Справа № 820/6113/15
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 серпня 2015 р. Справа № 820/6113/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання Тайцеві А.Л.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Приватної фірми "ВІКТОРІЯ" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватна фірма "ВІКТОРІЯ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.01.2015 р. та № НОМЕР_2 від 26.01.2015 р. Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в період з 08.12.2014р. по 26.12.2014р. Державною податковою інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка Приватної Фірми «Вікторія» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. За результатами перевірки складено акт від 06.01.2015 року № 5/20-30-22-01/30236045. У звязку із встановленими під час проведення перевірки порушеннями податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.01.2015 р. та № НОМЕР_2 від 26.01.2015 р. Зазначені податкові повідомлення-рішення, на думку позивача, є протиправними оскільки порушення норм діючого законодавства позивачем не вчинялось, у звязку з чим зазначені податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що податкові повідомлення-рішення винесені у зв'язку із встановленими під час проведення перевірки порушеннями є законними та обґрунтованими, а тому не підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав.

Приватна фірма «Вікторія», код 30236045, зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства 08.12.1998 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради, місцезнаходження: 61204, АДРЕСА_1, що підтверджено наявним в матеріалах справи свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (т.1 а.с. 156).

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва №28276846 НВ№218306 про реєстрацію платника податку на додану вартість виданого ДПІ у Дзержинському районі 29.12.1998 року, позивач є платником податку на додану вартість (т.1 а.с. 157).

Судом встановлено, що позивач, ПФ «Вікторія» перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції у Дзержинському районі м. Харкова з 10.12.1998 року (т. 1 а.с.159). За видами діяльності за КВЕД-2010 ПФ «Вікторія» зареєстровано : 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах ; 20.12 виробництво барвників і пігментів; 20.20 виробництво пестицидів та інших агрохімічної продукції; 20.14 виробництво інших основних органічних хімічних речовин; 46.72 оптова торгівля металами та металевими рудами (т.1 а.с.158).

Під час судового розгляду справи встановлено, що в період з 08.12.2014р. по 26.12.2014р. Державною податковою інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка Приватної Фірми «Вікторія» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12. 2013, за результатами якої складено акт від 06.01.2015 року № 5/20-30-22-01/30236045 (т. 1 а.с.70-142).

Відповідно до висновків зазначеного акту від 06.01.2015 року № 5/20-30-22-01/30236045 встановлено порушення позивачем: п.5.1. пп.5.2.1 пп.5.2 ст.5 Закону України 28.12.1994 №334 97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» зі змінами та доповненнями, пп.138.1.1- п. 138.1. п. 138.2. пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138. пп. 139.1.9 п. 139.1ст. 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ. із змінами та доповненнями, занижено податок на прибуток в сумі 455 697 грн, в тому числі: за період з 01.01.2011 по 31.03.2011 року 7500 грн.; за період з 01.04.2011 по 31.12.2011 року 278912 грн.; за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року 39498 грн.; за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року 129787 грн.; (з урахуванням п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України.); п.185.1 ст.185. п.198.2, п. 198.6. 198.3 ст.198, п.201.1., п.201.6., 201.10 ст.201 ПКУ занижено податок на додану вартість в сумі 392 494 грн., в тому числі за січень 2011 року в сумі 17901 грн., за лютий 2011року в сумі 6696 грн., за березень 2011 року в сумі 21126 грн., за квітень 2011 року в сумі 25851 грн., за травень 2011 року в сумі 39459 грн., за червень 2011 року в сумі 28309 грн., за вересень 2011 року в сумі 66810 грн., за жовтень 2011 року в сумі 18085 грн., за листопад 2011 року в сумі 27641 грн., за грудень 2011 року в сумі 36360 грн., за січень 2012 року в сумі 3617 грн., за листопад 2013 року в сумі 25540 грн., за грудень 2013 року в сумі 75099 гри. (з урахуванням п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України.).

Суд зазначає, що відповідно до приписів п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п. 77.1., п. 77.2. ст. 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України рішення про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

ПФ «Вікторія» не погодившись, з висновками викладеними у зазначеному акті перевірки, користуючись своїм правом на адміністративне оскарження, звернулося до Головного управління Міндоходів у Харківській області із відповідними запереченнями, викладеними у скарзі. Податковим органом після розгляду скарга залишена без задоволення.

