Справа № 22-а-22509/11
Суддя: Коцюрба О. П.
Дата ухвалення: 2011-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Коцюрби О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Біла Церква про перерахунок доплати до пенсії та додаткової пенсії ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вказаним позовом. У позові зазначала, що вона проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, не працює. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 15 % мінімальної пенсії, як особі, віднесеної до ІV категорії та згідно ст. 39 вказаного вище закону проводиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Проте вказані доплати проводяться в значно меншому розмірі, здійснити перерахунок відповідач відмовився, тому позивачка просить визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати провести перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії з урахуванням: щомісячної надбавки до пенсії, яка повинна бути встановлена в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, щомісячної додаткової пенсії в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008 року та в подальшому проводити такі доплати у відповідності до діючого законодавства.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Визнано відмову відповідача щодо проведення перерахунку та виплати позивачці як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, доплат до пенсії відповідно до вимог ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною.

Зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачці додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, щомісячної доплати за проживання в зоні радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 22.05.2008 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка є особою, яка проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі як непрацюючий пенсіонер.

Згідно з Постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року смт. Рокитне віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоекологічного контролю, підвищуються у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відтак позивачка як непрацюючий пенсіонер, має право на таку доплату. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, така доплата проводиться відповідачем значно в меншому розмірі, який передбачений постановою KM України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і що випливає з огляду на розмір мінімальної заробітної плати в період виплати.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії, відповідно і позивачка має право на таку додаткову пенсію, разом з тим відповідачем такі вимоги щодо позивачки не виконуються. На це вказують встановлені обставини справи та розмір мінімальної пенсії за віком, який починаючи з 01.01.2008 року, встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (пенсіонерів).

Проте ця виплата здійснюється відповідачем з розрахункової величини 19 грн. 91 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категорій пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Таким чином, розмір доплати до пенсії, додаткової пенсії, нарахування та виплату яких позивачу проводить відповідач відповідно до вищевказаних нормативних актів, суперечить вимогам ст.ст. 39, 51 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позиція відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується виключно на положеннях постанов KM України, тоді як відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. На думку суду відповідач нараховував позивачці допомогу без врахування рішення Конституційного Суду України №10 рп/2008 від 22.05.2008 року, згідно яких призупинення, обмеження та скасування прав і свобод громадян є неконституційним.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Розмір доплати до пенсії, визначений вказаною вище постановою KM України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить вимогам ст.ст.39, 51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що стосувалися встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, зокрема в п.5.4 якого було встановлено, що ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» не мав обмежень щодо застосування положень ст.ст.39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає стаття 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Зі змісту ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсій за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір немає, тому суд не приймає до уваги положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірі пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, та пенсії як постраждалій внаслідок аварії на ЧАЕС. виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те. що відповідачем порушено права позивачки на отримання доплати до неї відповідно до положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і що право на доплату до пенсії на рівні однієї мінімальної заробітної плати позивачка набула з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Про це також вказано і в п. 3 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року.

Виходячи ї загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру доплати до пенсії у звязку з проживанням на радіоактивно забрудненій території, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно керуватися ст. ст. 39, 51 цього Закону, а не постановою Кабінету Міністрів України № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»,яка суперечать вимогам ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року необґрунтовані, оскільки зазначеною постановою встановлено розміри додаткової пенсії, доплати до пенсії в твердій грошовій сумі, що суперечить ст.ст. 39, 51 Закону України 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у постанові.

Суд першої інстанції прийняв постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч.5 ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцятиднів з моменту набрання законної сили.

Головуючий

Судді