Справа № 2-А-57/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

"12" квітня 2011 р. Справа № 2-А-57/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області, м.Новоград-Волинський Житомирської області

на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області

від "19" січня 2011 р. у справі № 2-А-57/11

за позовом ОСОБА_2, с.Кикова Новоград-Волинського району Житомирської області

до Управління Пенсійного Фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області, м.Новоград-Волинський Житомирської області

про визнання протиправною відмови відповідача у виплаті соціальної допомоги та зобов'язання здійснити її нарахування і виплату,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.01.2011р. у даній справі (а.с.25-26) позов було задоволено частково: визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області щодо виплати щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_2; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 із підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", та провести відповідні виплати за 2008 рік - з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., за 2009 рік - з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., за 2010 рік - з 01.01.2010р. по 09.12.2010р. з урахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.29-31), в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що дане рішення не відповідає нормам чинного законодавства, так як в його мотивувальній частині є суттєві невідповідності висновків щодо наявних матеріалів справи, тобто порушено вимоги ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, ст.163 КАС України, ст.8 Конституції України, неврахування того факту, що відповідач не є розпорядником коштів Державного бюджету України, а також того, що відповідно до змісту ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, може застосовуватись виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, але не до розмірів підвищень до пенсій, передбачених ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; крім того, скаржник вказує на безпідставність незастосування судом приписів ст.ст.99,100 КАС України.

Позивач в заяві від 24.03.2011р. (а.с.39) проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, а також здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Позивач та представник відповідача в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення сторонам рекомендованою кореспонденцією судових повісток та копій ухвал суду (а.с.37-38).

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Позивач народився 23.08.1937р., є пенсіонером та має статус дитини війни, що підтверджується паспортом серії ВМ №443556, виданим Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області 29.12.1997р., та відміткою в пенсійному посвідченні №123758 від 27.09.1994р. (а.с.6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 09.12.2010р. (а.с.2-4), в якому, крім вимог щодо визнання відмови відповідача виплачувати щомісячно соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною й зобов'язання останнього здійснювати нарахування та виплату допомоги за 2008р.-2010р. в сумі 5333,64грн., виклав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ухвали від 16.12.2010р. (а.с.11) Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області задовольнив клопотання позивачки про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно змін, внесених Законом України від 28.12.2007р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (п.п.2 п.4.1 розділу ІІ) частину 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, вказані зміни визнано неконституційними, а згідно п.5 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має застосовуватись у чинній редакції з 22.05.2008р.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Розмір прожиткового мінімуму у 2008р.-2010р. для осіб, що втратили працездатність визначено ст.58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", ст.54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб в 2008р.-2010р. становить:

- у період з 01 січня 2008р. - 470 грн., з 01 квітня 2008р. - 481 грн., з 01 липня 2008р. - 482 грн., з 01 жовтня по 31 грудня 2008р. - 498 грн.

- у період з 01 січня 2009р. по 31 жовтня 2009р. - 498 грн., у період з 01 листопада 2009р. по 31 грудня 2009р. - 573 грн.;

- у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р. - 695 грн., з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р. - 706 грн., з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р. - 709 грн., з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р. - 723 грн., з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р. - 734 грн.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

У пункті 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. "Про Положення про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Тому, беручи до уваги те, що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачу мало проводитись нарахування та виплата підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, доводи відповідача про те, що він не являється розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому невзмозі здійснити виплату позивачу соціальної допомоги у встановлених законодавством порядку та розмірі, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", ч.3 ст.54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2008р.-2010р., що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цими Законами та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює доплату до пенсії особам, які мають статус дитини війни, є Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Отже, відповідач повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та провести позивачу відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум щомісячного підвищення до пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є протиправною.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з того, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача виплачувати позивачу щомісячну державну допомогу в розмірі, визначеному Законом України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 10.12.2010р. по 31.12.2010р., оскільки позов було заявлено 09.12.2010р. та те, що нарахування державної соціальної допомоги у вказаний період здійснювалось з порушенням вимог законодавства не підтверджується будь-якими доказами (з довідки Управління Пенсійного фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області №59/к-09 від 30.11.2010р. (а.с.5) вбачається виплата підвищення до пенсії в розмірі 49,80 грн. по листопад 2010р. включно).

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, бездіяльність відповідача по невиконанню приписів статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії, є протиправною.

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі є обґрунтованою та законною, а тому її слід залишити без змін, доводи ж відповідача не є переконливими, спростовуються наведеним вище та не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Новоград-Волинському районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "19" січня 2011 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - в справу

2 - позивачу (вул. Набережна, 7, с.Кикова, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11700)

3 - відповідачу (вул.Пушкіна, 5, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700)