У звязку із встановленими під час проведення перевірки порушеннями ПФ «Вікторія» та на підставі висновків акту перевірки від 06.01.2015 року № 5/20-30-22-01/30236045 Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.01.2015 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 130308,75 грн., з яких 104247 грн. - за основним платежем та 26061,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № НОМЕР_2 від 26.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 490542 грн., з яких 448216 грн. сума основного платежу та 42326 грн. розмір штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Не погодившись із такими висновками податкового органу та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач користуючись своїм правом на оскарження висновків акту перевірки та податкових повідомлень-рішень подав скаргу до ГУ ДФС у Харківській області. За результатами розгляду скарги, висновки акту перевірки та податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга без задоволення.

Також позивачем подавалась скарга до ДФС України.

Згідно з пунктом 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

За результатами розгляду скарги ПФ «Вікторія» до ДФС України її було залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Відповідач у наданих до суду письмових запереченнях зазначив, що підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало встановлення податковим органом під час перевірки порушень позивачем податкового законодавства. Окрім того представником відповідача зазначено, що отримано податкову інформацію щодо контрагентів позивача ТОВ «Мірра-Торг», ТОВ «ЮНІКОН-С», ТОВ «Декос Альянс», ТОВ «Авітек Груп», ТОВ «Віктрейд ЛТД», а саме щодо наявності у них ознак нереальності здійснення господарської діяльності. Також представником відповідача зазначено, що під час перевірки підприємства позивача встановлено віднесення ним до витрат, які повязані із здійсненням господарської діяльності, витрати понесені у звязку зі орендою житлової квартири в якості офісу, що є неможливим оскільки квартира не переведена у нежитловий фонд.

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що між ПФ «Вікторія» (орендар) та СПДФО ОСОБА_3, код НОМЕР_3, свідоцтво від 16.11.2001 № Ф0070929 (орендодавець) укладено договір оренди від 04.01.2008 року № 04/01.

Відповідно у умов договору оренди від 04.01.2008 року № 04/01 СПДФО ОСОБА_3 (орендодавець) надає в оренду ПФ «Вікторія» (орендар) житлове приміщення - трикімнатну квартиру. Підпунктом 1.2 пункту 1 договору встановлено, що об'єкт, що орендується належить орендодавцеві на правах приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.03.2006 року, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 213154 від 01.03.2006 року. Пунктом 1.2.1 визначено, що обєктом оренди є трикімнатна квартира. Відповідно до п 1.2.2 договору місце знаходження квартири: АДРЕСА_2. Договором визначено, що загальна площею орендованого приміщення 61,9 м. Відповідно до п.2.1 договору визначено мету оренди обєкта, а саме: для розміщення офісу. Строк оренди визначено розділом 4 договору та становить 365 днів з дати підписання договору. Ціна договору, а саме орендна плата та розрахунки за договором визначена розділом 5 договору (т.12 а.с. 18-21).

Сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення до договору оренди № 04/01 від 04.01.2008 року (т. 1 а.с. 22).

На виконання договору № 04/01 від 04.01.2008 року сторонами підписано додаткові угоди.

Додатковою угодою №1 від 05.09.2008 року визначено орендну плату та розрахунки за договором, викладено п.п. 5.1 у новій редакції (т. 1 а.с. 23).

Додатковою угодою №2 від 02.01.2010 року викладено у новій редакції розділ 4 «Строк оренди», розділ 6 « Права та обовязки орендодавця», розділ 7 «Права та обовязки орендатора» (т. 1 а.с. 24).

Додатковою угодою №3 від 04.01.2011 року викладено у новій редакції пп.4.1 та продовжено строк оренди (т. 1 а.с. 25).

Додатковою угодою №4 від 03.01.2012 року викладено у новій редакції пп.4.1 та продовжено строк оренди (т. 1 а.с. 26).

Додатковою угодою №5 від 01.02.2012 року визначено орендну плату та розрахунки за договором, викладено п.п. 5.1 у новій редакції (т.1 а.с. 27).

Додатковою угодою №6 від 03.01.2013 року викладено у новій редакції пп.4.1 та продовжено строк оренди (т. 1 а.с. 28).

З аналізу акту перевірки судом встановлено, що факт сплати орендної плати за зазначеним договором податковим органом не заперечується та визначено, що оплату за користування обєктом оренди здійснено за актами виконаних робіт на загальну суму 452429,00 грн.

Представником позивача під час судового розгляду справи надано пояснення та зазначено, що обєкт оренди, а саме орендоване офісне приміщення використовувалося у власній господарській діяльності. У звязку з необхідністю забезпечення діяльності підприємства позивача, для реалізації укладених договорів із контрагентами та на підтвердження використання зазначеного приміщення в якості офісу підприємства позивачем надано укладені договори, а саме: типовий договір №ДГ-2266/1 на охорону пультом централізованого спостереження АТ «Охорона та безпека» від 01.03.2006 року (т.1 а.с. 29-33); договір № ДГ-2266/1 на охорону пультом централізованого спостереження та реагування з виїздом мобільної групи ТОВ «Охорона та безпека плюс» від 01.04.2011 року (т.1 а.с. 34-39); договір №БЮП219-06 про надання телекомунікаційних послуг від 01.03.2006 року (т.1 а.с. 40-43).

Судом з огляду зазначених договорів встановлено, що отримання послуг ПФ «Вікторія» за зазначеними договорами здійснювалося за адресою орендованого обєкту, а саме офісу підприємства позивача за адресою АДРЕСА_2.

Щодо посилань відповідача на неможливість використання житлового приміщення для здійснення господарської діяльності позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 41 Конституції України визначено, що кожний має право володіти, використовувати та розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 383 Цивільного кодексу України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з приписами Житлового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема стаття 6 ЖК передбачає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Таким чином суд приходить до висновку, що законодавцем чітко визначено заборону надання приміщень в житлових будинках для потреб промислового характеру.

Судом під час судового розгляду справи встановлено, що позивачем використовувалось зазначене приміщення тільки для облаштування офісу, а отже, позивач фізично не може використовувати офіс для потреб промислового характеру. Для здійснення промислової діяльності позивачем використовуються складські приміщення за адресою : м. Харків, вул. Котлова, буд. 210.

На підтвердження використання у власній господарській діяльності зазначених приміщень позивачем надано договір №2-В від 01.06.2010 року суборенди нежитлових приміщень. Відповідно до умов зазначеного договору ПП «Вектор-2010» (орендодавець) приймає, а ПФ «Вікторія» (орендар) приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 110,0 кв.м в літ. «В-1».

Також представником позивача надано до суду договір №15А-К від 01.05.2011 року суборенди частини нерухомого майна. Відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Артібуд» (орендар) передає, а ПФ «Вікторія» (суборендар) приймає згідно акту приймання-передачі в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 110,0 кв.м в літ «В-1», що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Котлова, буд. 210.

Таким чином суд приходить до висновку, що використання в власній господарській діяльності, що не повязана із промисловим процесом житлового приміщення є можливою та не заборонена діючим законодавством.

Щодо посилань податкового органу на неправомірність віднесення позивачем витрат з оренди приміщення, яке використовується у власній господарській діяльності до витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пп.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Окрім того, відповідно до приписів п.14.1.97 ст. 14 Податкового кодексу у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк. Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень. Лізингові операції зокрема поділяються на оренду житлових приміщень - операція, що передбачає надання житлового будинку, квартири або їх частини її власником у користування орендарю на визначений строк для цільового використання за орендну плату.

Згідно з п.153.7 ст.153 Податкового кодексу України встановлено, що оподаткування операцій лізингу (оренди) здійснюється в такому порядку: передача майна в оперативний лізинг (оренду) не змінює податкових зобов'язань орендодавця та орендаря. При цьому орендодавець збільшує суму доходів, а орендар збільшує суму витрат на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування. У такому ж порядку здійснюється оподаткування операцій із оренди землі та жилих приміщень.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що посилання податкового органу на порушення позивача щодо оренди офісного приміщення в період 01.01.2011 по 31.03.2011 року, 01.01.2012 по 31.12.2013 року у СПДФО ОСОБА_3 відповідно до договору від 04.01.2008 року №04/01 є необґрунтованими.

Судом встановлено, що в перевіряємий період ПФ «Вікторія» мало взаємовідносини із контрагентами, а саме: ТОВ «Мірра - Торг», , ТОВ «ЮНІКОН-С», , ТОВ «Декос Альянс», , ТOB «Авітек Груп», , ТОВ «Віктрейд ЛТД», .

