Справа № 815/2323/15
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2323/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому заявлено вимоги до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а саме: скасування рішення № 20069780 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» від 17 березня 2015 року; зобовязання провести державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам у справі, так як оскаржуване рішення «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» прийняте державним реєстратором у звязку з наявністю арешту 1/1 частки спірного нерухомого майна, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Крім того, судом першої інстанції неправомірно зобовязано відповідача внести запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки це є виключним повноваженням державного реєстратора, обовязки якого не може підміняти суд.

В свою чергу, позивачем подано заперечення на апеляційну скаргу, з яких вбачається, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подано всі необхідні документи, відповідно до чинного законодавства, а тому рішення відповідача про відмову у державній реєстрації права та їх обтяжень на нерухомість є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 жовтня 2000 року, власниками квартири за адресою: м. Одеса, вул. Середня, б. 2, кв. 3, є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на правах приватної спільної (часткової) власності в рівних частках, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 25 жовтня 2000 року (а.с. 19).

ОСОБА_4, 24 січня 2007 року, отримала спадщину від ОСОБА_5, у розмірі 1/3 частини вищезазначеної квартири, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 20).

Реєстратором Одеської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України 09 лютого 2010 року, на підставі постанови про накладення арешту від 04 лютого 2010 року, слідчого Даменцова Р.В., СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 9500074 про арешт 1/3 частини квартири, АДРЕСА_2, власник ОСОБА_6, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру (а.с. 17).

Згодом, слідчим слідчого відділу по розслідуванню особливо важких справ СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 10 лютого 2011 року, прийнято постанову про арешт обєктів нерухомості, серед інших зазначено квартиру АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_6 (а.с. 24).

Реєстратором Одеської філії державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України 14 лютого 2011 року, на підставі вищезазначеної постанови слідчого, внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 10829811 про арешт квартири, Одеська область, м. Одеса, вул. Середня (вулиця Осипенко) АДРЕСА_4, власником якої є ОСОБА_6, що підтверджено витягом з Єдиного реєстру (а.с. 17 зворот).

Згідно, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2013 року, у цивільній справі № 521/13946/13-ц, позовні вимоги ОСОБА_4, до ГУМВС України в Одеській області про виключення майна з-під арешту задоволено. Виключено з-під арешту, накладеного постановою від 10.02.2011 року б/н, слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Гаврилюк Д.В., в межах розслідування кримінальної справи № 1, порушеної за обвинуваченням ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, 2/3 частини квартири АДРЕСА_5, належної на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 21-23).

Приморським районним судом в порядку приписів ст. 174 КПК України розглянуто клопотання ОСОБА_4, про скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно по справі № 522/4751/15-к. 13 березня 2015 року слідчий суддя Приморського районного суду за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_4, прийняв ухвалу по справі № 522/4751/15-к про скасування постанови слідчого Гаврилюк Д.В., від 10 лютого 2011 року в частині накладення арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_6, яка є власністю ОСОБА_4, та залишено діючою постанову слідчого Гаврилюк Д.В., від 10 лютого 2011 року, в частині накладення арешту на 1/3 частини квартири, яка є власністю ОСОБА_6, (а.с. 7-8).

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 521/13946/13-ц від 25 листопада 2013 року та ухвала Приморського районного суду по справі №522/4751/15-к від 13 березня 2015 року є чинними.

Державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним № 10629998 для проведення державної реєстрації припинення обтяження арешту нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_7 та документи, подані для проведення державної реєстрації прав та керуючись ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень пунктами 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_12 України від 17.10.2013 року № 868, 17 березня 2015 року вирішив відмовити у державній реєстрації припинення обтяження арешту нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_8, за субєктом: Приморський районний суд м. Одеси, (обтяжував) податковий номер 02892942 (а.с. 9).

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок, що рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, підлягає скасуванню, так як позивачем надано всі необхідні документи для проведення державної реєстрації.

В частині задоволення позовних вимог про зобовязання Реєстраційної служби зареєструвати право користування обєктом нерухомого майна, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають зокрема речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам.

Згідно ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 8 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 868, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_12 України від 17 жовтня 2013 року, передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву.

Відповідно до п. 20 зазначеного Порядку, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно п. 28 зазначеного Порядку передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. 36 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Колегією суддів встановлено, що реєстраційною службою відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, так як подані позивачем документи не відповідають встановленим вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, так як на спірне нерухоме майно зареєстровано арешт № 10829811 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме: 1/1 частина квартири, згідно постанови СУ ГУМВС України в Одеській області, б/н, 10.02.2011, СУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Гаврилюк Д.В.

З вищевикладених норм вбачається, що для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відповідачу необхідно дотримуватися чинного законодавства, зокрема перевіряти наявність арешту на таке майно.

Проте, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем надано копії рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2013 року, у цивільній справі № 521/13946/13-ц, згідно якого виключено з-під арешту 2/3 частини квартири АДРЕСА_9, що належні на праві приватної власності ОСОБА_4, та ухвали Приморського районного суду у справі № 522/4751/15-к від 13 березня 2015 року, згідно якої скасовано постанову слідчого Гаврилюка Д.В., від 10 лютого 2011 року, в частині накладення арешту на 2/3 частини квартири АДРЕСА_9, яка є власністю ОСОБА_4, та залишено діючою постанову слідчого Гаврилюка Д.В., від 10 лютого 2011 року, в частині накладення арешту на 1/3 частини квартири, яка є власністю ОСОБА_6

В даному випадку, внаслідок виникнення спірних правовідносин, державним реєстратором не прийнято до уваги наявність судового рішення, що набрало законної сили, про скасування арешту 2/3 частин нерухомого майна, належного позивачу, а відразу прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Колегія суддів вважає таке рішення суб'єкта владних повноважень передчасним, так як воно прийняте без урахування всіх обставин у спірних правовідносинах, порушує право позивача на розпорядження належним йому майном та суперечить вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В частині позовних вимог щодо зобовязання Реєстраційної служби зареєструвати право користування обєктом нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету ОСОБА_12 державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_12 Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень є саме дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній сам приймає рішення про державну реєстрацію або відмову в її проведенні, аналізуючи подані документи відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року N 7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, вимога позивача про зобовязання відповідача провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно не відноситься до компетенції адміністративного суду, так як останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тому, колегія вважає, що для належного захисту порушеного права позивача, виникає необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на обєкт нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року - скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції № 20069780 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» від 17 березня 2015 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на обєкт нерухомого майна, а саме 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 36,54 гривень, покласти на Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_3