Справа № 816/2924/15
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2924/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника відповідача - Зубарєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання винити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України на підставі рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року та зобов'язання видати паспорт.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій органа Міграційної служби у видачі паспорта громадянина України з підстав недоведеності факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пояснив, що факт постійного проживання позивача на території України за станом на 24 серпня 1991 року встановлено рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року, проте відповідач не визнає вищевказане рішення суду належним доказом на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 на території України за станом на 24 серпня 1991 року через неточність формулювання резолютивної частини рішення суду.

Позивач у судове засідання не з'явився, надіслав суду клопотання, у якому підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 32).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи (а.с. 15-18).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

19 лютого 2015 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області із заявою у якій просив видати паспорт громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР (а.с. 19).

До вищевказаної заяви позивачем долучено довідку № 40/1026 від 24 липня 2007 року, видану ВПРФО Кам'янобрідського РВ Луганського управління УМВС України в Луганській області, де зазначено, що особу позивача встановлено, проте не встановлено належності до громадянства будь-якої країни (а.с. 20) та копію рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року у справі № 2о-49/11 про встановлення факту постійного мешкання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 7).

Оскільки, подані заявником документи виключають можливість встановлення належності ОСОБА_2 до громадянства колишнього СРСР, а судове рішення містить неточне формулювання щодо встановлення факту постійного проживання (в судовому рішенні вказано "постійного мешкання") ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року, органом міграційної служби визнано подані позивачем документи такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, та листом від 05 березня 2015 року № 22/523 (а.с. 8) відмовлено у задоволенні заяви про видачу паспорта.

Не погоджуючись з правомірністю відмови відповідача у документуванні ОСОБА_2 паспортом громадянина України, останній звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи юридичну оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України "Про громадянство України" та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про громадянство України" громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

За приписами статті 3 зазначено Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України /стаття 5 Закону України "Про громадянство України"/.

Перелік документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до розділу І Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II Порядку.

Заяви з питань громадянства про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи.

Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні.

За приписами пункту 8 розділу ІІ зазначеного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Дослідивши заяву від 19 лютого 2015 року, подану позивачем до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області судом встановлено, що остання відповідає вимогам Порядку, встановлених до заяви з питань громадянства про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України.

Зі змісту довідки від 24 липня 2007 року № 40/1026, виданої позивачу ВПРФО Кам'янобрідського РВ Луганського управління УМВС України в Луганській області, вбачається, що остання встановлює особу гр. ОСОБА_2, але не підтверджує належності позивача до громадянства будь-якої країни. Разом із тим, наявність зазначеного документа у складі додатків до заяви про видачу паспорта громадянина України від 19 лютого 2015 року відповідачем не заперечується.

Судовим рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року у справі № 2а-49/11 встановлено факт постійного мешкання, а не факт постійного місця проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зазначені обставини стали перешкодою для задоволення заяви ОСОБА_2 від 19 лютого 2015 року про видачу паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР.

Дослідивши зміст рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року у справі № 2а-49/11, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що вищевказаним судовим рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська не встановлено факт постійного місця проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року, є безпідставними, оскільки мотивувальна частина судового рішення містить формулювання, зі змісту якого вбачається, що позивач постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Так, рішенням Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року у справі № 2а-49/11 встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ворошиловград (нині м. Луганськ), позивач постійно з 1988 року по 2000 рік проживав на території України, а саме у м. Луганську.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказане судове рішення набрало законної сили 10 червня 2011 року, а відтак, за правилами статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, рішення Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 30 травня 2011 року у справі № 2а-49/11 є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому недоліки формулювання резолютивної частини судового рішення, на які вказує відповідач як на підставу для відмови позивачу у видачі паспорта громадянина України, є формальними та зумовлені упередженим підходом суб'єкта владних повноважень до розгляду заяви громадянина, оскільки застосування слів-синонімів у резолютивній частині судового рішення не змінює суті встановленого судом юридичного факту.

З вищевказаних підстав судом відхиляються доводи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про бездіяльність позивача в частині звернення до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із заявою про внесення виправлень в текст судового рішення з метою приведення формулювання резолютивної частини у відповідність до вимог Закону України "Про громадянство".

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмову відповідача у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 визнати протиправною та зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області документувати позивача паспортом громадянина України.

Разом із тим, з метою дотримання Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", судом визнано за необхідне рекомендувати позивачу повторно звернутись до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області із належним чином оформленою заявою та визначеним Порядком переліком документів, що долучаються до зазначеної заяви.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних доказів правомірності відмови у задоволенні заяви про видачу паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР. Разом із цим, позивач довів наявність факту порушення відповідачем його прав у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання винити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області щодо невидачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України.

Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2015 року.

Суддя С.О. Удовіченко