ПФ «Вікторія» та ТОВ «Віктрейд ЛТД», , укладено договір постачання №В-01/08-10 від 01.08.2010 року.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору постачання №В-01/08-10 від 01.08.2010 року ТОВ «Віктрейд ЛТД» (постачальник) зобовязується поставити,а ПФ «Вікторія» (покупець) зобовязується прийняти та оплатити продукцію, назва, ціна та кількість якої визначена сторонами в рахунках-фактурах, накладних та інших вантажних документах на продукцію. Розділом 2 визначено ціну договору, яка складає 1000000,00 грн. Відповідно до розділу 3 визначено умови, строки поставки та оплати, а саме сторонами встановлено, що поставка продукції здійснюється постачальником на умовах відстрочки платежу. Розрахунок за поставлену продукцію покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на адресу покупця відповідно Інкотермс-2000.

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності, транспортних засобів. Досліджуючи питання реальності зазначених операцій з поставки товару судом встановлено наступне.

На виконання умов договору постачання №В-01/08-10 від 01.08.2010 року постачальником виписано рахунки-фактури: № В-0021 від 05.01.2011 р., №В-0058 від 12.01.2011 р., № В-0059 від 26.01.2011 р., № В-0306 від 02.02.2011р., № В-0401 від 10.02.2011 р., № В-0404 від 02.03.2011 р., № В-0406 від 11.03.2011 р., видаткові накладні: № В-00000030 від 05.01.2011 р., № В-00000082 від 12.01.2011 р., № В-00000083 від 26.01.2011 р., № В-00000612 від 02.02.2011 р., № В-00001035 від 10.02.2011 р., № В-00001071 від 02.03.2011 р., № В-00001073 від 11.03.2011 р., податкові накладні: №26 від 05.01.2011 р., №96 від 12.01.2011 р. , № 97 від 26.01.2011 р., №141 від 02.02.2011 р., №576 від 10.02.2011 р. , №12 від 02.03.2011 р. , №15 від 11.03.2011 р.

Отримання продукції за зазначеним договором поставки здійснювалось директором ПФ «Вікторія» на підставі виписаних довіреностей, на підтвердження представником позивача надано до суду копію журналу реєстрації довіреностей за 2011 рік.

Факт виконання позивачем зобовязань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь ТОВ «Віктрейд ЛТД», що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), до матеріалів справи субєктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника. Отже, приєднані до матеріалів справи за договором № В-01/08-10 від 01.08.2010 року платіжні доручення №21 від 21.01.2011 р., №58 від 16.02.2011 р., №59 від 16.02.2011 р., №65 від 24.02.2011 р., №74 від 02.03.2011 р., №100 від 23.03.2011 р., №122 від 31.03.2011 р. є належними доказами сплати.

ПФ «Вікторія» та ТОВ «Авітек Груп», , укладено договір постачання №01/04-1 від 01.04.2011 року.

Відповідно до наявних в матеріалах відомостей на момент проведення перевірки ТOB «Авітек Груп» , зареєстровано 12.04.2010 року, знаходиться на обліку в ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів в Київській області; 22.11.2011 року внесено запис про припинення юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору постачання №01/04-1 від 01.04.2011 року ТОВ «Авітек Груп» (постачальник) зобовязується поставити, а ПФ «ОСОБА_2 (покупець) зобовязується прийняти та сплатити продукцію, назва, ціна та кількість якої визначена сторонами в рахунках-фактурах, накладних та інших вантажних документах на продукцію. Розділом 2 визначено ціну договору, яка складає 1000000,00 грн. відповідно до розділу 3 визначено умови, строки поставки та оплати, а саме сторонами встановлено, що поставка продукції здійснюється постачальником на умовах відстрочки платежу. Розрахунок за поставлену продукцію покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на адресу покупця відповідно Інкотермс-2000 (т. 2 а.с. 29-30).

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності, транспортних засобів. Досліджуючи питання реальності зазначених операцій з поставки товару судом встановлено наступне.

