Справа № 826/14148/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2015 року № 826/14148/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління

юстиції у м. Києві

про скасування постанови

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач) про скасування постанові від 30.06.2015 ВП №43111901 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем винесено постанову з грубим порушенням норм чинного законодавства України, так як Позивачем виконано рішення суду в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли заперечення від Відповідача, в яких останній проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Відповідачем зазначено, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем в рамках виконавчого повноваження та у відповідності до вимог закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

На виконанні у відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження ВП № 43111901 стосовно виконання виконавчого листа від 25.10.2013р. по справі №826/6309/13-а Київського апеляційного адміністративного суду про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 р. №698.

Так, 06 травня 2014 року до Відповідача надійшло повідомлення від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкладення виконавчих дій відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з находженням постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2014 р. до Фонду 05.05.2014 р., внаслідок чого Фонд позбавлений можливості виконати постанову протягом 7 днів.

У зв'язку з вищезазначеними підставами 07.05.2014 р. Відповідачем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 12.05.2014 р.

Державним виконавцем 13 травня 2014 року винесено та направлено вимогу до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в п'ятиденний термін з дня отримання даної вимоги, вчинити дії щодо повернення непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 року № 698.

Листом від 19.05.2014 р. №09-2684/14 Позивачем повідомлено, що останнім вчинено дії щодо повернення непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійних активів, а саме, Фондом було прийнято розпорядження від 13.05.2015 р. №1-р, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Лемеша М.В. повернути НТ «ВНПФ «ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351,45 грн., .в зв'язку з чим рішення згідно з виконавчим листом від 25.10.2013 р. №826/6309/13-а виконано Фондом в повному обсязі. Також в листі зазначено, що з вказаною вище інформацію Фонд проінформував державного виконавця Бучка В.В. листом від 13.05.2014 р. №09-2551/14, в якому Фонд також просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем 23 травня 2014 року направлено відповідь на заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.05.2014 № 09-2684/14, в якій вказано, що станом на 23.05.2014 р. пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 року № 698, не повернуті непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ», у зв'язку з чим вищезазначене рішення суду боржником не виконано, підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Також, 23 травня 2014 року держаним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.07.2014 р. по справі №826/7685/14 скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 23 травня 2014 року №ВП 43111901.

Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. по справі № 826/7685/14 апеляційну скаргу третьої особи НП «ВНПФ «ВСІ» - задоволено та в задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, треті особи НП «ВНПФ «ВСІ», ПАТ «Банк «Таврика» про скасування постанови від 23 травня 2014 року ВП№43111901 - відмовлено.

Листом від 29 січня 2015 року державним виконавцем враховуючи постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. по справі № 826/7685/14 повідомлено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про сплату штрафу в сумі 680,00 грн. на реквізити Відповідача.

Окрім цього, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позивною заявою щодо визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, а саме: зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження №43111901.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 р. по справі №826/11091/14 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року - без змін, оскільки боржником рішення суду не виконано, а тому підстави для завершення виконавчого провадження відсутні.

Старшим державним виконавцем Бучком В.В. 10 червня 2015 року винесено вимогу, якою зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в п'ятиденний термін з дня отримання даної вимоги, повернути непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 року № 698.

Постановою від 30.06.2015 р. ВП №43111901 Відповідачем накладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб штраф у розмірі 1360,00 грн. за невиконання вимоги від 10.06.2015 р.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 5 Закону № 606-XIV передбачена обов'язковість вимог державного виконавця, відповідно до частини першої якої вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом (частина третя статті 5 Закону № 606-XIV).

Обов'язки і права державних виконавців передбачені статтею 11 Закону № № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 13 частини третьої Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі передбачена статтею 89 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (частина друга статті 89 Закону № 606-XIV).

Так, Позивач зазначив, що на його думку рішення суду ним виконано в повному обсязі та у встановлені строки, оскільки Фондом було прийнято розпорядження від 13 травня 2014 року № 1-Р, яким зобов'язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Таврика" Лемеша М.В. повернути Непідприємницькому товариству "Відкритий недержавний пенсійний фонд "ВСІ" пенсійні активи у розмірі 2 310 351,45 грн.

Водночас, Відповідачем у зв'язку з не поверненням непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійних активів у розмірі 2 310 351,45 грн., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно банківського вкладу від 29.07.2010 р. №698, винесено постанову від 23.05.2014 р. про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн., оскільки рішення суду Фондом фактично не виконано.

Як зазначалось вище, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. по справі № 826/7685/14 в задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, треті особи НП «ВНПФ «ВСІ», ПАТ «Банк «Таврика» про скасування постанови від 23 травня 2014 року ВП№43111901 - відмовлено.

Отже, враховуючи вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. по справі № 826/7685/14 Відповідачем направлено лист від 29.01.2015 р. про сплату штрафу в сумі 680,00 грн.

В свою чергу, Позивач звернувся до суду з позивною заявою щодо визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, а саме: зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження №43111901.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 р. по справі №826/11091/14 позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2015 року - без змін, оскільки боржником рішення суду не виконано, а тому підстави для завершення виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, 10 червня 2015 року старшим державним виконавцем Бучком В.В. винесено вимогу, якою зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в п'ятиденний термін з дня отримання даної вимоги, повернути непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 року № 698.

Проте, Позивачем вказана вимога виконана не була, а посилання на те, що на виконання вимоги державного виконавця було видано розпорядження, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки кошти в дійсності повернуті не були.

Так, суд наголошує, що згідно виконавчого листа №826/6309/13-а Позивача зобов'язано особисто виконати рішення суду від 16 жовтня 2013 року та повернути пенсійні активи у сумі 2 310 351,45 грн. НПФ "ВСІ" як їх законному розпоряднику, а отже, дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у виданні розпорядження, адресоване третій особі, що не є зобов'язаною за рішенням суду, не є виконанням рішення суду.

Частиною 5 статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як встановлює частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів поважності причин невиконання боржником рішення суду.

Враховуючи вище викладене, за відсутності в матеріалах справи доказів поважності причин невиконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виконавчого листа від 25.10.2013р. по справі №826/6309/13-а Київського апеляційного адміністративного суду про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повернути непідприємницькому товариству «Відкритий недержавний пенсійний фонд ВСІ» пенсійні активи у розмірі 2 310 351 (два мільйони триста десять тисяч триста п'ятдесят одну) грн. 45 коп., розміщених у публічному акціонерному товаристві «Банк «Таврика» згідно договору банківського вкладу від 29.07.2010 р. №698, Суд приходить до висновку про правомірність накладення на позивача штрафу у розмірі 1 360,00грн. та відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця відділу Ддржавної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 30.06.2015 року ВП №43111901 про накладення штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 122, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук