Справа № 806/2413/15
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"27" серпня 2015 р. Справа № 806/2413/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, зобов'язання виплатити кошти ,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області та Державної судової адміністрації України щодо незаконної відмови у виплаті йому відпускних в січні та лютому місяці 2015 року та несвоєчасній виплаті відпускних. Також просить зобов'язати відповідачів виплатити йому 36 563 грн. невиплачених відпускних та 25000 грн. за завдану моральну шкоду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що в порушення ст.21 Закону України "Про відпустки" та Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" Територіальним управління Державної судової адміністрації в Житомирській області не було проведено своєчасної виплати відпускних. Крім того, розмір відпускних було нараховано за наказами №01-в від 05.01.2015 року та №07-в від 02.02.2015 року на загальну суму 2 317 грн., тим самим порушуючи його трудові права як в частині строків виплати відпускних, так і в частині розміру відпускних, що суперечить вимогам трудового законодавства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працює на посаді судді Коростенського міськрайонного суду з 21.10.1979 року до теперішнього часу.

Відповідно до наказу голови Коростенського міськрайонного суду в Житомирській області від 05.01.2015 року №01/в позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарні дні (17 робочих днів) (а.с. 32).

Згідно розрахункового листа планова кількість робочих днів у січні 2015 року - 19 робочих днів, з них: відпрацьовано - 2 робочі дні, відпустка - 17 робочих днів. Суддівська винагорода на повний робочий місяць складає 1 228,50 грн., оклад - 1 218,00 грн., надбавка згідно Чорнобильського Закону ст.39 ч.1 - 10,50 грн. Отже, розмір відпускних становить 1099,18 грн. (1 228,50/19 х 17=1099,18 грн.) (а.с. 40).

Також, відповідно наказу голови Коростенського міськрайонного суду в Житомирській області від 02.02.2015 року № 07/в позивачу було надано частину щорічної основної відпустки та частину додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 26 календарних днів (21 робочий день) (а.с.12).

Згідно розрахункового листа планова кількість робочих днів у лютому 2015 року - 21 робочий день. Суддівська винагорода на повний робочий місяць складає 1 218,00 грн. Отже, розмір відпускних становить 1 218,00 грн. (1 218,00/21 х 21=1218,00 грн.) (а.с. 41).

Не погоджуючись з даними нарахуваннями, позивач звернувся з відповідними заявами (а.с.10,11) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області та Державної судової адміністрації України.

Проте, в задоволенні його вимог щодо перерахування та виплаті відпускних було відмовлено, з посиланням на те що повноваження позивача закінчилися в минулому році, до прийняття рішення про його звільнення (відставку) виплата суддівської винагороди має здійснюватися в розмірі однієї мінімальної заробітної плати з урахуванням ч.9 ст.129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Згідно з підпунктом 5 додатку 2 рішення Ради суддів України від 23.03.2012 року № 18, суддівська винагорода розраховується, як для щорічної оплачуваної відпустки так і додаткової оплачуваної відпустки з урахуванням положень ст.129 Закону (а.с.14,15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції на час виникнення правовідносин), матеріальне та соціально-побутове забезпечення суддів, які є складовими статусу суддів, визначаються виключно законами України.

Саме на реалізацію гарантій незалежності суддів у частині умов і розмірів оплати праці суддів спрямовано запровадження суддівської винагороди, яка регулюється Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, "Про Конституційний Суд України" від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Це кореспондується із положеннями ч.3 ст.8 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, згідно з якими умови розміру оплати праці суддів визначаються законами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в даному випадку є спеціальними нормами, які регулюють оплату праці суддів у вигляді суддівської винагороди, з огляду на що судом не приймаються до уваги посилання позивача на Закон України "Про відпустки" та Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Підпунктом 1 пункту 36 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VІІІ від 28.12.2014 року, який вступив в силу з 01.01.2015 року, доповнено статтю 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" частиною дев'ятою.

Так, відповідно до ч.9 ст.129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2453-VI), судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Разом з тим, ч.ч.1,4 ст.102 Закону № 2453-VI передбачено, що суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років. Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років.

Виходячи з матеріалів справи позивачу виповнилося 65 років 13 травня 2014 року, однак до даного часу він не звільнений із займаної посади.

Таким чином, з урахуванням ч.9 ст.129 Закону № 2453-VI, виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за повний календарний місяць здійснюється з наступного дня після досягнення суддею шістдесяти п'яти років.

Відповідно до ст.130 Закону № 2453-VI (в редакції від 28.12.2014 року) суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

При цьому, згідно з пунктом 5 додатку 2 рішення Ради суддів України від 23.03.2012 року № 18 суддівська винагорода розраховується, як для щорічної оплачуваної відпустки, так і додаткової оплачуваної відпустки з урахуванням положень ст.129 № 2453-VI.

Тобто, за період основної відпустки судді виплачується суддівська винагорода у розмірі передбаченому ст.129 Закону № 2453-VI з урахуванням вимог положення абзацу 6 пункту 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 2453-VI, у розрахунку на кількість робочих днів перебування судді у відпустці протягом відповідного місяця. При цьому розмір суддівської винагороди повинен визначатися у розрахунку на повний місяць, у якому суддя знаходиться у відпустці, а не на період.

Як встановлено вище, відповідно до наказів голови Коростенського міськрайонного суду від 05.01.2015 року №01/в та від 02.02.2015 року №07/в позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 24 календарних днів (17 робочих днів, згідно наказу від 05.01.2015 року №01/в) та частину щорічної основної відпустки та частину додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 26 календарних днів (21 робочий день, згідно наказу від 02.02.2015 року №07/в).

Таким чином, враховуючи викладене та вимоги ч.3, 9 ст.129 та ст.130 Закону № 2453-VI (у відповідній редакції), територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Житомирській області була правомірно нарахована та виплачена суддівська винагорода в розмірі однієї мінімальної заробітної плати із розрахунку за повний календарний місяць - 1218,00 грн. та матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 12180,00 грн.

Крім того, положеннями ст.115 Кодексу законів про працю передбачено, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Встановлено, що територіальним управлінням заробітна плата суддям та працівникам апарату суду виплачується 15 та 30 числа кожного місяця.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області є державним органом, фінансове обслуговування якого здійснює Головне управління Державного казначейської служби України в Житомирській області.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ від 05.01.2015 р. № 01/в Коростенського міськрайонного суду Житомирської області щодо надання частини щорічної відпустки та матеріальної допомоги ОСОБА_3 надійшов на адресу територіального управління 16.01.2015 року.

Отже, згідно п.1 та п.2 наказу голови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.01.2015 р. № 01/в ОСОБА_3 територіальним управлінням була вчасно нарахована та 30.01.2015 р. виплачена суддівська винагорода.

Оскільки при нарахуванні та виплаті відпускних позивачу в січні та лютому місяці 2015 року його права відповідачем порушені не були, тому вимоги позивача про стягнення завданої моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів ті обставини, на яких грунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваних дій доказана повністю.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: В.В. Євпак

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11501

3- відповідачу/відповідачам: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області майдан Соборний, 1,м.Житомир,10014 Державна судова адміністрація України вул. Липська, 18/5,м. Київ,01601

- ,