Справа № 806/2672/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Житомир справа № 806/2672/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Липи В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Державного агентства земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Житомирській області, у якому просили:

- визнати незаконними дії, Державного агентства земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області;

- зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, видати позивачам дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на обставини, викладені в позовній заяві, при цьому зазначивши, у листі № 19-6-0.21-8361/2-15 від 03.06.2015, було відмовлено у наданні дозволів, оскільки позивачами не дотримано вимоги п. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України, та згідно прикладеного викопіювання не можливо визначити місце розташування земельної ділянки. Проте, позивачам було неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку вказаної документації, у зв'язку з чим позивач просив позовні вимоги задовольнити, оскільки на його думку, у відповідача не було будь-яких підстав для такої відмови.

Відповідач позов не визнав. Обґрунтування навів в запереченнях проти позову, в яких зосередив увагу на тому, що відповідачем клопотання позивача розглянуто в повному обсязі, в межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до вимог п. 4 ст.122 КАС України суд розглянув справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до Державного агентства земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області із заявами (а.с. 7, 10, 13, 16) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2.0 га, які розташовані в адміністративних межах Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, при цьому додавши до заяви викопіюваннями із планово-картографічного матеріалу, на якому зобразили місце розташування земельної ділянки, яку бажали отримати у власність.

Державне агентство земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, в свою чергу, листом № 19-6-0.21-8361/2-15 від 03.06.2015 надало позивачам відповідь, зі змісту якої вбачається, що розгляд питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, буде можливий після надання відповідних графічних матеріалів та зазначення більш уточнених даних про бажане місцезнаходження земельної ділянки, зокрема позивачам необхідно до заяв надати викопіювання, яке надасть можливість визначити відповідність місце розташування земельних ділянок з прив'язкою до місцевості.

Також, відповідач у своїх письмових запереченнях відзначив, що управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з такого.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.05.2012 року N 258 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за N 852/21164) затверджено Положення про Головне управління Держземагентства в області.

Відповідно до Положення про Головне управління Держземагентства в області, Головне управління Держземагентства в області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане.

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), наказами Держземагентства України, дорученнями Голови Держземагентства України та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держземагентcтва України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до положень п. 4 Положення про Головне управління Держземагентства в області - Головне управління відповідно до покладених на нього завдань:

- подає у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (п. 4.3 Положення);

- здійснює землеустрій відповідно до Закону України «Про землеустрій», у тому числі забезпечує проведення інвентаризації земель (п. 4.11 Положення);

- забезпечує науково-експертне, аналітичне, інформаційне та методичне проведення землевпорядних, землеоціночних робіт, пов'язаних із земельними торгами, вживає організаційних заходів щодо проведення земельних торгів (п. 4.12 Положення);

- організовує здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру (п. 4.16 Положення);

- передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області (п. 4.32 Положення).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать Земельному кодексу України.

Набуття і реалізація права на землю врегульовано IV розділом Земельного кодексу України.

Нормами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як встановлено судом, та не заперечувалося відповідачем у письмових запереченнях, позивачами разом з заявами щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було подано копії паспортів, копії ідентифікаційних кодів, лист-погодження Іванківської сільської ради, а також було подано викопіювання із планово-картаграфічного матеріалу, на якому позивачами було зображено місце розташування бажаної земельної ділянки.

Таким чином, позивачами було подано відповідний пакет документів, встановлений нормами ст. 122 Земельного кодексу України, що в свою чергу виключає підстави, які надали б право відповідачу для вимагання додаткових матеріалів.

Що ж, стосується посилань відповідача на "Порядок ведення Державного земельного кадастру", затвердженого Постановою Кабінету Мінстрів України від 17.10.2012 року № 1051, зокрема, на те, що картографічною основою Державного земельного кадастру є ортофотоплани, створені в рамках виконання Угоди про позику (Проект "Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру") між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку від 17 жовтня 2003 року, ратифікованої Законом України від 15 червня 2004 року N 1776-IV, то суд звертає увагу на те, що цей Порядок визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру, ведення якого здійснює Держземагентство та його територіальні органи, використання громадянами електронної публічної карти у мережі Інтернет є їх правом, а не обов'язком.

Наказом Держземагентсва України від 28.02.2013 року № 72, "Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб" із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 9 квітня 2013 року N 142, у відповідності до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року N 445, та з метою забезпечення ефективної діяльності Держземагентства та його територіальних органів доведено до відома головних управлінь Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі і рекомендовано для використання в роботі методичні рекомендації щодо реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб та методичні рекомендації щодо порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі повноважень з поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та/або внесення змін до них в новій редакції.

Положеннями методичних рекомендацій визначено рекомендований механізм порядку реалізації головними управліннями Держземагентства в областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) повноважень з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб.

Зокрема, пунктом 2 методичних рекомендацій врегульовано рекомендаційний механізм прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

При цьому, нормами п. 2.3 даних методичних рекомендацій визначено, що для отримання додаткової інформації, необхідної для перевірки вимог, зазначених у пункті 2.2 цих Методичних рекомендацій, територіальні органи можуть звертатися до відповідних управлінь (відділів) Держземагентства у районах (містах), міжрайонних, міжміських, міськрайонних управлінь (відділах) Держземагентства.

З вищезазначеного слідує, що саме відповідач в разі необхідності в отримані будь-яких уточнень, наділений повноваженнями звертатися до інших управлінь (відділів) Держземагентства з метою отримання чи перевірки певних даних, зокрема отримання відповідних графічних матеріалів з метою уточнення даних про бажане заявником місцезнаходження земельної ділянки, найменування району, найближчого населеного пункту, орієнтовна відстань від нього і напрямок та інші орієнтири.

Таким чином, враховуючи обставини, викладені відповідачем у своєму листі № 19-6-0.21-8361/2-15 від 03.06.2015, зокрема не прийняття відповідачем рішення по суті, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача під час вирішення заяв позивачів, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання незаконними дії, Державного агентства земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Щодо позовної вимоги позивача з приводу зобов'язання Державне агентство земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, видати позивачам дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області суд відмовляє, оскільки за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо визначення можливості (або ж неможливості) розгляду клопотань тобто прийняття рішення на підставі поданих заявником документів, є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога у спосіб, викладена позивачами є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Водночас, належною формою захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі поданих ним документів. За наслідком розгляду клопотань відповідач має прийняти рішення відповідно до своїх повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі поданих ними документів

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивачів.

Крім того, суд вирішив розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, про що зазначити в результативній частині постанови.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 24, 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнання протиправними дії, Державного агентства земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області, щодо відмови ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України в особі головного управління Держземагентсва в Житомирській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі поданих ними документів.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління казначейства України у Житомирській області на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 73,08 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа