Справа № 2а-5572/10
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"01" березня 2011 р. Справа № 2а-5572/10

номер рядка статистичного звіту 10.3.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області

на постанову Овруцького районного суду Житомирської області

від "01" листопада 2010 р. у справі № 2а-5572/10

за позовом ОСОБА_2, м.Овруч Житомирської області

до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області, м.Овруч Житомирської області

про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату допомоги як дитині війни ,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 01.11.2010р. у даній справі (а.с.11) позов було задоволено частково: визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області в частині визначення ОСОБА_2 розміру підвищення до пенсії за ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.04.2010р. по 31.05.2010р. в розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком, протиправними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної допомоги як дитині війни за період з 01.04.2010р. по 31.05.2010р. у розмірі не меншому, ніж це визначено ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; в решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.14), в якій просить її скасувати та залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.3 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" виплата надбавки до пенсії як дитині війни має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, до якого кошти Пенсійного фонду України не включаються, а тому оскільки Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області не може здійснювати виплату позивачці надбавки до пенсії за рахунок власних коштів, то, відповідно, воно і не є належним відповідачем у даній справі, проте, судом першої інстанції не було взято до уваги зазначені обставини, як і не було залучено до участі у справі належного відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА.

Позивачка письмових заперечень на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження.

З врахуванням приписів вищевказаної статті, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.10.2010р. ОСОБА_2 звернулась до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати їй щомісячної пенсії з підвищенням 30% від розміру мінімальної пенсії за віком як дитині війні за період з січня 2007р. по травень 2010р., тобто у розмірі, меншому, ніж це визначено ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", та зобов'язання відповідача сплатити різницю недоплаченої їй суми пенсії, як дитині війни, за період з січня 2007р. по травень 2010р. в розмірі 6424,10 грн. (а.с.1-2).

З наявних в матеріалах справи паспорту серії ВН №178744, виданого Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області 27.09.2002р., та посвідчення №161776 (а.с.6-7) вбачається, що ОСОБА_2 народилась 16.03.1939р., є пенсіонеркою та має статус дитини війни, в зв'язку з чим має право на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно змін, внесених Законом України від 28.12.2007р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (п.п.2 п.4.1 розділу ІІ) частину 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, вказані зміни визнано неконституційними, а отже ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має застосовуватись у чинній редакції.

Також, згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році для осіб, що втратили працездатність визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становить: 695 грн. - у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р., 706 грн. - у період з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р., 709 грн. - у період з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р., 723 грн. - у період з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р., 734 грн. - у період з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

У пункті 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. "Про Положення про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Тому, беручи до уваги те, що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачці мало проводитись нарахування та виплата підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, доводи відповідача про те, що він не являється розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому невзмозі здійснити виплату позивачці соціальної допомоги у встановлених законодавством порядку та розмірі, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює доплату до пенсії особам, які мають статус дитини війни, є Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2010 році не зупинено.

Отже, відповідач у 2010 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та провести ОСОБА_2 відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум щомісячного підвищення до пенсії за 2010 рік.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови (а.с.11), судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2007р. по 31.03.2010р., в зв'язку з чим судова колегія приходить до висновку, що, зважаючи на приписи наведених вище норм чинного законодавства й незаявлення позивачкою клопотання про відновлення пропущеного строку на звернення до суду, постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2007р. по 31.03.2010р. слід скасувати й залишити позовні вимоги за цей період без розгляду.

Крім того, судом першої інстанції позов було задоволено за період, починаючи з 01.04.2010р., проте, при цьому, судом не було враховано, що позов ОСОБА_2 був поданий 14.10.2010р., а отже підлягав залишенню без розгляду по 13.04.2010р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є протиправною, починаючи з 14.04.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачці підвищення до пенсії за період з 14.04.2010р. по 31.05.2010р. у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі з врахуванням приписів ст.ст.198,202 КАС України підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.100,197,198,202,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області (м.Овруч Житомирської області) задовольнити частково.

Скасувати постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 01.11.2010р. у справі №2а-5572/10 в частині задоволення позовних вимог за період з 01.04.2010р. по 13.04.2010р., а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2007р. по 31.03.2010р., залишивши позовні вимоги за вказані періоди без розгляду.

Абзаци перший-четвертий резолютивної частини постанови викласти в такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області в частині визначення ОСОБА_2 розміру підвищення до пенсії за ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 14.04.2010р. по 31.05.2010р. в розмірі, меншому ніж 30% мінімальної пенсії за віком, протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни за період з 14.04.2010р. по 31.05.2010р. у розмірі не меншому, ніж це визначено ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

В частині вимог за період з 01.01.2007р. по 13.04.2010р. позов залишити без розгляду."

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 3 прим. (прост.):

1 - до справи,

2 - позивачці (11100, АДРЕСА_1),

3 - відповідачу (11100, м.Овруч, вул.Леніна,12 Житомирської області)