Справа № 813/5925/14
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р. Справа № 876/1091/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, податкових вимог та рішення про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ Галицькому районі), в якому, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.09.2014 року просив: скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 23.07.2014 року №Ф-; скасувати рішення від 23.07.2014 року № про застосування штрафних санкцій про донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 02.06.2014 року №Ф-/6137 (вимога 3 та 9 вказані повторно); скасувати податкову вимогу від 16.06.2014 року №1518-25; скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.06.2014 року №; скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.06.2014 року №; скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2014 року №Ф-2176-25; скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2014 року №; скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2014 року №; скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2014 року №Ф-2176-25.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ці рішення відповідачем прийнято на підставі помилкових і необґрунтованих висновків, викладених в акті перевірки №386/17-02/НОМЕР_1 від 19.05.2014 року та рішеннях відповідача за результатами адміністративного оскарження.

Вважаючи прийняті рішення незаконними, позивач звернувся до суду та просив їх скасувати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 03.04.2009 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради, РНОКПП НОМЕР_1. Видами діяльності підприємця є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах відповідно до ліцензії на право роздрібної торгівлі лікарськими засобами від 13.07.2009 року серії НОМЕР_2. З 01.01.2011 року по 31.12.2011 року здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку. З 01.01.2012 року по 31.12.2013 року перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку ІІ група (20%).

З 29.04.2014 року по 12.05.2014 року ДПІ у Галицькому районі проведено документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог валютного та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року за результатами якої складено Акт перевірки №386/17-02/НОМЕР_1 від 19.05.2014 року (далі - акт перевірки від 19.05.2014 року).

У висновках акту, відповідач вказав про порушення позивачем: п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177, ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року №13-92, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 354616,00 грн., в т.ч. за 2011 р. - 250544,00 грн., 2012 р. - 102509,00 грн., 2013 р.- 1563,00 грн.; п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 та п. 177.11 ст. 177 ПК України, в частині неподання декларацій про доходи і майновий стан за 2011-2013 р.р.; п. 181.1, п. 183.2, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 598828,00 грн., а саме: за період з 20.07.2011 р. по 31.12.2011 р. в сумі 116308,00 грн., за 2012 р. - 195212,00 грн., за 2013 р. - 287308,00 грн.; п. 4 ч. 1 ст. 4, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3, абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, внаслідок чого донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування в сумі 114404,00 грн.; п.п. 267.1.1 п. 267.1, п.п. 267.3.1, абз. «а» п.п. 267.3.2 п. 267.3 ст. 267 ПК України, в частині здійснення діяльності передбаченої ст. 267 цього Кодексу, без отримання відповідних торгових патентів за період 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р.; п. 1, п. 2 ст. 3, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року; п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині не ведення книг обліку доходів і витрат на загальній системі оподаткування, затверджені наказами ДПА України від 24.12.2010 року №1025, від 16.09.2013 року № 481.

На підставі акта перевірки від 19.05.2014 року ДПІ у Галицькому районі 02.06.2014 року прийнято податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, №, вимогу №Ф-/6137, які було оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Міндоходів у Львівській області від 18.07.2014 року №7412/10/13-01-10-08-05/1075 залишено без змін рішення ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; залишено без змін вимогу ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 №Ф-/6137 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску; збільшено на 12391,15 грн. суму донарахованого за результатами перевірки єдиного внеску; збільшено на 9641,35 грн. штрафні санкції за донарахування єдиного внеску.

ДПІ у Галицькому районі на суми збільшення надіслано ФОП ОСОБА_1 рішення від 23.07.2014 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 9641,35 грн. та вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 12391,15 грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 подано скаргу від 16.06.2014 року до Головного управління Міндоходів у Львівській області. Рішенням Головного управління Міндоходів у Львівській області від 15.08.2014 року №19696/10/13-01-10-08-05/1256 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 року № та №, скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 року № в частині 25043,28 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, а в іншій частині податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 року № залишено без змін; скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі від 02.06.2014 року № та зобов»язано відповідача застосувати штрафні санкції за порушення законодавства про патентування.

У зв»язку з чим, ДПІ у Галицькому районі направлено ФОП ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 10.09.2014 року: №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування в сумі 51649,00 грн. та №, яким збільшено грошове зобов»язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 418906,72 грн. (основний платіж - 354616,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 64290,72 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем порушено вимоги п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177, ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян»; п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 та п. 177.11 ст. 177 ПК України; п. 181.1, п. 183.2, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 ст. 200 ПК України; п. 4 ч. 1 ст. 4, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3, абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування»; п.п. 267.1.1 п. 267.1, п.п. 267.3.1, абз. «а» п.п. 267.3.2 п. 267.3 ст. 267 ПК України; п. 1, п. 2 ст. 3, п. 1 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 177.10 ст. 177 ПК України, а відтак наявність законних підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб»єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 2011 рік) запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України №727/98 визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб»єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Порушення умов, встановлених ст. 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, виключає можливість застосування до суб»єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Згідно ст. 1 Указу виручкою від реалізації продуктів (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб»єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Колегія суддів звертає увагу на те, що виручка, в розумінні Указу це грошові кошти, які фактично отримує суб»єкт підприємницької діяльності під час перебування на спрощеній системі оподаткування та здійснення підприємницької діяльності як платник цього податку. Під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування, до нього застосовується «касовий метод» підрахунку обсягу виручки, який полягає в тому, що обсяг виручки встановлюється виходячи із суми коштів, які отримані платником податку в певному податковому періоді у касу та (або) на розрахунковий рахунок.

Згідно з п. 292.1 ст. 292 ПК України, доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізособою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізособі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до ст. 5 Указу в разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Такий перехід платник повинен здійснити самостійно, починаючи з наступного періоду (кварталу) шляхом подання до податкового органу за його податковою адресою податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за тим, в якому виникло перевищення виручки.

Оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, врегульованих, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 2011 рік) та Податковим кодексом України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, загальний обсяг виручки позивача у перевіреному періоді визначався податковим органом на підставі аналізу первинних документів ФОП ОСОБА_1, а саме - декларацій про доходи (звітах платника єдиного податку) позивача, банківських виписок по розрахунковому рахунку НОМЕР_3, відкритому в ЦФ ПАТ «Кредобанк». При цьому, ДПІ у Галицькому районі було виявлено розбіжності в сумі 3935397,03 грн., а саме: за 2011 р. на суму 1522795,96 грн., за 2012 р.- 976060,00 грн., за 2013 р. - 1436541,07 грн., що надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 у І кв. 2011 року (станом на 23.02.2011 року надійшло 520709,00 грн.), не відповідають сумі виручки згідно звітів платника єдиного податку.

Крім цього, окружний суд вірно не взяв до уваги твердження позивача про те, що готівка у 2011 році в сумі 1666512,64 грн. була внесена позивачем на поточний рахунок для власної підприємницької діяльності за призначенням платежу «внесення власних заощаджень», так як останнім не надано належних і допустимих доказів та пояснень, які б свідчили про можливість накопичити позивачем в 2011 році кошти у розмірі 1666512,64 грн., та прийшов до вірного висновку про те, що вказану суму слід вважати доходом від реалізації товару не оприбуткованим належним чином.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що податковим органом об»єктивно було включено до загального обсягу виручки позивача кошти, внесені ним на власний рахунок, і ця сума вірно враховувалася при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого суб»єкт малого підприємництва втратив право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем оподатковуваний доход позивача у періоді, охопленому перевіркою, було обчислено відповідно до ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який на час виникнення спірних правовідносин регулював порядок оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю.

Згідно з абзацами другим, третім ст. 13 Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов»язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування передбачено ст. 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об»єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов»язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця).

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов»язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками ДПІ у Галицькому районі щодо оподаткування доходів позивача у перевіреному періоді із застосуванням правил загальної системи оподаткування та правомірність донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов»язання з податку з доходів фізичних осіб за перевірений період згідно податкового повідомлення - рішення № від 10.09.2014 року в сумі 418906,72 грн. (основний платіж - 354616,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 64290,72 грн.), виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за наслідками дослідження первинних документів позивача контролюючим органом визначено суму витрат на придбання медикаментів в межах отриманого виторгу та інші витрати пов»язані з діяльністю (витрати на охорону, комісія банку), за 2011 рік - 36834,13 грн., за 2012 рік - 357916,11 грн., за 2013 рік - 1426118,64 грн. та встановлено заниження оподатковуваного (чистого) доходу за 2011 рік на 1485961,83 грн., за 2012 рік - 618143,89 грн., за 2013 рік - 10422,43 грн.

Таким чином, позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб на 354616,00 грн., в т.ч. за І квартал 2011 р. - на 46701,00 грн. (18820,00*15%+258104*17%), за ІІІ-IV квартал 2011 р. - на 203843,00 грн. (84690,00*15%+1124347,83*17%), за 2012 р. - на 102509,00 грн. (128760,00*15%+489383,89*17%), за 2013 р. - на 1563,00 грн. (10422,43*15%).

Колегія суддів враховуючи, що позивач підлягав обов»язковій реєстрації як платник ПДВ з ІІ-го кварталу 2011 року відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України, погоджується із законністю донарахування ФОП ОСОБА_1 податкового зобов»язання з ПДВ із застосуванням штрафних санкцій податковим повідомленням-рішенням № від 02.06.2014 року в сумі 748535,00 грн. (основний платіж - 598828,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 149707,00 грн.), виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов»язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Окружним судом вірно встановлено, що за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року дохід позивача склав в сумі 966947,90 грн., за 2012 рік - 976060,00 грн., за 2013 рік - 1436541,07 грн. (згідно банківських документів по р/р НОМЕР_3), зазначені суми є неоприбуткованим належним чином доходом, який не було включено позивачем до податкових зобов»язань, чим порушено вимоги п. 187.1 ст. 187 ПК України.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із доводами податкового органу щодо порушення позивачем п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 та п. 177.10, п. 177.11 ст. 177 ПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 177.5 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з п.п. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України, остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Надмірно сплачені суми податку підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або поверненню платнику податку в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 177.10 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов»язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд першої інстанції вірно встановив, що перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій виявлено неподання позивачем податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2011-2013 роки до ДПІ у Галицькому районі та відсутність книг обліку доходів і витрат за ці роки.

Також колегія суддів вважає законним застосування податковим органом до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 51649,00 грн. податковим повідомленням-рішенням № від 10.09.2014 року за відсутність торговельного патенту при здійсненні торговельної діяльності за готівкові кошти, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками збору є суб»єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів; б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України; в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти; г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей).

Судом встановлено, що для здійснення підприємницької діяльності позивач орендував нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул. Ш. Алейхема, 18, площею 77,1 м.кв., та м. Львів, вул. Соняшникова, 20, площею 53,5 м.кв.

Крім цього, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ФОП ОСОБА_1 доводів відповідача щодо неподання звітів про використання РРО та проведення сум отриманих готівкових коштів через реєстратори розрахункових операцій не спростував, відтак підстави для скасування податкового повідомлення - рішення № від 02.06.2014 року, яким визначено штрафні (фінансові) санкції за порушення п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 1,0 грн. у суду відсутні.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 3 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб»єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов»язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

Судом беззаперечно встановлено, що розрахунки між ФОП ОСОБА_1 та покупцями за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року проводились у готівковій формі, шляхом відображення отриманої виручки в книгах обліку доходів за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік та внесенням виручки на р/р НОМЕР_3.

Крім цього, колегія судів вважає вірними висновки ДПІ у Галицькому районі щодо заниження єдиного соціального внеску на 126795,15 грн. та правомірність донарахування відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» позивачеві штрафних (фінансових) санкцій 9641,35 грн., визначених спірним рішенням № від 23.07.2014 року.

Також відповідачем правомірно сформовано спірні податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф-/6137 від 02.06.2014 року на суму 114404,00 грн., №Ф- від 23.07.2014 року на суму 12391,15 грн., №Ф-2176-25 від 07.08.2014 року на суму 478,69 грн., №Ф-2176-25 від 05.09.2014 року на суму 23645,83 грн., а також податкову вимогу від 16.06.2014 року №1518-25 про сплату податкового боргу в сумі 1192485,00 грн., і підстави для їх скасування у суду відсутні, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних ФОП ОСОБА_1, сума єдиного внеску, сплаченого позивачем становить: за 2011 рік 4010,30 грн., за 2012 рік 4572,42 грн., за 2013 рік - 4800,76 грн. За даними перевірки ДПІ у Галицькому районі сума єдиного внеску становить: за 2011 рік - 46440,00 грн., за 2012 рік - 77731,00 грн., за 2013 рік - 3617,00 грн., відхилення: за 2011 рік - 42429,70 грн., за 2012 рік - 73158,80 грн., за 2013 рік «-» 1183,76 грн.

Таким чином сума єдиного соціального внеску, що підлягав сплаті становив 140178,63 грн., хоча позивачем визначено суму єдиного внеску 13383,48 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім»ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 37 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок обчислюється виключно в національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів законність своїх дій належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними і необґрунтованим та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року у справі №813/5925/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.08.2015 року.