Справа № 2-а-9820/11
Суддя: Майборода С. М.
Дата ухвалення: 2011-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-9820/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2011 року Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Криворученко Д.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29 червня 2011 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо перерахунку та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення 3 категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком;

- зобовязання відповідача провести перерахунок та виплачувати додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення 3 категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з рівності мінімального розміру пенсії за віком до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи із 30 грудня 2010 року та в подальшому довічно.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2011 року відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за даним позовом.

Справа розглядається, відповідно до приписів ст.1832 КАС України, в порядку скороченого провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі та без проведення судового засідання.

Від сторони відповідача надійшли заперечення, які зводяться до того, що позивач перебуває на обліку в УПФУ Чернігівського району та отримує пенсію за віком. Порядок нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, яка виплачується особам віднесеним до 3 категорії, встановлений Постановою КМУ №530 від 28.05.2008 року і цей розмір становить 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а твердження позивача, що УПФУ порушуються її права, не мають жодних правових підстав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачем є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивач народилась 15 жовтня 1952 року, є пенсіонером, перебуває на обліку в УПФУ Чернігівського району, являється особою, яка постійно проживає на території гарантованого добровільного відселення 3 категорії, про що свідчить паспорт громадянина України, відповідне посвідчення та довідка виконавчого комітету сільської ради.

Враховуючи те, що позивач є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю.

Статтею 49 Закону №796-XII передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)державної пенсії; б)додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 статті 67 Закону №796-XII встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 51 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування(далі - Закон №1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Статтею 28 вказаного Закону України також передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При цьому, в частині 2 статті 5 Закону №1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи те, що нормами цього Закону встановлений розмір мінімальної пенсії за віком, а дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону, суд приходить до висновку, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не може визначатись розмір мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону № 1058-IV встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами положення частини 3 статті 28 Закону №1058-IV, не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших повязаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Позицію сторони відповідача, викладену в письмових запереченнях, суд рахує не обґрунтованою та хибною, оскільки виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконним актами при вирішенні цього спору слід виходити з того, що при нарахуванні та виплаті позивачу зазначеної додаткової пенсії підлягають застосуванню положення спеціального Закону України від 28.02.1991 р. №796-XII, в якому законодавець чітко зазначив їх розміри.

Враховуючи те, що нормами зазначеного Закону встановлений розмір додаткової пенсії, а дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону, суд приходить до висновку, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не може визначатись інший розмір.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофистаттею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон №231-V від 5 жовтня 2006 року).

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із позицією позивача щодо порушення її права на отримання гарантованої державою додаткової пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

УПФУ в Чернігівському районі не надало суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача за період із 30 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року, є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Суд враховує положення п.4 Прикінцевих положень Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік (із змінами згідно Закону № 3491-V1 від 14.06.2011), відповідно до якого положення ст. 51 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиможливо застосувати до спірних правовідносин до 18.06.2011 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача нараховувати та виплачувати додаткову пенсію в подальшому довічно, слід відмовити, оскільки статтею 2 КАС України не передбачено захист прав на майбутнє.

Позивач, як особа, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції, звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 49, 51, 67, 71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п.4 Прикінцевих положень Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік, ст.ст.2, 9, 21, 71, 99, 102, 158-163, 1832, 185-186, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю , задовольнити частковому.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі, що постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення 3 категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, як особі віднесеної до 3 категорії, з розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком, у відповідності до ст.ст.51, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 30 грудня 2010 року по 18 червня 2011 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняз урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2