Справа № 408/5753/12
Суддя: Свистунова О. В.
Дата ухвалення: 2013-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/5753/12
Провадження №2-а/210/21/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2013 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_4 ради про зобов»язання здійснити приватизацію , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 28.11.2011 року вона отримала відмову у наданні дозволу на приватизацію усієї секції № 18 у гуртожитку по вул.. ХХІІ Партз»їзду, будинок № 35 у м. Кривому Розі, мотивовану тим, що вона та члени її сім»ї зареєстровані у кімнатах № 114,115,116 жилою площею 38,3 м.кв. в секції №18 гуртожитку комунальної власності по вул.. ХХІІ Партз»їзду, буд.35 в м. Кривому Розі. Ордер №25 на заселення вказаних кімнат було, відповідно до діючих норм щодо жилої площі видано 27.05.2009 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, даний ордер не оспорювався. Однак фактично, сім»я позивачки з 2000 року займає всю секцію № 18, яка скаладається з 6 кімнат, жилою площею 70,6 м.кв. Позивачка вважає, що вона відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешкнців гуртожитків» має право на приватизацію усієї секції де вона проживає, а тому і просить зобов»язати відповідача здійснити приватизацію секції №18 будинку №35 по вул.. ХХІІ Партз»їзду в м. Кривому Розі на її ім»я. Безоплатно приватизувати 73 кв.м. житлового приміщення згідно до санітарних норм визначених законом секції №18 будинку №35 по вул.. ХХІІ Партз»їзду в м. Кривому Розі. Платно приватизувати 21,2 кв.м секції №18 будинку №35 по вул.. ХХІІ Партз»їзду в м. Кривому Розі надлишкової площі яка перевищує санітарну норму визначену законом зі сплатою в розстрочку на 10 років та сплатою 10 відсотків суми, що підлягає виплаті.

В судових засіданнях позивача підтримувала заявлені нею вимоги, уточнювати чи змінювати їх не бажала.

Представник позивачки ОСОБА_1, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності також підтримав заявлені у адміністративному позові вимоги, вважав, що даний позов викладений та правомірно заявлений в рамках Кодексу адміністративного судочинства України, наполягав на його розгляді в суді саме на підставі КАС України та задоволенні заявлених вимог у повному обсязі, які змінювати, уточнювати не бажав.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності заперечувала проти задоволення судом заявлених вимог. Однак зазначила, що ними не оспорюється право позивачки на приватизацію приміщення, що остання займає на законних підставах, тобто на підставі ордеру від 27.05.2009 року у розмірі 38,3 м.кв.

Вислухавши пояснення позивача, пояснення представника позивача, представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У відповідності до ч.2, 3 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених КАС України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 разом із сином перебувала на реєстраційному обліку у будинку маневрового фонду №35 по вул.. ХХІІ Партз»їзду у м. Кривому Розі, де згідно з тимчасовим ордером від 25.10.2000 року № 117 займала шість кімнат житловою площею 73,25 м.кв. Відповідно до рішення виконкому Криворізької міської ради від 13.06.2006 року № 371 зазначеному будинку маневрового фонду надано статус гуртожитку. 27.05.2009 року позивачці та членам її сім»ї (3 особи), відповідно до діючих норм щодо жилої площі (п.12 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року № 208, згідно до якого жила площа в гуртожитку надається в розмірі не менше 6 кв.м. на одну особу; ст.. 47 ЖК Української РСР встановлено норму жилої площі у розмірі 13,65 кв.м. на одну особу), Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради видано ордер №25 на заселення кімнат 3-х кімнат № 114,115,116 секції № 18, житловою площею 38,3 м.кв. і даний ордер не оспорювався.

Відповідно до письмової відповіді направленої на адресу позивчаки відповідачем зазначено, що виконком районної у місті ради не має можливості вирішити питання приватизації всієї секції. Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача зазначила, що ними не заперечується щодо приватизації позивачкою приміщення, яке остання займає на законних підставах, тобто на підставі ордеру від 27.05.2009 року у розмірі 38,3 м.кв.

Однак, суду не надано доказів, що на час розгляду справи, позивачкою приватизоване житлове приміщення, яке вона та члени її сім»ї займають на підставі ордеру від 27.05.2009 року у розмірі 38,3 м.кв. чи вона звернулась з питання приватизації вказаної частини житлового приміщення гуртожитку.

У відповідності до ст.ст.1, 3 Конституції України, Україна є соціальною, правовою державою, в якій найвищою соціальною цінністю визнається людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека; зміст і спрямованість діяльності держави в соціальній сфері визначають права і свободи людини та їх гарантії.

Одним із Конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов'язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату, що передбачено ч.ч.1, 2 ст.47 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.1, ч.1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 м2 загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 м2 на сім'ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Як зазначено в абз.5-6 п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010, встановлення зазначеної санітарної норми для безоплатної приватизації житла є законодавчою гарантією держави забезпечити справедливу передачу громадянам України у власність державного житлового фонду на рівних умовах і в рівних розмірах.

Наведена норма Закону після набрання чинності Конституцією України безпосередньо реалізує конституційну вимогу щодо рівності громадян перед законом, не допускає дискримінації громадян України залежно від площі житла, яке вони займали у державному житловому фонді на момент приватизації, забезпечує конституційну гарантію реалізації права на житло шляхом набуття його у власність (ч.1 ст.24, ч.1 ст.47 Основного Закону України).

Згідно з п.3.3 вищезазначеного Рішення безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду у відповідності до ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Наведене кореспондується з Житловим кодексом України. Згідно з нормами ст.48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки; при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі; громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Системний аналіз наведених положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та ЖК України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.

Це вбачається зі змісту пункту 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Тобто одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі.

Отже, для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім'ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 м2 на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 м2 на сім'ю.

Таким чином, суду не надано доказів того, що позивачко було при приватизації отримано житло, розміром, що є нижчим від встановленої санітарної норми, суд вважає, що його право приватизації не можна вважати реалізованим у повній мірі чи порушеним.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на основі Конституції України і мають відповідати їй.

Однак, документом, яким позивачці відмовлено у наданні дозволу на приватизацію всієї секції № 18 угуртожитку по вул. ХХІІ Партз»їзду, будинок № 35 у м. Кривому Розі, позивачка та її представник вважають лист за підписом Голови Дзержинської районної у місті ради від 28.11.2011 року за № Б-251-017 (а.с.6), яким їй роз»яснено діюче законодавство.

Між тим, відповідно до п.1 ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та « Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), гуртожитків у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Таким чином, лист виконкому районної у місті ради не є рішенням суб"єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб"єкта владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відтак, суд не повинен розглядати справу в тому разі, якщо пред"явлені позивачем вимоги не випливають із певних правовідносин, а, отже, не підпадають під судову юрисдикцію.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 17, 107, 109, 157 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ОСОБА_4 ради про зобов»язання здійснити приватизацію.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу , а особами , які не були присутні при її оголошенні у той же строк із дня отримання її копії.

Суддя:ОСОБА_5