Справа № 806/2032/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м.Житомир справа № 806/2032/15

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Липа В.А.,

секретар судового засідання Костарчук О.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання неправомірним затягування розгляду звернення, зобов'язання розглянути звернення від 27.03.2015,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірним затягування Головним управлінням Держземагентства в Житомирській області розгляду звернення позивача;

- зобов'язати Державне агентство земельних ресурсів України в особі Головного управління Держземагентства в Житомирській області розглянути звернення позивача від 27.03.2015 з доданими документами по суті.

В обґрунтування позову зазначає, що у відповідача не було беззаперечних підстав для відмови йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки вимоги ч.6 ст.118 Земельного кодексу України були дотримані в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в його задоволенні відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 було подано до Головного управління Держземагентства в Житомирській області заяву про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га на території Коростишівського району Житомирської області.

До заяви додано копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та графічний матеріал.

В свою чергу Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області листом від 16.04.2015 за №19-6-0.21-6271/2-15 було рекомендовано позивачу прикласти чітке викопіювання, яке надасть можливість визначити місце розташування земельної ділянки і повторно подати заяву на розгляд до Головного управління.

17.04.2015 позивачем було надано викопіювання від 14.04.2015 № 34-612-0.2-1696/2-15 Відділу Держземагенства у Коростишівському районі, та викопіювання від 14.04.2015 № 34-612-0.2-1701/2-15 Відділу Держземагнества у Коростишівському районі.

Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області листом від 21.04.2015 № 19-6-0.21-6272/2-15 рекомендовано повторно звернутись до управління та прикласти усі необхідні документи передбачені законодавством.

Головним управлінням було направлено запит від 14.05.2015 № 23-6-0.21-7399/2-15 до відділу Держземагенства у Житомирській області для встановлення відомостей про земельні ділянки, та отримано відповідь від 15.05.2015 № 22-612-0.3-2191/2-15.

20.05.2015 за № 453/21/02-17 від міського голови Коростишівської міської ради надійшов лист до головного управління Держземагенства у Житомирській області, що ділянка зазначена у заяві ОСОБА_1не відноситься до земель міської ради.

Крім того, головою комісії з реорганізації Михалець В.М. надано відповідь № Х-160/0-270/6-15 від 22.05.2015 ОСОБА_1 на подані ним заяви, у якій з огляду на подані до заяв ОСОБА_1 різні викопіювання земельних ділянок які були долучені до заяв, позивачу було запропоновано надати заяву з відповідним викопіюванням земельної ділянки яку ОСОБА_1 бажає отримати.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо безпідставного затягування розгляду звернення/заяви від 27.03.2015 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.2013 №40, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2013 за №260/22792, внесено зміни до Положення про Головне управління Держземагентства в області, яким передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

Відповідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частина 6 статті 118 ЗК України надає право особі зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки визначати бажане місце розташування земельної ділянки, однак, дана норма одночасно і зобов'язує таку особу надати органу, що розглядає клопотання, графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування обраної заявником земельної ділянки.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що згідно поданих позивачем графічних матеріалів до заяви від 27.03.2015 місце розташування земельної ділянки ідентифікувати не можливо, оскільки викопіювання не містить координат місцевості, інформації до якої сільської ради відноситься. В свою чергу обов'язку на самостійне визначення місця розташування у відповідача не має. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачем було розглянуто усі звернення ОСОБА_1 та надано відповідні відповіді з рекомендаціями, за якими позивачеві необхідно було усунути недоліки.

З огляду на те, що без ідентифікації місця розташування земельної ділянки неможливо перевірити відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З'ясування зазначеного є обов'язковим для вирішення питання про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п. 7 ст. 118 ЗК України).

З огляду на викладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа