створення продавця, організаційному форму і установчі документи, керівництво і засновників, інформацію про філії та відокремлені підрозділи, фінансові показники за останній рік діяльності. Згідно актів приймання-передачі інформації від 15 вересня 2008 року та від 17 вересня 2008 року Виконавець виконав умови договору, надавши інформацію про АТЗТ «Фаворит» і ЗАТ «Маслозавод «Прилуки» (Продавці). З вищевказаними Продавцями Замовник уклав договори купівлі-продажу від 22 вересня 2008 року. Отже, Виконавець в повному обсязі виконав умови договору від 1 вересня 2008 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 11 лютого 2009 року, укладеного між ПП. «Інторг-Прєміум» (далі Продавець) та ТзОВ «Агрокорміндустрія» (далі Покупець), Продавець зобовязується продати метіонін в кількості 100 т. на суму 4 000 000 грн. На виконання даного договору Покупець перерахував кошти в розмірі 600 000 грн. (платіжне доручення від 18 лютого 2009 року №262), а Продавець виписав податкову накладну від 18 лютого 2009 року №18/02 на суму 600 000 грн.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту. 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з наступних подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначається для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»).

Визначення поняття господарської діяльності передбачено в Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до положень якого, господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Згідно укладеного договору купівлі-продаж від 10 лютого 2009 року між ТзОВ «Вамира-Естейт»(Продавець) та ТзОВ «Агрокорміндустрія» (Покупець) продавець зобовязується поставити покупцю метіонін в кількості 250 т. на суму 10 000 000 грн.

На виконання умов вищевказаного договору ТзОВ «Агрокорміндустрія» перераховано платіжними дорученнями, протягом лютого-квітня місяців 2009 року, кошти в сумі 9 810 000 грн., що не заперечується представниками сторін.

ТзОВ «Ваміра-Естейт" виписано податкові накладні на суму 9 810 000 грн., в т.ч. ПДВ - 1 635 000 грн.

У відповідності до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є звітнім податковим документом та одночасно розрахунковим документом, а згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 даного Закону України податкова накладна надає право покупцеві віднести відповідну суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Тобто, податкова накладна згідно закону розуміється не лише як формальний документ, а як документ, що несе відповідне правове навантаження і який повинен підтверджувати наявність підстав для включення в податковий кредит сум податку. Відсутність таких підстав позбавляє податкову накладну юридичної сили підтверджувати право на податковий кредит.

Як вбачається із аналізу норм підпункту 7.4.5 п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» законодавцем передбачено, що навіть при наявності податкової накладної податковий кредит може бути не підтверджений, а сума податкового кредиту зазначена в податковій накладній не є остаточною та беззаперечною і може бути не підтверджена за результатами перевірки, що і відбулося в даному випадку.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір поруки від 08.04.2010р., укладеного між ТзОВ «Агрокормінструкція» (кредитор) і ПП «Астарта-К» (поручитель), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником (ТзОВ «Вамира-Естейт») усіх зобовязань, що випливають з Договору купівлі-продажу від 10.02.2009р. і додаткових до нього доповнень.

Виписками Львівської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» підтверджено надходження коштів на рахунок ТзОВ «Агрокоміндустрія» від ТОВ «Астарта-К»

Представник позивача посилається на те, що ДПІ у Шевченківському районі м. Києва реєстрацію ТзОВ «Ваміра Естейт» анульовано.

Однак в листі ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 28.09.2009р. №3266/7/1510, на яки посилається представник позивача, зазначено, що ТзОВ «Вамира Естейт» перебуває на податковому обліку у ДПІ у Шевченківському районі м. Києва зі станом «запит на встановлення місцезнаходження».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів щодо анулювання підприємницької діяльності ТзОВ «Вамира Естет».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2010 року у справі №2а-16107/09/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2010 року, відмовлено в задоволені позову Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції про стягнення із ТзОВ «Агрокорміндустрія» та ТзОВ «Вамира Естейт» коштів одержаних за нікчемними правочинами. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2010 року встановлено, що підстав для визнання договору купівлі-продажу від 10.02.2009 року нечинним судом не вбачається, оскільки повернення коштів за непоставлений товар відбулася поручителями ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «ВамираЕстейт». Угода укладена між відповідачами 10.02.2009 р. №29К є правомірною, не визнана судоми нечинною. Позивачем не доведено в судовому засіданні, що дана угода є нечинною та сторони при укладанні даного договору мали на меті ухилення від сплати обовязкових податків та зборів, що безперечно суперечить інтересам держави.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Обовязковість виконання ухвал, постанов адміністративного суду віднесено також до принципів організації і діяльності названого суду. Статтями 14 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова або ухвала суду підлягають обовязковому виконанню органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими чи службовими особами. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання вимог постанов та ухвал адміністративних судів тягне за собою відповідальність, встановлену законами України.

Згідно пункту «е» частини 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують операції здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину.

Згідно абзацом 2 частини 2 статті 16 вказаного Декрету, п. п. 2.2. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року за № 49 до резидентів винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензій Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України штраф у сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, товариством «Агрокорміндустрія», на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку України №707 від 12 лютого 2007 року, внесено до статутного фонду ІП «Бєлагроіндустрія» 9 000 дол. США.

Розпорядженням Національного банку України від 30 жовтня 2008 року №596-р індивідуальна ліцензія від 12 лютого 2007 року за №707 на здійснення інвестицій за кордон відкликана.

Пунктом 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Інструкції про порядок видачі індивідуальних ліцензій на здійснення інвестицій за кордон, затвердженої постановою Правління Національного банку України 16 березня 1999 року за №122, передбачено, що у разі відкликання виданої ліцензії її власник повинен припинити інвестицію за кордоном, яку він проводив (здійснював) на підставі цієї ліцензії, та повернути в Україну в строки, визначені Національним банком України, усі кошти, отримані внаслідок припинення власником ліцензії інвестиційної діяльності, а також доходи (прибутки), отримані від здійснення цієї інвестиції за кордон.

Оскільки, ІП «Бєлагроіндустрія» ліквідовано та наказом Мінського міського виконавчого комітету за №127 ІП «Бєлагроіндустрія» 19 червня 2008 року виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і індивідуальних підприємців субєктів господарювання повернення інвестованих коштів в сумі 9 000 грн. є неможливе, а тому застосування в даному випадку штрафних санкцій в розмірі 45 450 грн. є помилковим.

Крім того, визначення відповідачем на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» штрафних санкцій саме як податкових зобовязань суперечить положенням Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції за №/3/4079 та за №/3/4080.

Скасувати рішенням Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 14 квітня 2010 року за №/4081.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк