Справа № 826/19665/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 серпня 2015 року 11:03 № 826/19665/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Грабовському В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп"
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
проскасування податкових повідомлень - рішень № від 05.12.2014, № від 05.12.2014 та № від 05.12.2014.
за участю представників сторін:

від позивача: Андреєва В. В.

від відповідача: Слєпухіна К.А.

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18.08.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі, Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп" (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 05 грудня 2014 року за № державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 254 534,00грн. (за основним платежем 4 203 627,00грн. та штрафна санкція - 1 050 907,00грн.); скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05 грудня 2014 року за № державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 5 739 007грн. (4 609 331,00грн. за основним платежем та 1 129 676,00грн. - штрафні санкції); скасувати податкове повідомлення-рішення форми «П» від 05 грудня 2014 року за № державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1 540 023,00грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року, у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ГРУП" відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 липня 2015 року Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем в порушення вимог законодавства було зазначено, що договори, які укладений між позивачем та контрагентами: ТОВ «ЗапоріжметалХолдінг», ПП ВФ «Роса», ТОВ «СТІЛФОРТ» укладені без мети настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу, зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ «ЗапоріжметалХолдінг», ПП ВФ «Роса», ТОВ «СТІЛФОРТ» за договорами, які мали реальний характер та за якими ним було сплачено та надано послуги (отримано товар), який було використано у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, у судовому засіданні представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному об'ємі.

В матеріалах справи містяться письмові запереченнях, які є аналогічними доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №9/1-26-50-22-03-31991010 від 24.11.2014.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали додаткові усні пояснення та просили суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві була проведена документальна планова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Груп" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт від 24.11.2014 №9/1-26-50-22-03-31991010 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначені наступні порушення: п.44.1 ст. 44, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в період, що перевірявся, на загальну суму 4 609 331 грн., у тому числі: за IV кв. 2011 рік - сумі 42 453 грн., за II кв. 2012 р. - 4 260 815 грн., за III кв. 2012 рік - в сумі 143 087 грн., за IV кв. 2012 рік в сумі - 114 800 грн. та завищення залишку від'ємного значення на суму 1 334 935 грн., в т,ч. по періодам: за 2012 рік - на суму 1 286 758 грн. та 2013 рік - на суму 253 265 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198., п. 201.11, розділу ІІІ Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість всього у сумі 4 203 626,81 грн., в тому числі: за листопад 2011 року - 36 916 грн., за червень 2012 року - 362 962 грн., за липень 2012 року - 3 507 429 грн., за жовтень 2012 року -195 730 грн., за листопад 2012 року - 49 876 грн., за лютий 2013 року - 50 713 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки Позивачем подано до податкового органу заперечення, за результатом розгляду заперечень, Листом від 05.12.2014 року №1609/10/26-50-22-06-31991010 Податковий орган повідомив Позивача, що висновки акту перевірки залишає без змін, а заперечення Позивача без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 05.12.2014 року, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 1 540 023,00 грн.; № від 05.12.2014 року, яким збільшено податок на прибуток у сумі 5 739 007,00 грн., у тому числі, за основним платежем 4 609 331,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 1 129 676 грн. та № від 05.12.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість на загальну суму 5 254 534,00 грн. у тому числі, основним платежем 4 203 627,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 1 050 907,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Груп" не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями № від 05.12.2014, № від 05.12.2014 та № від 05.12.2014, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулось з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем (Покупець), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжметал Холдінг» (Постачальник), з іншого боку, було укладено договір №278/07/11 від 15.07.2011 (надалі - Договір №278/07/11).

У відповідності до підпунктів 1.1 та 1.2 Договору №278/07/11, постачальник зобов'язується продати та передати у власність Покупця металопрокат (далі по тексту "Товар"), а Покупець зобов'язується прийняти Товар від Постачальника та оплатити його згідно умов даного Договору. За домовленістю Сторін, вантажовідправником Товару можуть бути треті особи. Товар по даному Договору поставляється партіями. Найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість кожної партії Товару та його ціна передбачаються в рахунках-фактурах та/або Специфікаціях (надалі - "Специфікація") або інших додатках до даного Договору, які є його невід'ємними частинами.

Згідно з пунктом 2 та підпунктів 3.4 - 3.5 вищезазначеного Договору, якість Товару, що постачається, підтверджується сертифікатом якості заводу-виробника. Датою поставки Товару вважається: при поставці залізничним транспортом на умовах РСА (станція відправлення) - дата календарного штемпеля станції відправлення про прийняття вантажу до перевезення; при поставці автотранспортом Постачальника на умовах FСА (пункт призначення), СРТ або DDU (склад Покупця) - дата підписання Сторонами видаткової накладної на Товар та/або дата прийняття вантажу, вказана у товарно-транспортній накладній; при поставці Товару автотранспортом Покупця на умовах самовивозу FСА (склад Постачальника) - дата підписання Сторонами видаткової накладної на Товар на складі Постачальника. На кожну партію Товару, поставленого згідно умов п. 3.1. даного Договору, на дату поставки Постачальник надає Покупцю, уповноваженій ним особі або передає разом із Товаром такі документи: а) рахунок-фактуру (оригінал); б) видаткову накладну (оригінал); в) податкову накладну (оригінал); г) сертифікат якості (завірена Постачальником копія). У випадку виникнення розбіжностей між текстом цього Договору та термінологією та умовами "Інкотермс", перевага надається тексту цього Договору. За домовленістю Сторін, в належним чином оформлених Специфікаціях або інших додаткових угодах до Договору на окремі партії Товару можуть бути передбачені інші умови поставки Товару.

До вищезазначеного Договору 23.12.2011 року сторонами було підписано Додаткову угоду №1, в якій п. 1 зазначено наступне: «За домовленістю Сторін, строк дії Договору продовжується, у зв'язку із чим п. 11.1. Договору викладається в наступній редакції: 1.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року, а в частині взаємних розрахунків - до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань.».

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №278/07/11 позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору, Специфікацій №1, №2, №4, №5; рахунок-фактури: №СФ1-007454 від 01.06.2012 р., №СФ1-006136 від 11.05.2012 р., №СФ1-006109 від 11.05.2012 р., №СФ1-006125 від 11.05.2012 р., №СФ1-006165 від 11.05.2012 р.; приймальні акти (склад): №7 від 11.05.2012 р., №6 від 11.05.2012 р., №9 від 12.05.2012 р., №8 від 12.05.2012 р., №15 від 14.05.2012 р., №14 від 14.05.2012 р., №13 від 14.05.2012 р., №12 від 14.05.2012 р., №11 від 14.05.2012 р., №23 від 15.05.2012 р., №22 від 15.05.2012 р., №21 від 15.05.2012 р., №20 від 15.05.2012 р., №19 від 15.05.2012 р., №18 від 15.05.2012 р., №17 від 15.05.2012 р., №16 від 15.05.2012 р., №24 від 16.05.2012 р., №25 від 16.05.2012 р., №26 від 16.05.2012 р., №27 від 16.05.2012 р., №28 від 16.05.2012 р., №29 від 16.05.2012 р., №30 від 16.05.2012 р., №31 від 16.05.2012 р., №32 від 16.05.2012 р., №33 від 16.05.2012 р., №34 від 16.05.2012 р., №35 від 16.05.2012 р., №36 від 16.05.2012 р., №37 від 16.05.2012 р., №38 від 16.05.2012 р., №39 від 16.05.2012 р., №40 від 16.05.2012 р., №41 від 16.05.2012 р., №42 від 17.05.2012 р., №47 від 17.05.2012 р., №48 від 17.05.2012 р., №49 від 17.05.2012 р., №50 від 17.05.2012 р., №51 від 17.05.2012 р., №52 від 17.05.2012 р., №53 від 17.05.2012 р., №54 від 17.05.2012 р., №55 від 17.05.2012 р., №56 від 17.05.2012 р., №57 від 17.05.2012 р., №58 від 17.05.2012 р., №59 від 17.05.2012 р., №61 від 17.05.2012 р., №63 від 17.05.2012 р., №60 від 17.05.2012 р., №62 від 17.05.2012 р., №64 від 18.05.2012 р., №65 від 18.05.2012 р., №66 від 18.05.2012 р., №67 від 18.05.2012 р., №103 від 18.05.2012 р., №104 від 23.05.2012 р., №105 від 23.05.2012 р., №106 від 23.05.2012 р., №107 від 23.05.2012 р., №108 від 23.05.2012 р., №109 від 23.05.2012 р., №110 від 23.05.2012 р., №111 від 23.05.2012 р., №112 від 23.05.2012 р., №113 від 23.05.2012 р., №114 від 23.05.2012 р., №115 від 23.05.2012 р., №118 від 23.05.2012 р., №119 від 23.05.2012 р., №120 від 23.05.2012 р., №121 від 23.05.2012 р., №122 від 23.05.2012 р., №123 від 23.05.2012 р., №124 від 23.05.2012 р., №125 від 23.05.2012 р., №126 від 23.05.2012 р., №151 від 23.05.2012 р., №127 від 23.05.2012 р., №128 від 24.05.2012 р., №129 від 24.05.2012 р., №130 від 24.05.2012 р., №131 від 24.05.2012 р., №132 від 24.05.2012 р., №133 від 24.05.2012 р., №134 від 24.05.2012 р., №135 від 24.05.2012 р., №136 від 24.05.2012 р., №137 від 24.05.2012 р.; видаткові накладні: №РН1-003641 від 11.05.2012 р., №РН1-003607 від 11.05.2012 р., №РН1-003652 від 12.05.2012 р., №РН1-003651 від 12.05.2012 р., №РН1-003650 від 12.05.2012 р., №РН1-003702 від 14.05.2012 р., №РН1-003680 від 14.05.2012 р., №РН1-003683 від 14.05.2012 р., №РН1-003653 від 14.05.2012 р., №РН1-003661 від 14.05.2012 р., №РН1-003746 від 15.05.2012 р., №РН1-003745 від 15.05.2012 р., №РН1-003740 від 15.05.2012 р., №РН1-003736 від 15.05.2012 р., №РН1-003747 від 15.05.2012 р., №РН1-003734 від 15.05.2012 р., №РН1-003728 від 15.05.2012 р., №РН1-003796 від 16.05.2012 р., №РН1-003761 від 16.05.2012 р., №РН1-003789 від 16.05.2012 р., №РН1-003800 від 16.05.2012 р., №РН1-003771 від 16.05.2012 р., №РН1-003769 від 16.05.2012 р., №РН1-003759 від 16.05.2012 р., №РН1-003757 від 16.05.2012 р., №РН1-003785 від 16.05.2012 р., №РН1-003783 від 16.05.2012 р., №РН1-003762 від 16.05.2012 р., №РН1-003781 від 16.05.2012 р., №РН1-003788 від 16.05.2012 р., №РН1-003801 від 16.05.2012 р., №РН1-003808 від 16.05.2012 р., №РН1-003804 від 16.05.2012 р., №РН1-003794 від 16.05.2012 р., №РН1-003809 від 16.05.2012 р., №РН1-003846 від 17.05.2012 р., №РН1-003855 від 17.05.2012 р., №РН1-003856 від 17.05.2012 р., №РН1-003860 від 17.05.2012 р., №РН1-003862 від 17.05.2012 р., №РН1-003871 від 17.05.2012 р., №РН1-003842 від 17.05.2012 р., №РН1-003836 від 17.05.2012 р., №РН1-003826 від 17.05.2012 р., №РН1-003824 від 17.05.2012 р., №РН1-003867 від 17.05.2012 р., №РН1-003861 від 17.05.2012 р., №РН1-003823 від 17.05.2012 р., №РН1-003819 від 17.05.2012 р., №РН1-003872 від 17.05.2012 р., №РН1-003905 від 17.05.2012 р., №РН1-003839 від 17.05.2012 р., №РН1-003820 від 17.05.2012 р., №РН1-003874 від 18.05.2012 р., №РН1-003894 від 18.05.2012 р., №РН1-003890 від 18.05.2012 р., №РН1-003883 від 18.05.2012 р., №РН1-004357 від 01.06.2012 р., №РН1-004028 від 23.05.2012 р., № РН1-004041 від 23.05.2012 р., № РН1-004022 від 23.05.2012 р., № РН1-004021 від 23.05.2012 р. № РН1-004015 від 23.05.2012 