Справа № 2а-75/09
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2011-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 р. Справа № 21466/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Багрій В.М., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області на постанову Застанівського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання бездіяльності незаконною, відшкодування збитків, стягнення матеріальної допомоги при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 28.01.2009 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про постановлення рішення, яким визнати бездіяльність по затримці невиконання судового рішення незаконною, стягнення із Заставнівської районної державної адміністрації на його користь 4269 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, в рахунок моральних збитків 23200 грн., стягнен0,,ня матеріальної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно постанови Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.08.2008 року його було поновлено на посаді завідувача сектором з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи. Вказує, що після постановлення рішення він звернувся до голови РДА ОСОБА_3 із проханням видати розпорядження на виконання рішення, на що останній постійно зволікав із видачею розпорядження. Після відкриття виконавчого провадження згідно постанови суду про поновлення на роботі відділом примусового виконання рішень суду, голова РДА розпорядження не видав, через що він був змушений звертатись із скаргою в ОДА, обласну прокуратуру, прокуратуру Заставнівського району. 17.10. 2008 року головою Заставнівської РДА було видано розпорядження про поновлення його на посаді завідувача сектором з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи апарату. Проте, голова Заставнівської держадміністрації, не виконуючи постанову суду про поновлення його на роботі, грубо порушив вимоги законодавства, положення Конституції України, чим заподіяв йому матеріальні та моральні збитки. Матеріальні збитки виразились в тому, що він в період, коли повинен був бути поновлений на роботі із 18.06.2008 по 17.10.2008 року, майже чотири місяці, не отримував заробітну плату. Рішення в частині стягнення зарплати за один місяць також не було виконано. Моральні збитки, також виразились і в тому, що порушувалось його основне конституційне право на працю, він змушений був потратити значні зусилля для звернення в різні інстанції з проханням прийняти міри для виконання судового рішення, була підірвана його ділова репутація, неотримання зарплати ускладнило тяжкі матеріальні обставини в сімї, які мали місце на той час через необхідність коштів на лікування дружини, навчання дітей.

Постановою Застанівського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2009 року адміністративний позов задоволено частково. Постановлено визнати бездіяльність Заставнівської районної адміністрації по затримці виконання постанови суду про поновлення працівника на посаді незаконною. Стягнути із Заставнівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 в рахунок заподіяних матеріальних збитків 4269 грн., в рахунок відшкодування моральних збитків 5480 грн.

В частині вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні відмовлено.

Не погодившись із постановою її оскаржила Заставнівська районна державна адміністрація Чернівецької області, вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує на те, що суд першої інстанції, виносячи рішення не врахував того факту, що постанову Заставнівського районного суду від 18.06.2008 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача сектору взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи апарату районної державної адміністрації виконано, про що свідчить розпорядження голови районної державної адміністрації від 17.10.2008 року № 127 ос «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді». Підставою прийняття розпорядження були постанова суду від 18.06.2008 року та заяви ОСОБА_2 від 17.10.2008 року. Перевірками, проведеними районною та обласною прокуратурами, порушень з боку районної державної адміністрації не виявлено.

Районною державною адміністрацією було подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду про скасування постанови Заставнівського районного суду від 18.06.2008 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2008 року викладені вимоги в апеляційній скарзі задоволено та скасовано постанову Заставнівського районного суду від 18.06.2008 року.

Позивачем не подано жодного доказу в підтвердження заподіяної шкоди. В позовній заяві не наведено ніяких фактів заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково.

Виносячи рішення в частині задоволення позовних вимог щодо заподіяння матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що згідно постанови Заставнівського районного суду від 18.06.2008 року позивач по справі поновлений на посаді завідуючого сектору взаємодії з правоохоронними органами оборонної та мобілізаційної роботи апарату РДА.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими для виконання на всій території України.

Судом першої інстанції було враховано те, що обовязковість судових рішень, що набрали законної сили, полягає в тому, що вони не можуть бути скасовані жодним органом (посадовою чи службовою особою), крім суду вищої інстанції. Обовязковість рішень є конституційною засадою судочинства (ст.129 Конституції України), відтворена в КАС як принцип адміністративного судочинства.

