Справа № 826/4865/15
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4865/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Межевича М.В., Троян Н.М.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2015 року у справі за її позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до про:

визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на щодо не включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 10.07.2014 № 45152;

визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова С.І. щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 10.07.2014 № 45152;

зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова С.І. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо вкладника - ОСОБА_2 щодо якої необхідно здійснити виплату відшкодування коштів у розмірі 200 000,00 грн. за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 10.07.2014 № 45152;

зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 10.07.2014 № 45152 у розмірі 20 000, 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням,позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому апелянтка посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю погоджується з такою правовою позицією, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2014 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2 укладено договір № 45152 банківського вкладу (депозиту) «Планер», згідно умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок гроші кошти в сумі 16 387, 82 доларів США у тимчасове строкове користування на строк до 11.08.2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його тимчасове користування в розмірі, встановленому п. 1.2 цього договору. Місце укладення договору - місто Донецьк.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень в іноземній валюті або банківських металах від 10.07.2014 року за депозитною угодою №45152 від 10.07.2014 року на рахунок позивача надійшло16 387, 82 та 38,94 доларів США.

У відповідь на заяву позивача від 26.12.2014 року щодо виплати гарантованої суми за вкладом Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Український фінансовий світ» повідомлено, що правочин № 45152 від 04.07.2014 року є нікчемним відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

Кошти по договору банківського вкладу позивачу не були повернуті.

Вирішуючи питання щодо правомірності заявлених позовних вимог, судова колегія виходить з наступного.

За ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Так, постановою Правління НБУ від 15.07.2014 року № 410/БТ ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» віднесено до категорії проблемних. Зокрема, в постанові зазначено, що банк порушує вимоги Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516.

На підставі постанови Правління від 14.08.2014 року № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 14.08.2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку згідно з яким з 15.08.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку, , МФО 377777, місцезнаходження: проспект Миру, 56, м. Донецьк, 83050, Україна.

Відповідно до ст. 44 Закону Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

10.11.2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «УФС».

На підставі вказаної постанови № 717 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 119 від 13.11.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 13.11.2014 р. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Гончарова С.І. строком на один рік з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. включно.

Згідно п. 2 ст. 37 Закону Уповноважена особа Фонду має право: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів та звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З наведеної норми вбачається, що на Уповноважену особу Фонду покладений обов'язок під час дії тимчасової адміністрації проводити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За ч. 4 ст. 38 Закону Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, … повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При цьому, нормами Закону не передбачено ніяких дій, які необхідно вчинити уповноваженій особі, для визнання правочинів нікчемними. Правочин є нікчемним сам по собі, а не через те, що його необхідно визнавати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. У Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними.

Тобто, дійсно, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечую таке виявлення та фіксує даний факт.

З матеріалів справи слідує, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Український фінансовий світ»Гончаровим Д.С. на підставі наказу №34 від 30.10.2014 року «Про створення комісії щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів)» створено відповідну комісію. Результати роботи комісії оформлено протоколом засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 року.

Під час перевірки встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2, надходили внаслідок так званого «дроблення» рахунку, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «КБ «УФС».

З урахуванням висновків комісії та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2014 № 237/14, Уповноваженою особою на ліквідацію Банку наказом від 18.11.2014 року № 6 визнано нікчемними правочини (договори) згідно з переліком, серед яких, зокрема, договір банківського вкладу позивача ОСОБА_2.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що всі дії працівників Банку, які відображені в довідці про рух коштів, як повернення коштів за депозитними вкладами, є незаконними, оскільки позивач, як власник вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., 10.07.2014 перерахувала, із власного рахунку на депозитний рахунок суму коштів, що не перевищує гарантовану суму відшкодування тим самим створивши штучний обов'язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування коштів за вкладами за рахунок держави.

Крім того, 15.12.2014 року за заявою уповноваженої особи Фонду було внесено до ЄРДР запис за №0017478, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та 15.12.2014 року зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві.

Варто зауважити, що ще 31.03.2014 року Управлінням Національного банку України в Донецькій області прийнято рішення № 10БТ «Про застосування до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заходу впливу у вигляді обмеження та зупинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій». Так, згідно з п. 2 вказаного рішення, до Банку застосовані заходи впливу щодо обмеження залучення вкладів (депозитів) від фізичних і юридичних осіб, здійснення інших активних операцій, у тому числі з іншими фінансовими інструментами, залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення, тощо.

Отже, виявлені під час перевірки факти свідчать про те, що за договором банківського рахунку № 45152, укладеного між банком і позивачем 10.07.2014 року, банк взяв на себе зобов'язання, виконати які він не був спроможний. Укладення договору банківського рахунку та проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача, погіршувало фінансове становище банку і сприяло приведенню банку до неплатоспроможності, що з урахуванням вимог ст. 38 Закону є підставою для визначення нікчемності правочинів.

При цьому, судова колегія не може не відмітити, що апелянтом не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень суду першої інстанції, що перерахування коштів здійснювалося в безготівковій формі з іншого банківського рахунку даного банку.

Отже, апеляційна інстанція приходить до однозначного висновку, що перерахування коштів здійснювалось у безготівковій формі з іншого рахунку, тобто кошти надійшли внаслідок «дроблення» рахунку, наявні кошти на якому становили суму, що значно перевищувала 200 000,00 грн., відтак, вищезазначені обставини свідчать, що позивач мав на меті отримання коштів не від банку і не за рахунок банку, а отримання коштів від Фонду, тобто державних коштів.

За таких обставин, проведення вище описаних дій надавало можливість власнику вкладу, розмір якого перевищує суму 200 000,00 грн., отримати цю суму повністю, без будь-яких обмежень, що є наданням переваг цьому вкладнику перед іншими кредиторами.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що платником по рахунку є жінка позивача ОСОБА_5, яка перерахувала за спірним договором кошти в загальному 180 000,00 грн.. Зазначені доводи є протиправними та такими, що не відповідають обставинам справи, адже позивачем в даному випадку є також жінка ОСОБА_2, а тому ОСОБА_5 жодним чином не може бути дружиною позивачки.

При цьому, варто зауважити, що позивачем було укладено договір банківського рахунку з ПАТ «КБ «УФС» незадовго до того, як даний банк було віднесено до категорії проблемних та було введено обмеження, в тому числі щодо залучення вкладів. При цьому такий договір було укладено після того як Управлінням НБУ в Донецькій області було прийнято рішення № 10БТ «Про застосування до ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заходу впливу у вигляді обмеження та зупинення здійснення окремих видів здійснюваних операцій».

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає,що реальних коштів позивачем на спірний рахунок не вносилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може розглядатися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Крім того, відповідно до ст. 215 ЦК України у випадках, встановленихЦК України, нікчемнийправочинможе бути визнаний судом дійсним.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону:

Судом першої інстанції на основі аналізу норм чинного законодавства зроблено вірний висновок, що Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами: Перелік складається Уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку.

Перелік, який складається Уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження наказу, яким безпосередньо було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції (правочини), згідно переліку, який додається до цього наказу. Отже, даний наказ, яким серед іншого правочин між ПАТ «КБ» УФС» та позивачем значиться як нікчемний з підстав ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не оскаржений, а тому є чинним.

Наведене вказує на правомірність висновку суду першої інстанції, щодо: відсутності підстав для визнання дій відповідачів протиправними, включення позивача до переліку вкладників, які мають право відшкодування коштів за вкладами та до Загального реєстру вкладників.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідачі надали суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність своїх дій, оскаржуваних позивачем (апелянтом).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин Окружним адміністративним судом м. Києва зроблено правильний висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла однозначного висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.05.2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Троян Н.М.

Межевич М.В.