р., № РН1-004018 від 23.05.2012 р., № РН1-004020 від 23.05.2012 р., № РН1-004045 від 23.05.2012 р., № РН1-004049 від 23.05.2012 р., № РН1-004048 від 23.05.2012 р., № РН1-004023 від 23.05.2012 р., № РН1-004050 від 23.05.2012 р., № РН1-004060 від 23.05.2012 р., № РН1-004042 від 23.05.2012 р., № РН1-004044 від 23.05.2012 р., № РН1-004046 від 23.05.2012 р., № РН1-004047 від 23.05.2012 р., № РН1-004051 від 23.05.2012 р., № РН1-004052 від 23.05.2012 р., № РН1-004053 від 23.05.2012 р., № РН1-004061 від 23.05.2012 р., № РН1-004062 від 23.05.2012 р., № РН1-004137 від 23.05.2012 р., № РН1-004080 від 24.05.2012 р., № РН1-004081 від 24.05.2012 р., № РН1-004082 від 24.05.2012 р., № РН1-004084 від 24.05.2012 р., № РН1-004085 від 24.05.2012 р., № РН1-004086 від 24.05.2012 р., № РН1-004087 від 24.05.2012 р., № РН1-004088 від 24.05.2012 р., № РН1-004083 від 24.05.2012 р., № РН1-004101 від 24.05.2012 р., № РН1-004102 від 24.05.2012 р.; Акти здачі-приймання робіт: №РН1-003607 від 11.05.2012 р., №РН1-003745 від 15.05.2012 р., №РН1-003740 від 15.05.2012 р., №РН1-003734 від 15.05.2012 р., №РН1-003761 від 16.05.2012 р., №РН1-003778 від 16.05.2012 р., №РН1-003789 від 16.05.2012 р., №РН1-003771 від 16.05.2012 р., №РН1-003769 від 16.05.2012 р., №РН1-003759 від 16.05.2012 р., №РН1-003757 від 16.05.2012 р., №РН1-003762 від 16.05.2012 р., №РН1-003788 від 16.05.2012 р., №РН1-003794 від 16.05.2012 р., №РН1-003846 від 17.05.2012 р., №РН1-003855 від 17.05.2012 р., №РН1-003856 від 17.05.2012 р., №РН1-003860 від 17.05.2012 р., №РН1-003862 від 17.05.2012 р., №РН1-003871 від 17.05.2012 р., №РН1-003842 від 17.05.2012 р., №РН1-003836 від 17.05.2012 р., №РН1-003826 від 17.05.2012 р., №РН1-003861 від 17.05.2012 р., №РН1-003905 від 17.05.2012 р., №РН1-003839 від 17.05.2012 р., №РН1-003874 від 18.05.2012 р., №РН1-004293, №РН1-004335, №РН1-004336, №РН1-004338, №РН1-004344, №РН1-004343, №РН1-004349, №РН1-004269, №РН1-004271, №РН1-004338, №РН1-004269, №РН1-004271, №РН1-004295, №РН1-004273, №РН1-004272, №РН1-004274, №РН1-004292, №РН1-004294, №РН1-004295, №РН1-004290, № РН1-004028 від 23.05.2012 р., № РН1-004041 від 23.05.2012 р., № РН1-004015 від 23.05.2012 р., № РН1-004018 від 23.05.2012 р., № РН1-004045 від 23.05.2012 р., № РН1-004049 від 23.05.2012 р., № РН1-004023 від 23.05.2012 р., № РН1-004050 від 23.05.2012 р., № РН1-004046 від 23.05.2012 р., № РН1-004051 від 23.05.2012 р., № РН1-004137 від 23.05.2012 р., № РН1-004081 від 24.05.2012 р., № РН1-004084 від 24.05.2012 р., № РН1-004085 від 24.05.2012 р., № РН1-004086 від 24.05.2012 р., № РН1-004102 від 24.05.2012 р.; Сертифікати (документ) якості (заводські): №3268, №4358, №2319, №520322, №529452, №530380, №524475, №84267, №3128, №620375, № 602919, №513242, №604627, №602667, №602919, №601833, №605852, №604720, №80968, №603047, №83323, №10503, №5244, №604978, №602667, №606339, №507630; №5679, №2871, №83323, №33046, №0293.2, №36730, №б-2666 (К), №524870, №507630, №81351, №4198, №81351, №287, №0474.1, №62964, №3491, №625130, №513326, №0742, №10967, №2204, №9171, №36207, №64793, №2267-С, №3342, №63829, №7/1946/1, №11/0833, №507630, №514423, №503406, №514780, №514385, №604625, №517344, №83323, №2339, №234, №72641, №60440, №517344, №0293.2, №7487-Л, №1353-Л, №620375, №605936, №511165, №60447, №58549, №524870, №514483, №513326, №513420, №5462, №72691, №81220, №602667, №511166, №а-70, №12/0270, №287, №205, №602919, №606339, №602667, №84267, №81351, №83521, №503406, №9046, №514385, №11/0833, №514780, 604978, №606339, №6559, №12/0269, №1694, №0905/3/4/5/6, №80968, №а-22, №1241, №1353-Л, №7487-Л, №514780, №0474.1, №2142, №3404, №400, №10339, №1650, №875, №83521, №81351, №12595, №6138-Л, №2016-С, №9171, №7276, №а-5193 (7669), №10339, №1354-Л, №б-193 (К), №36730, №13002, №№2944, №80968, №80969, №4178, №4915, №а-2693, №10968, №5679, №5110, №4182, №1959, №61442, №602580, №61937, №84267, №362, №511166, №605852, №509876, №234, №63829, №12/0270, №4107, №3268, №2673-Л, №508750, №3128, №594, №917, №63802, №594, №32; Накладна на повернення: №РН2-000478 від 13.06.2012 р., №РН2-000385 від 06.06.2012 р., №РН2-000300 від 06.06.2012 р.; податкові накладні за період з 03.05.2012 року - 27.06.2012 року на загальну суму 24 362 243,38 грн., з них ПДВ - 4 060 373,92 грн. (том IV), оборотне сальдо, сертифікати приймання, банківські виписки звіти про подальшу реалізацію отриманого товару та інші документи, які містяться в матеріалах справи (том І- V та том Х справи №826/19665/14).

Так, Позивачем надано Суду додаткові документи, з яких вбачається, що між Позивачем (Орендар), з однієї сторони, та ТОВ «Транс Термінал» (Орендодавець), з іншої сторони, укладено ряд Договорів оренди: № 2/2012 від 03.05.2012 р, № 3/2012 від 03.05.2012 р, № 4/2012 від 03.05.2012 р, № 8/2012 від 01.06.2012 р., № 9/2012 від 01.06.2012 р., № 10/2012 від 01.06.2012 р., № 11/2012 від 01.06.2012 р., № 12/2012 від 01.07.2012 р., № 13/2012 від 01.07.2012 р., № 14/2012 від 01.07.2012 р., № 15/2012 від 01.07.2012 р., у відповідності до вищезазначених Договорів, Позивач орендував частину складу, стелажі для розміщення металопродукції та козлові крани, які розміщені за адресою: вул. Лугова, 9, м. Київ.

Крім того, в матеріалах справи містяться особові справи працівників Позивача (довідки про доходи працівників, копії наказів, форма 1ДФ, копії сторінок журналу проходження інструктажу з техніки безпеки), з яких вбачається, що дані працівники раніше працювали в ТОВ «Запоріжметал Холдінг», а в подальшому переведені до Позивача.

Судом встановлено, що склад постачальника за договором поставки - ТОВ «Запоріжметал Холдінг» був розміщений за адресою: вул. Лугова, 9, м. Київ (склади Позивача).

Позивач зазначає, що перевезення металопродукції не відбувалось, натомість відбувалось переміщення товару за допомогою козлових кранів в межах одного складу із частини, яку займав постачальник, в частину складу, яку орендував ТОВ «МД Груп», що не заборонено законом та не потребує додаткових витрат та складання товарно-транспортних накладних.

Вищезазначене підтверджується умовами Договору поставки № 278/07/11 від 15.07.2011 р. та специфікаціями до договору, в яких адресою складу постачальника та складу покупця зазначена вул. Лугова, 9, м. Київ та підтверджується листом ТОВ «Запоріжметал Холдінг» № 122 від 23.04.2012 р., а також реєстраційним посвідченням № від 24.05.2012 р. про реєстрацію належного ТОВ «МД Груп» реєстратора розрахункових операцій за адресою складу-магазину: вул. Лугова, 9, м. Київ, за допомогою якого в подальшому фіксувались операції товариства щодо подальшої реалізації металопродукції третім особам.

Між Позивачем (Покупець), з одного боку, та ПП «Виробнича фірма «Роса» (Продавець), з іншого боку, було укладено Договір №Р-МД/127 від 27.11.2009 (надалі - Договір №Р-МД/127), у відповідності до умов договору, постачальник зобов'язувався поставити шлам електрокорунд.

У відповідності до пункту 5.5 даного Договору, продукцію повинен супроводжувати наступний пакет документів: товарно-транспортна накладна або залізнична накладна; пакувальний лист; сертифікат якості; висновок санаторно-епідеміологічного експертизи, ДСТУ, ГОСТ, ту, зазначених в Специфікаціях. Рахунок, накладна (рахунок-фактура) та податкова накладна надається протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки Товару.

Також, сторонами 27.12.2010 було підписано додаткову угоду до договору, згідно даної угоди сторони домовилися продовжити термін дії договору до 31.12.2011 р.

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №Р-МД/127 Позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору, специфікації №1, №3 - №11, видаткова накладна №РН-0000126 від 21.11.2011 р., рахунок-фактури №СФ-0028080 від 21.11.2011р., податкова накладна від 21.11.2011 №82.

Позивач в поясненнях зазначає, що товар, який придбався по Договору №Р-МД/127 Позивачем, згідно договору поставки № МД-303/123 від 01.12.2009 року продано ВАТ «Запоріжвогнетрив», який безпосередньо і отримував товар на складі ПП «ВФ «Роса», тобто ТОВ «МД ГРУП» придбавши товар у ПП «ВФ «Роса», який знаходився на складі ПП «ВФ «Роса», одночасно реалізувало цей же товар ВАТ «Запоріжвогнетрив», який і отримував товар та проводив його доставку залізницею самостійно.

Дослідивши матеріали справи Судом встановлено, що згідно Специфікацій №1, №3 - №11 вбачається, що вантажоотримувачем є ВАТ «Запоріжвогнетрив», що в свою чергу підтверджує пояснення Позивача, а отже, в свою чергу, свідчить про правомірність укладання угоди, оскільки угода з ПП «ВФ «Роса» спрямована на отримання прибутку та підтверджується реалізацією в подальшому товару.

Крім того, між позивачем (Покупець), з одного боку, та ТОВ «Стілфорт» (Постачальник), з іншого боку, було укладено договір №01092012 від 01.09.2012 р. на придбання металопродукції (надалі - Договір №01092012).

У відповідності до підпункту 6.1 даного договору, передбачено, що разом з товаром Постачальник зобов'язаний передати наступні документи: а) товаротранспортна (залізнична, видаткова накладна); б) податкова накладна; в) рахунок-фактури; г) сертифікат якості заводу-виробника.

На підтвердження факту реального існування фінансово-господарських правовідносин за договором №01092012 позивачем надано суду наступні документи: копія зазначеного вище договору: приймальні акти (склад): №85 від 31.01.2013 р., №84 від 31.01.2013 р., №81 від 31.01.2013 р., №80 від 31.01.2013 р., №83 від 31.01.2013 р., №82 від 31.01.2013 р., №79 від 31.01.2013 р., №75 від 31.01.2013 р., №77 від 31.01.2013 р., №76 від 31.01.2013 р., №1072 від 16.11.2012 р., №1079 від 15.11.2012 р., №1078 від 14.11.2012 р., №1077 від 13.11.2012 р., №1076 від 12.11.2012 р., №1075 від 12.11.2012 р., №978 від 30.10.2012 р., №977 від 30.10.2012 р., №993 від 31.10.2012 р., №991 від 30.10.2012 р., №985 від 31.10.2012 р., №б/н від 30.10.2012 р., №938 від 10.09.2012 р. та інші; видаткові накладні: №69 від 31.01.2013 р., №58 від 31.01.2013 р., №59 від 29.01.2013 р., №57 від 29.01.2013 р., №68 від 30.01.2013 р., №67 від 30.01.2013 р., №50 від 25.01.2013 р., №51 від 25.01.2013 р., №42 від 23.01.2013 р., №39 від 21.01.2013 р., №36 від 18.01.2013 р., №958 від 16.11.2012 р., №953 від 15.11.2012 р., №946 від 14.11.2012 р., №939 від 13.11.2012 р., №933 від 12.11.2012 р., №931 від 12.11.2012 р., №877 від 16.10.2012 р., №840 від 16.10.2012 р., №839 від 16.10.2012 р., №841 від 16.10.2012 р., №834 від 15.10.2012 р., №833 від 15.10.2012 р., №818 від 11.10.2012 р., №819 від 11.10.2012 р., №795 від 12.09.2012 р., №794 від 12.09.2012 р., №793 - 789 від 11.09.2012 р., №788 - 784 від 10.09.2012 р.; товарно-транспортні накладні: від 31.01.2013 р., від 29.01.2013 р., від 30.01.2013 р., від 25.01.2013 р., від 23.01.2013 р., від 21.01.2013 р., від 18.01.2013 р., від 16.11.2012 р., від 15.11.2012 р., від 14.11.2012 р., від 13.11.2012 р., від 12.11.2012 р., від 16.10.2012 р., від 15.10.2012 р., від 11.10.2012 р., від 12.09.2012 р., від 11.09.2012 р., від 11.09.2012 р., від 11.09.2012 р., від 10.09.2012 р., від 10.09.2012 р., від 10.09.2012 р. та інші, податкові накладні: від 10.09.2012 №92-97, від 11.09.2012 №98-101, від 11.09.2012 р. №102 - 105, від 11.10.2012 р. №40 та №41, від 15.10.2012 р. №52 №53, від 16.10.2012 р. №61, №96-№98, від 12.12.2012 р. №38 та №40, від 13.11.2012 р. №47, від 14.11.2012 р. №56, від 15.11.2012 №60, від 16.11.2012 р. №66, від 18.01.2013 р. №39, від 31.01.2013 р.: № 80, № 77, №57, від 30.01.2013 р. №76 - №75, від 29.01.2013 р. №67, від 29.01.2013 р. №66 -№65, від 25.01.2013 р. №5, від 23.01.2013 р. №49, від 21.01.2013 р. №42.

