Справа № 2-а-3621/10/1970
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3621/10/1970

20 серпня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Баранюка А.З., судді Шульгача М.П., судді Осташа А.В. розглянувши у письмовому провадженні в місті Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейської служби України, апеляційного суду Тернопільської області про визнання незаконною бездіяльності центральних органів виконавчої влади, зобов?язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України, апеляційного суду Тернопільської області, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог просила зобовязати Міністерство фінансів України виділити і списати кошти в сумі 211586,60 грн. на рахунок Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України для виплати їй недоплаченої заробітної плати за період з 01 червня 2005 року по 30 вересня 2010 року, зобовязати Державне казначейство України при Міністерстві фінансів України перерахувати на рахунок Державної судової адміністрації України для виплати їй 211586,60 грн. недоплаченої заробітної плати, зобовязати Державну судову адміністрацію України перерахувати на рахунок апеляційного суду Тернопільської області для виплати їй коштів в сумі 211586,60 грн., зобовязати апеляційний суд Тернопільської області нарахувати та виплатити в її користь кошти в сумі 211586,60 грн. недоплаченої заробітної плати з утриманням прибуткового податку та всіх інших обов'язкових платежів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17 червня 2015 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2013 року скасувано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2015 року справу призначено до судового розгляду.

До початку судового розгляду справи позивачкою подано клопотання про зменшення позовних вимог, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду від 17 червня 2015 року, в якій позивачка просить суд визнати неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 з 19 серпня 2009 року по 13 квітня 2011 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Від Міністерства фінансів України на адресу суду надійшли письмові заперечення стосовно відсутності порушень Закону України Про статус суддів при виплаті заробітної плати позивачці та відсутності відповідальності Мінфіну за нарахування та виплату заробітної плати, довічного утримання суддям. В запереченні Міністерство фінансів України просило суд розглядати справу без участі представника.

Державна казначейська служба України заперечення на позовну заяву до суду не надала, в судові засідання явку повноважного представника не забезпечив, про день, час і місце розгляду справи був повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС України.

Державна судова адміністрація України надала на адресу суду заперечення на позов в яких пояснила, що діяла та діє на підставі законів України про Державний бюджет України на 2005-2010 роки, Бюджетного кодексу України та ст. 68 Конституції України і враховуючи, що заборгованість по заробітній платі за позивачкою не рахується, просить в задоволенні її позову відмовити. В судове засідання представник ДСА України не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС України.

Апеляційний суд Тернопільської області надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Суд вважає що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про час, дату та місце розгляду справи з їх участю та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів.

Частиною 6 ст.128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Отже, враховуючи зазначені вище підстави, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", який діяв на момент виникнення і існування спірних правовідносин, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розмір посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахування доплати за кваліфікаційні класи.

З вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", якою затверджено схему посадових окладів керівників та суддів апеляційних судів, зокрема посадовий оклад судді складається з 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати. При цьому, п. 4-1 вказаної постанови, яким установлювалось, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться, визнано протиправним та скасовано постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2006 року № 248 "Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці суддів" Постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено і встановлено, що посадовим особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови, до яких відносяться і судді апеляційних суддів, установлюються:

- надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас;

- доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу;

- надбавка за почесне звання "Заслужений юрист України" у розмірі 15 відсотків посадового окладу;

- у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п'ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області з березня 2003 року і за період з 1 червня 2005 року по 30 вересня 2010 року її заробітна плата обчислювалася, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн., без урахування підвищення мінімальної заробітної плати на підставі законів України про Державний бюджет України на 2006-2010 роки.

Задовольняючи позовні вимоги Тернопільський окружний адміністративний суд виходив з того, що позивачці, за період з 01 червня 2005 року по 30 вересня 2010 року, виплачувалася заробітна плата з розрахунку мінімальної заробітної плати в сумі 332 грн., хоча розмір заробітної плати за цей період неодноразово збільшувався. Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з розмірів мінімальної зарплат згідно з вимогами законів України про Державний бюджет України на 2005-2010 роки, недоплата грошового утримання позивачці становить 211586 грн. 60 коп.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову Тернопільського окружного адміністративного суду дійшов протилежного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року № 1310, не була введена в дію, а тому суд першої інстанції не мав підстав для висновку про те, що вказана постанова Кабінету Міністрів України звужує існуючі гарантії незалежності суддів.

Вищий адміністративний суд України не погодився з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Вищий адміністративний суд України виходив з наступного:

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року №514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України» встановлено, що з 1 червня 2005 року посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці суддів», яка набрала законної сили з 1 січня 2006 року, затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати. Зокрема, згідно з додатком 6 до постанови посадовий оклад судді місцевого загального суду становить 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів», яка набрала законної сили з 27 грудня 2005 року, передбачено, що розміри посадових окладів суддів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2005 року №1310 постанову Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 доповнено пунктом 4-1, відповідно до положень якого розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Ця постанова набрала законної сили 17 січня 2006 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2009 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року в частині визнання протиправним та скасування пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, визнано незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 4-1 постанови від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт 4-1 постанови від 3 вересня 2005 року №865.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За правилами частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17 червня 2015 року робить висновок, що постанова Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року була обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати набрання нею законної сили) до 1 січня 2012 року (дати втрати чинності скасованої нею постанови Кабміну), а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 травня 2008 року - з 19 серпня 2009 року (дати набрання нею законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати її скасування постановою Вищого адміністративного суду України.

Тобто, враховуючи висновок суду касаційної інстанції, за період з 19 серпня 2009 року до 13 квітня 2011 року позивачка повинна була б отримувати посадовий оклад з розрахунку 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати, що встановлювалася відповідними законами про Державний бюджет України.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862) (в редакції Закону від 15 грудня 1992 року) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 20 років - 30 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20 грудня 2005 року №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон N 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертої статті 44 Закону №2862-XII від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону №2862-XII. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункту 61 розділу II Закону №107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Водночас пунктом 22 постанови №865 установлено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Таким чином, Закон №2862-XII і постанова №865 по-різному врегульовують питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Проаналізувавши наведені норми права та виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17 червня 2015 року зробив висновок, що в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років слід застосовувати положення Закону №2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову №865.

Отже, Вищий адміністративний суд в ухвалі від 17 червня 2015 року дійшов висновку, що позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню, а саме з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Частина четвертої статті 44 Закону №2862-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI) втратила чинність з 1 січня 2012 року відповідно до пп. 1 п. 2 Розділ XII Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції від 23.12.2010 р.).

Враховуючи викладене перерахунок надбавки за вислугу років позивачу має бути здійснений по 31 грудня 2011 року.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постанові від 17 червня 2014 року у справі №21-91а14.

Відповідно до п. 16 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішення Ради суддів України від 22 жовтня 2010 року № 12 (у редакції рішення Ради суддів України від 04 червня 2015 року № 50) ДСА України відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції (крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки функції головного розпорядника коштів здійснює ДСА України, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України та апеляційного суду Тернопільської області слід відмовити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 60-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України Про статус суддів (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2011 року та посадового окладу з розрахунку 7,5 розмірів мінімальної заробітної плати, що встановлювалася відповідними законами про Державний бюджет України, за період з 19 серпня 2009 року до 13 квітня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

судді Осташ А.В.

судді Шульгач М.П.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.