На виконання умов договору постачання №01/04-1 від 01.04.2011 року постачальником виписано рахунки-фактури: № АГ-377 від 1 квітня 2011 р., №АГ-504 від 08 квітня 2011 р., № АГ-584 від 20.04.2011 р., № АГ843 від 06.05.2011р., № АГ-890 від 12.05.2011 р., № АГ-891 від 26.05.2011 р., № АГ-892 від 30.05.2011 р., № АГ-Р-1150 від 01.06.2011 р., № АГ-Р-1177 від 10.06.2011 р., № АГ-Р-1178 від 20.06.2011 р., № АГ-Р-1179 від 29.06.2011р., видаткові накладні: № АГ-0000596 від 01.04.2011 р., № АГ-0001131 від 20.04.2011 р., № АГ-0000972 від 08.04.2011 р., № АГ-0001722 від 06.05.2011 р., № АГ-0001809 від 12.05.2011 р., № АГ-0001810 від 26.05.2011 р., № АГ-0001811 від 30.05.2011 р., № АГ-0002359 від 01.06.2011 р., № АГ-0002409 від 10.06.2011 р., № АГ-0002410 від 20.06.2011 р. , № АГ-0002413 від 29.06.2011 р.; податкові накладні: №22 від 01.04.2011 р., №65 від 08.04.2011 р. , № 271 від 20.04.2011 р., №103 від 06.05.2011 р., №211 від 12.05.2011 р. , №212 від 26.05.2011 р. , №213 від 30.05.2011 р. , №105 від 01.06.2011 р., №174 від 10.06.2011 р., №175 від 20.06.2011 р., №176 від 29.06.2011 р.

Отримання продукції за зазначеним договором поставки здійснювалось директором ПФ «Вікторія» на підставі виписаних довіреностей, на підтвердження представником позивача надано до суду копію журналу реєстрації довіреностей за 2011 рік.

Факт виконання позивачем зобовязань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь ТОВ «Авітек Груп», що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), до матеріалів справи субєктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника. Отже, приєднані до матеріалів справи за договором №01/04-1 від 01.04.2011 року платіжні доручення №153 від 12.04.2011 р., №166 від 20.04.2011 р., №182 від 06.05.2011 р., №200 від 24.05.2011 р., №214 від 02.06.2011 р., №219 від 03.06.2011 р., №225 від 06.06.2011 р., №236 від 15.06.2011 р., №272 від 05.07.2011 р., №275 від 06.07.2011 р., №277 від 07.07.2011 р., №291 від 21.07.2011 р. є належними доказами сплати.

ПФ «Вікторія» та ТОВ «Декос Альянс», , укладено договір №0107111 від 01.07.2011 року.

Відповідно до наявних в матеріалах відомостей на момент проведення перевірки ТОВ «Декос Альянс», зареєстровано 24.02.2011 року, знаходиться на обліку в ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів в Київській області, 06.06.2012 року припинено, але не знято з обліку.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору №0107111 від 01.07.2011 року ТОВ «Декос Альянс» (постачальник) зобовязується передати у власність ПФ «ОСОБА_2 (покупець) товар, асортимент, ціна та кількість якого визначена сторонами в рахунках-фактурах та накладних. Розділом 3 визначено ціну договору, яка складає 1000000,00 грн. Відповідно до розділу 4 визначено умови оплати. Розділом 5 визначено умови поставки та встановлено, що поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на адресу покупця відповідно до Інкотермс-2000. (т. 2 а.с. 31-33).

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності, транспортних засобів. Досліджуючи питання реальності зазначених операцій з поставки товару судом встановлено наступне.