В матеріалах справи містяться пояснення заступ. головного бухгалтера, в яких останній зазначає, що в розділі 2 реєстру податкових накладних за січень 2013 р. було допущено помилку п/н№67 від 29.01.2013 на загальну суму 14 855,05 (ПДВ 2475,84) - було допущено описку: зазначено дату 30.01.2013р., проте, в реєстрі за березень 2013 року

Судом досліджено матеріали, а саме, Податкові декларації з ПДВ за період з 2011 року - 2013 рік та встановлено, що дійсно мали місце помилки в зазначених податкових звітностях, проте, Позивачем до початку перевірки були подані уточнюю декларації та виправлено відповідні помилки (том VII справи №826/19665/14).

Судом досліджено первісну документацію та встановлено, що в видаткових накладних, рахунках-фактури, актах здачі-приймання робіт, товарно-транспортних накладних, які послуги надавалися в даних документах всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах його господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів позивача були ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних контрагентів під час укладання та виконання договорів.

Крім того, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться копії установчих документів контрагентів Позивача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Крім того Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. ( абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для формування як валових витрат, так і податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Слід відмітити, що сторонами не заперечується та обставина, що на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами, контрагенти позивача та позивач, як юридичні особи, внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (в матеріалах справи містяться копії витягу з ЄДР) та зареєстровані платником податку на додану вартість, а первинна документація була підписана безпосередньо самими директорами товариства.

Крім того, в обґрунтування законності спірних податкових повідомлень-рішень відповідач посилається інформацію відносно контрагентів позивача, зокрема, відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності, що начебто встановлено актами перевірок таких суб'єктів господарювання та їх контрагентів.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, суд вважає звернути увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даними товариствами, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна вся первинна документація, яка підтверджує використання Позивачем отриманих послуг від контрагентів в межах господарської діяльності та приймання отриманого товару на склади, які знаходяться в оренді Позивача.

Отже, суд прийшов до висновку, що позивачем цілком правомірно сформовано у перевіряємий період валові витрати та податковий кредит з урахуванням взаємовідносин з контрагентами.

Також, суд звертає увагу, що правомірність та правильність нарахування податку на додану вартість у вересні - жовтні 2012 року, підтверджується довідкою Окружної податкової служби - центральний офіс з обслуговування великих платників податків державної податкової служби №1463/4010/2320/31991010 від 19.12.2012 р. про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «МД Груп» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів за вересень - жовтень 2012 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення - рішення від 05 грудня 2014 року за № , податкове повідомлення - рішення від 05 грудня 2014 року за № та податкове повідомлення - рішення від 05 грудня 2014 року за № - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05 грудня 2014 року за № Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5 254 534,00грн. (за основним платежем 4 203 627,00грн. та штрафна санкція - 1 050 907,00грн.).

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05 грудня 2014 року за № державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 5 739 007грн. (4 609 331,00грн. за основним платежем та 1 129 676,00грн. - штрафні санкції).

4. Скасувати податкове повідомлення-рішення форми «П» від 05 грудня 2014 року за № державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким ТОВ «МД Груп» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1 540 023,00грн.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Груп» () судові витрати в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук