Справа № 817/184/13-а
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2013-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/184/13-а

25 березня 2013 року 18год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д. П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Красько Григорій Григорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2012 року
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Рівному) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.09. 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в акті перевірки зазначається, що в зв'язку з тим, що позивач, як підприємець, в серпні 2011 року протягом останніх дванадцяти місяців сукупно перевищила 300 000 грн., тому з місяця наступного в якому виникло дане перевищення, а саме з 11.09. 2011 року зобов'язана була зареєструватися як платник податку на додану вартість, що вже саме по собі є дивним, адже вказана дата є вихідним (неробочим) днем і є прямим порушенням пункту 183.6 статті 183 Податкового кодексу України. На сторінці 14 акту перевірки стверджується, що сума оподаткованих операцій по ПДВ з 11.09. 2011 р. по 09.11. 2011 р. становить 18283,00 грн. при цьому сума донарахованого податку на додану вартість лише за жовтень 2011 р. становить 15 482,00 грн. Крім того, сума донарахованого податку на додану вартість за листопад 2011 р. становить 8139,00 грн. та за грудень 2011 р. 2 748,00 грн., при тому, що перевіркою за період з 10.11. 2011 р. по 31.12. 2011 р. встановленого заниження податкового зобов'язання аж в сумі 19 150,03 грн. Насамперед, державним податковим органом не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України). В рішенні Конституційного Суду України у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Позивач звертає увагу, що рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Згідно із зазначеним вище рішенням дія закону чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. з 01 січня 2011 року є чинними норми Податкового кодексу України, що встановлюють, зокрема, вимоги щодо реєстрації платників податку на додану вартість. Реєстрації особи як платника податку на додану вартість регулюється статтями 180 - 183 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України під обов'язкову реєстрацію як платника податку на додану вартість підпадає особа, у якої загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість). Для здійснення такої реєстрації особа не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто зазначеного вище обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг, повинна подати до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника ПДВ за формою № 1-ПДВ (пункт 183.1 та пункт 183.2 статті 183 Податкового кодексу України). При цьому, у разі якщо останній день строку подання заяви припадає на вихідний, святковий або неробочий день, останнім днем строку вважається наступний за вихідним, святковим або неробочим робочий день (п. 183.6 ст. 183 Податкового кодексу України). Крім того, звертає увагу також на те, що відповідно до статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу. При цьому відповідно до пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. За період з 01 січня 2011 року по 31 серпня 2011 року включно загальний оподатковуваний дохід (виручка у грошовій та негрошовій формі) від здійснення позивачем підприємницької діяльності становив 226350,86 грн., що підтверджується первинними документами, записами в книгах обліку доходів та витрат, яку ведуть громадяни - СПД / фізичні особи - підприємці, звітами про використання РРО та книг обліку РО (РК), а також безпосередньо актом перевірки. Наведене повністю спростовує висновок ДПІ у м. Рівному, що в серпні 2011 року нарахована (сплачена) загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню перевищує 300 000 грн., (без урахування податку на додану вартість), а тому вимога державного податкового органу щодо реєстрації як платника податку на додану вартість з 11 вересня 2011 року є необґрунтованою та безпідставною. Також є законодавчо необґрунтованою вимога ДПІ у м. Рівному про подання ФОП ОСОБА_4 звітності з ПДВ за жовтень та листопад 2011 року, так як норми Податкового кодексу України не надають права та не зобов'язують подання декларацій незареєстрованому платнику чи неплатнику податку, адже відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України лише платник відповідного податку зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Зважаючи на те, що за період з 01 січня 2011 року по 31 жовтня 2011 року включно загальний оподаткований дохід від здійснення позивачем підприємницької діяльності становив 319812,78 грн., що підтверджується первинними документами, записами в книгах обліку доходів та витрат, яку ведуть громадяни - СПД / фізичні особи - підприємці, звітами про використання РРО та книг обліку РО (РК), а також безпосередньо актом перевірки, ФОП ОСОБА_4, враховуючи приписи пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 Податкового кодексу України, було подано до ДПІ у м. Рівному заяву для реєстрації платником податку на додану вартість. За результатом розгляду поданої заяви ДПІ у м. Рівному позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію платника на додану вартість від 10 листопада 2011 року № НОМЕР_3. Відповідно до вимог пункту 202.1 «а» статті 201 Податкового кодексу України позивачем було здано декларацію за грудень 2011 року, як за перший звітний (податковий) період, який розпочинається від дня такої реєстрації (10.11. 2011 р.) та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця (31.12. 2011 р.). На підставі вищевикладеного, ФОП ОСОБА_4 не погоджується з висновками в акті від 31.08. 2012 р. № 237/17-117/НОМЕР_2 документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також вважає висновки акту перевірки надуманими і такими, що не відповідають законодавству та умисно перекручують норми принаймі наведених законодавчих актів.

Представник позивача, у судовому засіданні, з мотивів викладених у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, та просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби форми "Р" № від 12.09. 2012 року.

Представник відповідача, з мотивів викладених у письмових запереченнях, позовні вимоги не визнав. Вказав, що в серпні 2011 року, згідно виписок з банку та бухгалтерських документів позивачем протягом останніх дванадцяти місяців сукупно перевищено 300000,00 грн. Таким чином, ФОП ОСОБА_4 з 11.09. 2011 року зобов'язана була зареєструватися платником податку на додану вартість. Позивач платником податку на додану вартість зареєстрована лише 10.11. 2011 року, а тому донарахування зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень-листопад 2011 року та застування штрафних санкцій за не подачу декларацій є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, вказав, що у поданій позивачем декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року, ФОП ОСОБА_4 занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за період з 10.11. по 31.12. 2011 року на суму 8086,00 грн. Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.11. 2007 року фізична особа - підприємець ОСОБА_4 зареєстрована виконавчим комітетом Рівненської міської ради та перебуває на податковому обліку у ДПІ у м. Рівному.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ у м. Рівному була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07. 2009 року по 31.12. 2011 року. За наслідком перевірки був складений акт № 237/17-117/НОМЕР_2 від 31 серпня 2012 року (т. 1 а.с. 9-18).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 12 вересня 2012 року, яким, із посиланням на пп. 54.3.1, пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 120.1, абз. 2 п. 123.1 ст. 123, п. 180.1 ст. 180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 33301,25 грн., з яких 26369,00 грн. - основного платежу та 6932,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції (т. 1 а.с. 8).

Розрахунком фінансових санкцій (штрафів) стверджується, що до позивача застосовано штраф в розмірі 25 % від суми заниженого податкового зобов'язання в розмірі 6592,25 грн. та в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170 грн.) за неподання податкової звітності за жовтень-листопад 2011 року в сумі 340,00 грн. (т. 1 а.с. 35).

Позивач у відповідності до ст. 56 Податкового кодексу України, звертався із скаргами на назване податкове повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження. Рішеннями про результати розгляду скарг дане податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення (т. 1 а.с. 48-57).

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню форми «Р» № від 12 вересня 2012 року, суд виходить з наступного.

Оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі висновків відповідача про те, що з 01.09. 2010 року по 30.08. 2011 року, сума від здійснення операцій сукупно перевищує 300000,00 грн., а саме складає 311923,48 грн., однак ФОП ОСОБА_4 не зареєструвалась як платник ПДВ, не подала до ДПІ у м. Рівному податкові декларації по ПДВ та не здійснювала відповідний податковий облік, чим порушила п. 180.1 ст. 180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, ст. 185, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України. Крім того, перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1-8.4) за період з 10.11. по 31.12. 2011 року позивачем занижено податкове зобов'язання. Так, за листопад 2011 року суму податкового зобов'язання збільшено на 5338,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за листопад 2011 року надходження від кінцевого споживача за період з 10.11. по 18.11. 2011 року готівкою у сумі 32028,00 грн. в тому числі ПДВ 5338,00 грн. За грудень 2011 року податкове зобов'язання по ПДВ збільшено на 2748,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за грудень 2011 року надходження від кінцевого споживача готівкою у сумі 16488,00 грн. в тому числі ПДВ 2748,00 грн.

З такими висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Так, реєстрація особи як платника податку на додану вартість та анулювання такої реєстрації була врегульована Законом України "Про податок на додану вартість", а з 01.01. 2011 року регулюється статтями 180 - 184 розділу V Податкового кодексу України. При цьому, Кодексом передбачена як обов'язкова, так і добровільна реєстрація платника податку на додану вартість.

Згідно із п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку. Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування ПДВ), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 Податкового кодексу України, крім особи, яка є платником єдиного податку. Згідно із п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 Податкового кодексу України. Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України визначено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, вважається платником податку з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 Податкового кодексу України, без права на віднесення сум податку до податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування до моменту реєстрації платником ПДВ.

Наведені норми також передбачались приписами Закону України "Про податок на додану вартість", що діяв до набранням чинності Податкового кодексу України.

Згідно з пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 зазначеного Закону коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Отже обов'язок нарахування та сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість у такої особи виникає коли загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень без урахування податку.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на загальній системі оподаткування.

