Справа № 2-а-36/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"09" березня 2011 р. Справа № 2-а-36/11

номер рядка статистичного звіту 10.3.1

Колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Пасічник С.С.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області, смт Любар Житомирської області

на постанову Любарського районного суду Житомирської області

від "21" січня 2011 р. у справі № 2-а-36/11

за позовом ОСОБА_2, с.Березівка Любарського району Житомирської області

до Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області, смт Любар Житомирської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 21.01.2011р. у даній справі (а.с.17-18) позов було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі підвищення пенсії ОСОБА_2 в період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за виключенням суми фактично проведених виплат; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою (а.с.21-22), в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, посилається на те, що дане рішення не відповідає нормам чинного законодавства, так як в його мотивувальній частині є суттєві невідповідності висновків щодо наявних матеріалів справи, тобто порушено вимоги ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, а також всупереч приписам ст.163 КАС України в мотивувальній частині даного рішення відсутнє посилання на те, які норми законодавства були порушені відповідачем; крім того, порушено приписи ст.8 Конституції України, ст.ст.9,159 КАС України; до того ж, на думку відповідача, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, може застосовуватись виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, але не до розмірів підвищень до пенсій, передбачених іншими законами, зокрема, ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; крім того, виплата надбавки до пенсії як дитині війни має здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, до якого кошти Пенсійного фонду України не включаються, а отже, Управління Пенсійного фонду України в Романівському районі Житомирської області не може здійснювати виплату позивачці надбавки до пенсії за рахунок власних коштів.

Позивачка письмових заперечень на апеляційну скаргу суду не подала.

Позивачка або її представник та представник відповідача в засідання суду не з'явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованою кореспонденцією судових повісток та копій ухвал суду та заява представника позивачки ОСОБА_3 про розгляд справи за його відсутності (а.с.29-31).

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних статей, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.01.2011р. ОСОБА_2 звернулась до Любарського районного суду Житомирської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області про визнання бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати їй в повному обсязі підвищення пенсії в період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2010р. відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням щомісячної підвищеної на 30% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2010р. відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням вже здійснених виплат (а.с.2-3).

З наявного в матеріалах справи посвідчення №001295 (а.с.5) вбачається, що ОСОБА_2 має статус дитини війни та має право на пільги відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18.11.2004р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно змін, внесених Законом України від 28.12.2007р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (п.п.2 п.4.1 розділу ІІ) частину 1 статті 6 викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни".

Однак, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, вказані зміни визнано неконституційними, а отже ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має застосовуватись у чинній редакції.

Судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, і не підлягає застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус дитини війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з огляду на таке.

Згідно з ч.3 статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999р. №966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

З вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є основою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на підвищення пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Розмір прожиткового мінімуму у 2010 році для осіб, що втратили працездатність визначено статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становить: 695 грн. - у період з 01 січня 2010р. по 31 березня 2010р., 706 грн. - у період з 01 квітня 2010р. по 30 червня 2010р., 709 грн. - у період з 01 липня 2010р. по 30 вересня 2010р., 723 грн. - у період з 01 жовтня 2010р. по 30 листопада 2010р., 734 грн. - у період з 01 грудня 2010р. по 31 грудня 2010р.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

У пункті 8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. "Про Положення про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Тому, беручи до уваги те, що згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України №121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови №1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачці мало проводитись нарахування та виплата підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, доводи відповідача про те, що він не являється розпорядником коштів Державного бюджету України, а тому невзмозі здійснити виплату позивачці соціальної допомоги у встановлених законодавством порядку та розмірі, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Законом, який встановлює доплату до пенсії особам, які мають статус дитини війни, є Закон України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2010 році не зупинено.

Отже, відповідач у 2010 році повинен діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та провести ОСОБА_2 відповідні нарахування та виплати з врахуванням фактично виплачених сум щомісячного підвищення до пенсії за 2010 рік.

При цьому, суд враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В позовній заяві позивачкою було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду й, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови Любарського районного суду Житомирської області, судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання та, як наслідок, відмовлено в задоволенні позову за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.06.2010р.

Проаналізувавши вищевказані обставини справи в сукупності з нормами чинного законодавства та наявними у справі доказами, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, про відмову в задоволенні клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду, враховуючи його недоведення належними доказами, а також той факт, що виплати пенсій мають щомісячний характер, а тому позивачка про порушення свого права повинна була бути обізнаною на час отримання пенсії.

Проте, зважаючи на приписи ст.ст.99,100 КАС України, за наведених обставин, суд першої інстанції повинен був залишити позов у вказаній частині без розгляду, а не відмовляти в задоволенні позову, в зв'язку з чим постанова Любарського районного суду Житомирської області в частині відмови в позові за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.06.2010р. підлягає скасуванню, а позов у вказаній частині - залишенню без розгляду.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивачки починаючи з 01.07.2010р., проте, суд не врахував, що позов останньою був поданий 12.01.2011р., а отже, з огляду на вже наведені вище у цій постанові висновки щодо необґрунтованості клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду, підлягав залишенню без розгляду по 11.07.2010р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, є протиправною, починаючи з 12.07.2010р.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, судова колегія приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає у невиплаті позивачці підвищення до пенсії за період з 12.07.2010р. по 31.12.2010р. у розмірі, встановленому ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За наведеного, постанова суду першої інстанції у даній справі з врахуванням приписів ст.ст.198,201 КАС України підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.100, 195, 197, 198, 201, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області задовольнити частково.

Постанову Любарського районного суду Житомирської області від 21.01.2011р. в частині задоволення позову за період з 01 липня 2010р. по 11 липня 2010р. та в частині відмови в позові за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.06.2010р. скасувати й залишити позов у вказаних частинах без розгляду.

В решті постанову Любарського районного суду Житомирської області від 21.01.2011р. у даній справі залишити без змін.

Викласти резолютивну частину постанови в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі підвищення пенсії ОСОБА_2 в період з 12.07.2010р. по 31.12.2010р. відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в період з 12.07.2010р. по 31.12.2010р. відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за виключенням суми фактично проведених виплат.

Позов в частині вимог за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 11 липня 2010р. - залишити без розгляду."

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.С. Пасічник

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_1

Віддрук. 4 прим.:

1 - в справу,

2 - позивачці (вул.Калініна, 22, с.Березівка, Любарський район, Житомирська область, 13152),

3 - представнику позивачки ОСОБА_3 (вул.Леніна, 36, смт Любар, Житомирська область),

4 - відповідачу (вул.Леніна, 52, смт Любар, Житомирська область, 13100)