Справа № 2-а-4343/10
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"05" квітня 2011 р. Справа № 2-а-4343/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.2

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, смт Лугини Житомирської області

на постанову Лугинського районного суду Житомирської області

від "29" грудня 2010 р. у справі № 2-а-4343/10

за позовом ОСОБА_2, смт Лугини Житомирської області

до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області, смт Лугини Житомирської області

про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи",

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 29.12.2010р. позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 коштів у відповідності до ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у відповідності до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 40% від мінімальної заробітної плати щомісяця за період з 20.06.2010р. по 30.11.2010р. з врахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати у кожен місяць даного періоду, визначеного на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та фактично отриманих коштів; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 доплату до заробітної плати у відповідності до ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця за період з 20.06.2010р. по 30.11.2010р. з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати, визначеного на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та фактично отриманих коштів (а.с.14-15).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.17-18), в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову з наведених у скарзі підстав та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що виплата соціальних виплат, передбачених ст.ст.30,36,37,39,48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, до якого кошти відповідача не включаються; крім того, згідно чинного законодавства Кабінету Міністрів України надано право самостійно встановлювати розміри соціальних виплат, які визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами, а тому нарахування та виплата відповідачем позивачу соціальних виплат в порядку та розмірі, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України №836 від 27.06.1996р., №936 від 20.09.2005р. та №562 від 12.07.2005р., що не були скасовані або визнані неконституційними, а отже є чинними, було обґрунтованим та законним; також, судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин положення п.п.5 п.4 та п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №936 від 20.09.2005р., згідно яких доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення згідно ст.ст.39,40 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" проводиться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу, зокрема, Управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації.

Позивач письмових заперечень на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2010р. (дата штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, а.с.10) ОСОБА_2 звернулась до Лугинського районного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій відповідача щодо невиплати їй у повному розмірі доплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протиправними та про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних доплат: по ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 01.06.2010р. по 30.11.2010р. в сумі 4264,40 грн. та по ст.39 вказаного Закону за період з 01.11.2009р. по 30.11.2010р. в сумі 20836,00 грн. (а.с.2-3).

Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991р. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії "Б" №185679 (а.с.1), а також має неповнолітню дочку ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження серії І-ТП №296182, а.с.4), що також є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (посвідчення серії "Д" №475902, а.с.1).

Згідно наявних в матеріалах справи довідок Відділу освіти Лугинської РДА №689 від 15.12.2010р. та №690 від 15.12.2010р. (а.с.8-9) позивачу виплачувались доплати, передбачені статтями 37 та 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумах відповідно 4,20 грн. (2,10 грн. х 2) та 10,50 грн. в місяць, проте суми вказаних доплат, на думку позивача, є значно нижчими, ніж це передбачено ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з чим позивач і звернулась до суду за захистом порушених прав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист визначені Законом № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.1 ст.39 вказаного Закону передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат позивачу, передбачених Законом №796-XII, визначалися згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", згідно якої встановлено такі розміри компенсацій, зокрема:

- в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення - 210 тис.крб. (2,10 грн. за гр.реф.);

- доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, у зоні гарантованого добровільного відселення - 1050 тис. крб. (10,50 грн. за гр.реф.);

Тобто, зазначеною постановою, всупереч вимогам Закону №796-ХІІ, який встановлює розмір доплати як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати, установлено конкретні розміри доплат у твердій грошовій сумі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій, тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", а розмір мінімальної заробітної плати - статтею 53 вказаного Закону.

Так, прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня - 869 грн., з 1 квітня - 884 грн., з 1 липня - 888 грн., з 1 жовтня - 907 грн., з 1 грудня - 922 грн.

Розмір мінімальної заробітної плати становить: з 01.01.2010 року - 869,00 грн., з 01.04.2010 року - 884,00 грн., з 01.07.2010 року - 888,00 грн., з 01.10.2010 року - 907,00 грн., з 01.12.2010р. - 922 грн.

Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні спору в частині того, яка сума підлягає стягненню з відповідачів за визначений позивачкою період, застосуванню підлягають саме статті 37, 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 "Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплата щомісячної грошової допомоги громадянам, які проживають на території зон радіоактивного забруднення, у зв'язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 вказаного Закону проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) адміністрацій за місцем реєстрації громадян.

Таким чином, обов'язок проводити нарахування та виплату доплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відноситься до відання органів праці та соціального захисту населення, а отже відповідач у справі є належним.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ухвали від 23.12.2010р. (а.с.12) суд першої інстанції, з врахуванням наведених приписів процесуального законодавства, залишив без розгляду позов в частині вимог за період з 01.11.2009р. по 19.06.2010р., тобто в частині поза межами встановленого шестимісячного строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу виплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є протиправною, починаючи з 20.06.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачу виплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 20.06.2010р. по 30.11.2010р.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з постановою місцевого суду в частині виходу за межі позовних вимог щодо зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу за період з 20.06.2010р. по 30.11.2009р. виплат, передбачених ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони звернулись.

Одночасно, судова колегія зазначає, що фактичний розмір доплат та компенсацій, що підлягають стягненню на користь позивача, повинен розраховуватись відповідачем, а не судом, а тому точну суму донарахованих коштів суд не визначає, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Лугинського районного суду Житомирської області від "29" грудня 2010 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - в справу

2 - позивачу (АДРЕСА_1, 11301),

3 - відповідачу (вул.Ч.Гірка, 21, смт Лугини, Лугинський район, Житомирська область, 11301)