На виконання умов договору №0107111 від 01.07.2011 року постачальником виписано рахунки-фактури №СФ-0000069 від 04.07.2011 р., №СФ-0000091 від 12.07.2011 р., №Д-2516 від 26.07.2011 р., №СФ-0000541 від 04.08.2011 р., №СФ-0000542 від 12.08.2011 р., №СФ-0000936 від 01.09.2011 р., №СФ-0000999 від 06.09.2011 р., №СФ-0001000 від 09.09.2011 р., №СФ-0001305 від 03.10.2011 р., №СФ-0001392 від 12.10.2011 р., №СФ-0001759 від 01.11.2011 р., №СФ-0001672 від 10.11.2011 р., №СФ-0001736 від 22.11.2011 р., №СФ-0001835 від 01.12.2011 р., №СФ-02334 від 09.12.2011 р., №СФ-02336 від 15.12.2011 р., №СФ-02333 від 06.12.2011 р., видаткові накладні: №РН-0000063 від 04.07.2011 р., №РН-0000105 від 12.07.2011 р., №РН-0000272 від 26.07.2011 р., №РН-0000919 від 04.08.2011 р., №РН-0000922 від 12.08.2011 р., №РН-0001599 від 01.09.2011 р., №РН-0001712 від 06.03.2011 р., №РН-0001713 від 09.09.2011 р., №РН-0002323 від 03.10.2011р., №РН-0002456 від 12.10.2011 р., №РН-0003087 від 01.11.2011р., №РН-0002952 від 10.11.2011р., №РН-0003047 від 22.11.2011 р., №РН-0003246 від 01.12.2011 р., №РН-0003628 від 06.12.2011 р., №РН-0003646 від 09.12.2011 р., №РН-0003647 від 15.12.2011р., податкові накладні: №45 від 04.07.2011 р., №94 від 12.07.2011 р., №305 від 26.07.2011 р., №320 від 04.08.2011 р., №321 від 12.08.2011 р., №135 від 01.09.2011 р., №268 від 06.09.2011 р., №269 від 09.09.2011 р., №84 від 03.10.2011 р., №257 від 12.10.2011 р., №334 від 01.11.2011 р., №135 від 10.11.2011 р., № 274 від 22.11.2011 р., №26 від 01.12.2011 р., № 345 від 06.12.2011 р., № 367 від 09.12.2011 р., № 368 від 15.12.2011 р.

Отримання продукції за зазначеним договором поставки здійснювалось директором ПФ «Вікторія» на підставі виписаних довіреностей, на підтвердження представником позивача надано до суду копію журналу реєстрації довіреностей за 2011 рік.

Факт виконання позивачем зобовязань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь ТОВ «Декос Альянс», що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), до матеріалів справи субєктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника. Отже, приєднані до матеріалів справи за договором №0107111 від 01.07.2011 року платіжні доручення №293 від 22.07.2011 р., №300 від 27.07.2011 р., № 306 від 04.08.2011 р., № 327 від 18.08.2011 р., №343 від 01.09.2011 р., № 370 від 21.09.2011 р., №386 від 04.10.2011 р., № 385 від 04.10.2011 р., № 413 від 24.10.2011 р., № 435 від 03.11.2011 р., № 461 від 18.11.2011 р., № 465 від 23.11.2011 р., № 474 від 01.12.2011 р., № 490 від 12.12.2011 р., № 503 від 19.12.2011 р., № 515 від 26.12.2011 р., №8 від 10.01.2012 р., № 16 від 16.01.2012 р. є належними доказами сплати.

ПФ «Вікторія» та ТОВ «Юнікон-С», , укладено договір купівлі-продажу №11013 від 01.10.2013 року.

Відповідно до наявних в матеріалах відомостей на момент проведення перевірки ТOB «Юнікон-С», зареєстровано 04.12.2012 року, знаходиться на обліку в Західній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області; 20.06.2014 року внесено запис про припинення юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу №11013 від 01.10.2013 року ТОВ «Юнікон-С» (постачальник) зобовязується поставити, а ПФ «Вікторія» (покупець) зобовязується прийняти та оплатити продукцію, ціна та кількість якої визначена сторонами в рахунках-фактурах, накладних та інших вантажних документах на продукцію. Розділом 2 визначено ціну договору, яка складає 1000000,00 грн. Відповідно до розділу 3 визначено умови, строки поставки та оплати, а саме сторонами встановлено, що поставка продукції здійснюється постачальником на умовах відстрочки платежу. Розрахунок за поставлену продукцію покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на адресу покупця відповідно Інкотермс-2000 (т. 2 а.с. 34-36).

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності, транспортних засобів. Досліджуючи питання реальності зазначених операцій з поставки товару судом встановлено наступне.

На виконання умов договору №11013 від 01.10.2013 року постачальником виписано рахунки-фактури: №1110 від 11.10.2013 р., №2210 від 22.10.2013 р., №3010 від 30.10.2013 року, №611 від 06.11.2013 р., №1411 від 14.11.2013 р., № 2211 від 22.11.2013 р., № 212 від 02.12.2013 р., № 912 від 09.12.2013 р., № 1712 від 17.12.2013 р., видаткові накладні: №1110 від 11.10.2013 р., №2210 від 22.10.2013 р., №3010 від 30.10.2013 року, №611 від 06.11.2013 р., №1411 від 14.11.2013 р., № 2211 від 22.11.2013 р., № 212 від 02.12.2013 р., № 912 від 09.12.2013 р., № 1712 від 17.12.2013 р., №2512 від 25.12.2013 р., податкові накладні: №8 від 11.10.2013 р., № 12 від 22.10.2013 р., №19 від 30.10.2013 р., № 9 від 06.11.2013 р., №11 від 14.11.2013 р., № 17 від 22.11.2013 р., № 7 від 02.12.2013 р., № 8 від 09.12.2013 р., № 15 від 17.12.2013 р., № 20 від 25.12.2013 р.