Дослідженими судом періодичними звітами використання РРО ФОП ОСОБА_4, встановлено, що загальна сума операцій з поставки товарів, здійснених позивачем протягом періоду з 01.09. 2010 року по 30.08. 2011 року, становить 311 923,48 грн. з урахуванням податку на додану вартість, що відповідає показнику, відображеному в акті перевірки як загальна сума виручки за обумовлений період. При цьому, загальна сума операцій без урахування податку на додану вартість за вищевказаний період становить 249 538,78 грн. (т. 1 а.с. 61-72).

Представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що при обрахунку загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців при перевірці було взято до уваги загальну суму виручки, одержаної підприємцем, з урахуванням податку на додану вартість, а також операцій, які не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

При вирішенні адміністративного спору по суті суд враховує, що підстава обов'язкової реєстрації особи як платника податку на додану вартість визначена пп. 2.3.1 п. 2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" (що був чинним на час виникнення відповідних правовідносин) та п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, відповідно до яких особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Будь-які обґрунтування щодо підстав врахування податку на додану вартість при розрахунку загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з законом, для визначення необхідності обов'язкової реєстрації платником податку на додану вартість, - відповідачем в акті перевірки не відображено, суду не наведено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що розрахунок податковим органом загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з Законом України "Про податок на додану вартість", з урахуванням податку на додану вартість, - є неправомірним, позаяк суперечить приписам пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2 названого Закону та п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України.

Дослідженими судом доказами стверджується, що загальна сума від здійснення позивачем операцій з поставки товарів за період з 01.09. 2010 року по 30.08. 2011 року без урахування податку на додану вартість не перевищує 300 000 грн., а відтак суд вважає, що по результатах господарської діяльності вказаного періоду у позивача не виник обов'язок реєструватися платником податку на додану вартість.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що відповідачем не доведено порушення позивачем п. 180.1 ст. 180, п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, ст. 185 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим висновок податкового органу про заниження та збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість за період 01.09. 2010 року по 30.08. 2011 року на суму 18283,00 грн. є безпідставним, що виключає застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 4570,75 грн.

Доводи позивача, що відповідачем неправомірно, без врахування ст. 58 Конституції України застосовано Податковий кодекс України до правовідносин з 01.09. 2010 р. по 31.12. 2010 р. суд вважає помилковими, тому як обов'язок нараховувати та сплачувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникає у платника податку коли загальна сума здійснення операцій з постачання товарів протягом 12 календарних місяців сукупно перевищує 300000,00 грн., тобто закон виникнення обов'язку сплати податку на додану вартість пов'язує з отриманням певної суми за певний період часу.

Ні в Прикінцевих ні в Перехідних положеннях Податкового кодексу України не встановлено жодних особливостей, винятків чи обмежень для врегулювання зазначених правовідносин. За загальним правилом дії закону в часі зазначені правовідносини, що мали місце до 01.01. 2011 року регулювалися відповідними правовими нормами Закону України "Про податок на додану вартість", а після 01.01. 2011року - правовими нормами Податкового кодексу України.

Крім того, подання податкової декларації з податку на додану вартість передбачено п. 46.1 ст. 46 глави 2 розділу ІІ, ст. 203 розділу V Податкового кодексу України.

Заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість врегульовано Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 25.11. 2011 року № 1495, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12. 2011 року за № 1490/20228 (надалі - Порядок № 1495).

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1495 передбачено, що податкова звітність подається до органу державної податкової служби особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами розділу V Податкового кодексу України, за винятком розрахунку податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України, який подається особою, не зареєстрованою платником податку на додану вартість, і тільки за той звітний (податковий) період (календарний місяць), у якому такі послуги отримано.

Відповідно до пп. 2 п. 180.1. ст. 180 Розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з пунктом 120.1. ст. 120 глави 11 розділу ІІ Податкового кодексу України встановлено відповідальність за неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) у формі штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що обов'язок подання податкових декларацій з ПДВ та відповідальність за їх неподання покладаються на платників даного податку, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Враховуючи зазначене, до дати реєстрації платником податку на додану вартість особа не має повноважень на подання податкової декларації, отже штрафні санкції за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість фізичною особою - підприємцем, який не подав до органу податкової служби заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість, не застосовуються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 12.09. 2012 року № в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 грошового зобов'язання по податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 340,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Що висновків акту перевірки про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад 2011 року на суму 5338,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за листопад 2011 року надходження від кінцевого споживача за період з 10.11. по 18.11. 2011 року готівкою у сумі 32028,00 грн. в тому числі ПДВ 5338,00 грн. та за грудень 2011 року на суму 2748,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за грудень 2011 року надходження від кінцевого споживача готівкою у сумі 16488,00 грн. в тому числі ПДВ 2748,00 грн. суду слід зазначити наступне.

Так, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 31.10. 2011 року у зв'язку із перевищенням загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Податкового кодексу України, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно 300 000 грн. (без врахування ПДВ), станом на 20.10. 2011 року, було подано реєстраційну заяву платника податку на додану вартість (т. 1 а.с. 73-77).

З 10.08. 2011 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 було зареєстровано платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 58).

Відповідно до пп. а) п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця.

Враховуючи вказану норму закону, позивачем 19.01. 2012 року було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2011 року у якій охоплено період з 10.11. по 31.12. 2011 року (т. 1 а.с. 59-60). У рядку 6 декларації було вказано загальний обсяг постачання на суму 25653,00 грн. та у рядку 9 визначено суму зобов'язання на суму 5131,00 грн.

Згідно пояснень представника позивача, що не спростовувалося представником відповідача, у рядку 9 було відображено зобов'язання за листопад 2011 року на суму 1490 грн. та за грудень 2011 року на суму 3641 грн., які виникли на підставі виручки отриманої позивачем за період з 10.11. по 31.12. 2011 року та відображеної у звітах про використання РРО за відповідні періоди за винятком виручки отриманої за період з 01.11. по 09.11. 2011 року (т. 1 а.с. 71,72, 108-111, 112-115).

Разом з тим, представником позивача вказано, що зобов'язання, які відображені у податковій декларації з податку на додану вартість є заниженими, оскільки суми виручки було враховано лише згідно даних одного РРО та не враховано зобов'язання згідно отриманої виручки зафіксованої у іншому РРО. Так, за листопад 2011 року не враховано зобов'язання на суму 1708 грн. та за грудень 2011 року не враховано зобов'язання на суму 4238 грн. Дані пояснення представника позивача підтверджено поданими звітами про використання РРО за листопад та грудень 2011 року та не спростовувалися матеріалами справи і поясненнями відповідача.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Враховуючи наведене вище, судом встановлено, що позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року було занижено грошове зобов'язання за листопад 2011 року на суму 1708 грн. та за грудень 2011 року на суму 4238 грн.

Висновки акту перевірки про заниження грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад 2011 року на суму 5338,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за листопад 2011 року надходження від кінцевого споживача за період з 10.11. по 18.11. 2011 року готівкою у сумі 32028,00 грн. в тому числі ПДВ 5338,00 грн. та за грудень 2011 року на суму 2748,00 грн. у зв'язку з тим, що позивач не у повному обсязі включив до складу податкового зобов'язання за грудень 2011 року надходження від кінцевого споживача готівкою у сумі 16488,00 грн. в тому числі ПДВ 2748,00 грн. не знайшли свого підтвердження у ході судового засідання та спростовуються долученими до матеріалів справи звітами про використання РРО за листопад та грудень 2011 року, а також копіями книг розрахункових операцій за період з 10.11. по 18.11. 2011 року (т. 1 а.с. 71-72, т. 2 а.с. 108-115).

Юридична оцінка встановлених судом обставин свідчить про заниження загальної суми обсягів постачання та грошового зобов'язання платником податку і їх завищення або заниження при перевірці податковим органом. Це потягло за собою помилкове визначення бази оподаткування і як наслідок - неправильне нарахування податку на додану вартість.

Дана обставина перешкоджає новому нарахуванню податків та штрафних санкцій за тих же обставин, з тих же підстав, що зазначені в акті податкового органу та в рішеннях ДПІ. Отже, таке положення порушує конституційну вимогу про сплату кожним податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом (стаття 67 Конституції України).

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

У даному випадку, суд, констатуючи помилкове нарахування податку на додану вартість через порушення вимог Податкового кодексу України стосовно формування загальної суми обсягів постачання та визначення грошового зобов'язання, як платником податку, так і податковим органом, не може визнати протиправним рішення податкового органу в якійсь сумі, оскільки ДПІ ще не визначила в установленому законом порядку загальної суми обсягів постачання та грошове зобов'язання.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.12. 2006 року, що згідно ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 12.09. 2012 року № в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем на суму 8086,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2021,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

За наслідком судового розгляду справи суд дійшов висновку, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, а відтак податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівне форми "Р" № від 12.09. 2012 року є протиправним та підлягає до скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи викладене та те, що позов задоволено повністю на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, позивачу слід присудити з Державного бюджету України 333 грн. 01 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанцій № 696.207.2 від 18.01. 2013 р. та № 1989.688.1 від 30.01. 2013 року (т. 1 а.с. 3, 24).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби форми "Р" № від 12.09. 2012 року.

Присудити на користь позивача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 333 (триста тридцять три) грн. 01 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д. П.