Статтею 256 КАС України передбачено, що негайно виконуються постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби - у межах стягнення за один місяць.

Судом першої інстанції було встановлено, що приймаючи судом постанову про поновлення ОСОБА_2 на посаді, суд припустився помилки, не вказавши про негайне виконання постанови, не постановивши додаткового рішення.

Проте, ст.77 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що рішення незаконно звільненого працівника виконується негайно. Виконання вважається завершеним з моменту фактичного допущення працівника до виконання попередніх обовязків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення.

Як видно із матеріалів справи, на виконання постанови суду про поновлення позивача на роботі Заставнівським районним судом було видано виконавчий лист і направлено на виконання в підрозділ примусового виконання рішень Головного Управління юстиції Чернівецької області.

Постановою старшого державного виконавця Смотр Д.О. від 12.08.2008 року відкрито виконавче провадження, боржнику надано строк для добровільного виконання до 19.08.2008 року. Згідно постанови старшого державного виконавця Смотр Д.О. від 02.09.2008 року із Заставнівської РДА стягнуто виконавчий збір в розмірі 850 грн. за невиконання виконавчого листа про поновлення позивача на посаді.

Судом першої інстанції вірно не було взято до уваги, як безпідставним, посилання відповідача по справі на те, що постанова суду про поновлення на роботі не була виконана, бо не було звернення ОСОБА_2, а також на те, що сектор був ліквідований.

Посилання відповідача по справі, що позивач по справі не зазнав матеріальних збитків, оскільки в період із 19.06.2008 року по 17.10.2008 року отримував допомогу в Центрі зайнятості, також вірно не було взято судом першої інстанції, оскільки виплата допомоги по безробіттю є соціальним захистом працівника, і не може звільняти відповідача по справі від відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.236 КзПП України в разі затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі працівнику виплачується середній заробіток або різниця в заробітку за час затримки.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції врахував і те, що оскільки середньомісячний заробіток позивача по справі за досліджуваний період складав 1072 грн. 80 коп., то розмір заподіяної шкоди становитиме 4269 грн.

Що стосується задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральних збитків, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Невиконання постанови суду про поновлення його на посаді призвело до підриву його ділової репутації, порушило його право на працю, ним було затрачено додаткові зусилля для звернення в різні інстанції, при тому, що звільнення його із роботи носило повторний характер (поновлення на роботі попередньо мало місце в січні 2007 року), а також на те, що бездіяльність відповідача по справі ускладнила матеріальне становище його сімї при важких сімейних обставинах.

Визнаючи частково розмір відшкодування моральних збитків, суд першої інстанції врахував загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобовязаний вчинити певні дії, це видача розпорядження головою РДА, в розмірі середньомісячного заробітку голови РДА, що становить 5480 грн.

Колегія суддів, в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральних збитків, з судом першої інстанції погоджується частково з наступних підстав.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В зв'язку з неправомірним звільненням та порушенням прав, позивачу по справі було заподіяно моральну шкоду, яка відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України підлягає відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом. При визначенні розміру цього відшкодування суд враховує ступінь і характер моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах стягнення на користь позивача по справі 1000 грн. моральної шкоди, в іншій частині цієї вимоги необхідно відмовити.

Оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, проте перебільшив суму моральної шкоди, колегія суддів визнає можливим змінити постанову, змінивши суму щодо відшкодування відповідачем по справі моральної шкоди, з метою повного захисту прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 195, ст.197, ч.1 п.2 ст. 198, ст.200, ст. 201, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області задоволити частково, а постанову Застанівського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2009 року в справі № 2а-75/09 змінити.

Визнати бездіяльність Заставнівської районної адміністрації по затримці виконання постанови суду про поновлення працівника на посаді незаконною.

Стягнути із Заставнівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 в рахунок заподіяних матеріальних збитків 4269 грн., в рахунок відшкодування моральних збитків 1000 грн.

В решті постанову Застанівського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2009 року в справі № 2а-75/09 залишити без змін.

Постанова апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.І. Богаченко

Суддя В.М. Багрій

Суддя Д.М. Старунський