Отримання продукції за зазначеним договором поставки здійснювалось директором ПФ «Вікторія» на підставі виписаних довіреностей, на підтвердження представником позивача надано до суду копію журналу реєстрації довіреностей за 2013 рік.

Факт виконання позивачем зобовязань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь ТОВ «Юнікон-С»», що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), до матеріалів справи субєктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника. Отже, приєднані до матеріалів справи за договором №11013 від 01.10.2013 року платіжні доручення №353 від 29.10.2013 р., № 355 від 31.10.2013 р., № 368 від 08.11.2013 р., № 385 від 26.11.2013 р., № 386 від 26.11.2013 р., № 392 від 03.12.2013 р., № 405 від 03.12.2013 р., №405 від 12.12.2013 р., № 410 від 19.12.2013 р., № 417 від 25.12.2013 р., № 7 від 08.01.2014 р. є належними доказами сплати.

ПФ «Вікторія» то ТОВ «Мірра - Торг», , укладено договір купівлі-продажу №21213 від 02.12.2013 року.

Відповідно до наявних в матеріалах відомостей на момент проведення перевірки ТOB «Мірра - Торг», зареєстровано 13.08.2013 року, знаходиться на обліку в Західній ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів в Харківській області; 09.07.2014 року внесено запис про припинення юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу №21213 від 02.12.2013 року ТОВ «Мірра - Торг» (постачальник) зобовязується поставити, а ПФ «ОСОБА_2 (покупець) зобовязується прийняти та оплатити продукцію, назва, ціна та кількість якої визначена сторонами в рахунках-фактурах, накладних та інших вантажних документах на продукцію. Розділом 2 визначено ціну договору, яка складає 1000000,00 грн. Відповідно до розділу 3 визначено умови, строки поставки та оплати, а саме сторонами встановлено, що поставка продукції здійснюється постачальником на умовах відстрочки платежу. Розрахунок за поставлену продукцію покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника. Поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом за рахунок постачальника на адресу покупця відповідно Інкотермс-2000 (т. 2 а.с. 37-38).

На виконання умов договору №21213 від 02.12.2013 року постачальником виписана рахунок-фактура №1217 від 274.12.2013 р., видаткова накладна №1227 від 27.12.2013 р., податкова накладна: № 62 від 25.12.2013 р.

Отримання продукції за зазначеним договором поставки здійснювалось директором ПФ «Вікторія» на підставі виписаних довіреностей, на підтвердження представником позивача надано до суду копію журналу реєстрації довіреностей за 2013 рік.

Факт виконання позивачем зобовязань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на користь ТОВ «Мірра-Торг»», що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі повязаності цих осіб), до матеріалів справи субєктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобовязань такого платника. Отже, приєднані до матеріалів справи за договором №21213 від 02.12.2013 року платіжне доручення №418 від 25.12.2013 р. є належним доказом сплати.

Під час судового розгляду справи представником позивача надано пояснення щодо посилань податкового органу стосовно відсутності сертифікатів якості на продукцію та долучено до матеріалів справи копії сертифікатів, наданих нам ТОВ «ОСОБА_4 ЛТД», ТОВ «ДЕКОС АЛЬЯНС», ТОВ «ЮНІКОН-С», ТОВ «МІРРА-ТОРГ» за період з 01.04.2011 р. по 08.01.2014 р.

Суд зазначає, що продукція, яка підлягає обовязковій сертифікації в Україні (в системі УкрСЕПРО), включена до офіційного "Переліку продукції, підлягаючої обовязковій сертифікації в Україні", затвердженого 04.05.2005р. за N 466/10746.

Порядок митного оформлення товарів, які ввозяться на митну територію України та підлягають обовязковій сертифікації в Україні, регламентовано Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2008р. за № 446.

Судом відповідно до наявного в матеріалах справи рішення № 066/78000 від 07.10.2011 р. встановлено, що продукція з якою працює підприємство позивача відсутня у такому переліку.

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що позивачем придбана за вище зазначеними договорами продукція в подальшому контрагентам-покупцям. На підтвердження зазначеної обставини позивачем долучені до матеріалів справи видаткові накладні та довіреності, на підставі яких здійснювався відпуск продукції (т.3,4,5,6,7).

Щодо посилань відповідача стосовно ненадання позивачем до перевірки документів на транспортування товару, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. N 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Пунктами 1, 2 вказаного Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: обов'язковим документом є - товарно-транспортна накладна; для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Тобто, наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковою виключно у випадках віднесення платником податків до валових витрат на перевезення .

Судом встановлено, що за договорами постачання з контрагентами-постачальниками постачання продукції здійснювалось за рахунок та транспортом постачальника. Таким чином, відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для визнання правочинів недійсними, оскільки позивачем виконано вимоги укладених договорів та їх виконання призвело до отримання підприємством позивача позитивного результату для своєї господарської діяльності.

Суд зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Разом з тим, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Крім того, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування ПФ «Вікторія» () податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Відповідно до вимог податкового законодавства України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів і витрат, інших показників на підставі: первинних документів; регістрів бухгалтерського обліку; фінансової звітності; інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів. Податковим кодексом встановлено, що об'єкт оподаткування податком на прибуток, визнається на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку таких, як, наприклад, акт виконаних робіт, накладна, вантажна митна декларація, подорожний лист тощо. Підставою для правомірного визначення податкового зобов'язання з ПДВ, формування податкового кредиту/бюджетного відшкодування з ПДВ є також первинні документи, а саме, податкова накладна, банківська виписка тощо. При цьому, частиною 1 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Враховуючи зазначене, беззаперечним є висновок про те, що згідно з діючим податковим законодавством підставою для ведення податкового обліку є виключно належним чином оформлені первинні документи, які, власне, підтверджують фактичне здійснення, господарської операції.

Рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ПФ «Вікторія», наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків. А відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.

Оцінивши зазначені правочини за правилами ст.86 КАС України, суд зазначає, що спірні правочини укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечить закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.

Таким чином, даний договори визнається судом належним та допустимим доказом наявності між позивачем та контрагентом позивача факту вчинення правочинну в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України. Суд також зазначає, що згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Окрім того судом встановлено, що податковим органом проведено зустрічну звірку позивача 16.01.2013 р за результатами якої складено довідку від 16.01.2013 р. №26/2207/30236045 за період з 01.04.2011 р. по 30.09.2012 р. Відповідно до висновків зазначеної довідки звіркою ПФ «Вікторія» документально підтверджено реальність здійснення господарських операцій із ТОВ «ХКМЗ», їх вид, обсяг, якість та розрахунки.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Усі долучені до матеріалів справи податкові накладні виписані на імя ПФ «Вікторія» постачальниками товарів за договорами постачання відповідають вимогам чинного законодавства та складені відповідно до положень ст.201 Податкового кодексу України.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до п. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Суд зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Щодо посилань відповідача на податкову інформацію отриману щодо контрагентів позивача, а саме ТОВ «Мірра - Торг», , ТОВ «ЮНІКОН-С», , ТОВ «Декос Альянс», , ТOB «Авітек Груп», , ТОВ "Віктрейд ЛТД" суд зазначає наступне.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У ході розгляду справи відповідачем за правилами ч.2 ст. 71 КАС України не спростовано достовірності відомостей цих первинних документів. Суд зазначає, що приєднані до справи документи, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань за спірними зобов'язаннями.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, видатковим накладним, податковим накладним, рахункам-фактури, платіжним дорученням та іншим первинним документам, якими позивач доводить перед судом реальність здійснення господарської операцій, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку ПФ "Вікторія" та його контрагентів, на підставі яких позивачем було сформовано дані податкового обліку.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що адміністративний позов Приватної фірми "ВІКТОРІЯ" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватної фірми "ВІКТОРІЯ" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 26.01.2015 р. та № НОМЕР_2 від 26.01.2015 р. Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватної фірми "ВІКТОРІЯ" (, 61204, АДРЕСА_3, інші відомості суду не відомі) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 25.08.2015 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.