Справа № 820/5185/15
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 серпня 2015 р. № 820/5185/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Сальніковій Г.А.,

за участю представників сторін: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ПРОМТРАНСПОСТАВКА" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "ПРОМТРАНСПОСТАВКА" звернулось до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства «ПРОМТРАНСПОСТАВКА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ «ІМПЕРАТИВ» та з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ «АТОМ-ПЛАСТ» за період серпень 2014 року, результат якої оформлений актом від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452 та результатів розгляду заперечення до нього;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області вилучити з Інформаційної системи «Податковий блок» відомості внесені на підставі акту від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452, поновивши в ній дані, задекларовані ПП «ПРОМТРАНСПОСТАВКА» щодо податкових зобов'язань та податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період серпень 2014 року;

- визнати податкове повідомлення - рішення (форма «Р») №3 від 30 грудня 2014 року ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області нечинним та скасувати.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Так, підставою для визначення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість, слугували висновки контролюючого органу про те, що правочини укладені між позивачем та контрагентами ТОВ «ТБ «Імператив» та ТОВ «АТОМ-ПЛАСТ» не спрямовані на реальне настання правових наслідків, з огляду на відсутність необхідної первинної документації , яка б підтверджувала рух товарів від постачальників на адресу покупців. Разом з тим, оскільки, як вважає позивач, у підприємства наявні всі первині документи які підтверджують факт взаємовідносин із вищезазначеними контрагентами, то він мав встановлене законом право на їх віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість. Також позивач вважає, що у податкового органу були відсутні законодавчо визначені підстави для проведення перевірки, а відтак слід зобовязати податковий орган виключити з інформаційної системи відомості на підставі акту перевірки.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що проведення податковим органом перевірки діяльності субєктів господарювання входить до його безспопередніх обовязків, а внесення в інформаційну базу даних актів перевірки жодним чином не впливає на коригування показників підприємства, а тому і прав субєкта господарювання також не порушує. Також, відповідач звернув увагу, що податкові повідомлення рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, з огляду на відсутність в господарських операціях позивача з його контрагентами будь-якої раціональної економічної вигоди та як такої необхідності у отриманні/наданні послуг контрагентами.

Представники сторін у судовому засіданні 11.08.2015 року підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства ПРОМТРАНСПОСТАВКА з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ ІМПЕРАТИВ та з Товариством з обмеженою відповідальністю ТБ АТОМ-ПЛАСТ за період серпень 2014 року, результат якої оформлений актом від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452 та результатів розгляду заперечення до нього, то суд зазначає наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, у звязку з надходженням на адресу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова інформації від Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 15.10.2014 року № 5243/7/20-33-22-03-12 «Про неможливість проведення звірки ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» за серпень 20114 року та лист ГУ Міндохдів України від 13.10.2014 року № 7380/20-23-22-0105/33369096 про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Атом-Пласт», податковим органом було складено запит від 28.10.2014 року № 17291/10/20-30-22-03-21 про надання пояснень та їх документального підтвердження з питань взаємовідносин з ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» та ТОВ «Атом» за серпень 2014 року.

Вказаний запит отримано підприємством 11.11.2014 року.

Позивач, листом від 20.11.2014 року за № 20/11-14/ПП надав документи податковому органу не в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, 27.01.2014 року керівником ДПІ у Дзержинському районі було прийнято рішення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Промтранспоставка», яке оформлено наказом № 2425, який був отриманий позивачем 05.12.2014 року.

На підставі вищезазначеного наказу податковим органом було здійснено 08.12.2014 року позапланову документальну невиїзну перевірку ПП «Промтранспоставка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських відносин з ТОВ «ТБ «Імператив» та ТОВ «Атом-Пласт», в результаті чого складено акт від 10.12.2014 ркоу № 5761/20-30-22-03/34330452.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу рішення про призначення спірної перевірки на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про наступне.

Згідно положень п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ДПІ у Дзержинському районі, як податкового органу.

Відповідно до вимог п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п.п.78.1.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно до п.73.3. ст. 73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки;6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Згідно п.78.4. ст. 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. За змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, і фактичної перевірки, яка проводиться з підстав, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці другому цього пункту, не дозволяється.

Так, згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач допустивши посадових осіб ДПІ до проведення перевірки, фактично погоджувався з діями ДПІ, що були вчинені останнім до початку документальної планової перевірки, оскільки позивач не використав свого права не допуску посадових осіб до проведення перевірки.

Поряд з цим, суд вважає за доцільне відзначити, що при фактичному проведенні перевірки, діями податкового органу, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки позивача у сфері публічно-правових відносин будуть відповідні рішення про донарахування податкових зобовязань та/або визначення штрафних (фінансових) санкцій.

Між тим, як зміст позовних вимог про визнання неправомірними вже здійснених дій податкової інспекції з проведення такої перевірки свідчить про те, що на момент звернення позивача до суду вони не породжували для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права і обовязки у сфері публічно-правових відносин.

Також, суд зазначає, що надання платником необхідної первинної документації не в повному обсязі не є свідченням безпідставності проведення такої позапланової виїзної перевірки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та, з огляду на встановлений в ході розгляду справи факт складання податковим органом письмового запиту, отримання вказаного запиту позивачем, ненадання платником податків пояснень та документів на письмовий запит податкового органу в повному обсязі, зважаючи на те, що наказ на проведення перевірки є законним , суд приходить до висновку щодо відсутності підстав визнання протиправними дій ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова з проведення позапланової виїзної документальної перевірки ПП «Промтранспоставка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України в частині господарських відносин з ТОВ «ТБ «Імператив» та ТОВ «Атом-Пласт», а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З приводу заявлених позовних вимог щодо визнання податкового повідомлення - рішення (форма Р) №3 від 30 грудня 2014 року ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області нечинним та таким, що підлягає скасуванню, то суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки був складений акт від 10.12.2014 року №5761/20-30-22-03/34330452, яким встановлені порушення ст. 187, 198, пп. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, контролюючим органом було винесено податкове повідомлення - рішення від 30.12.2014 року № 3.

Позивач, не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, провів процедуру адміністративного оскарження.

Рішенням ДФС України від 16.04.2015 року № 7961/6/99-99-10-01-04-25, скаргу підприємства залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення рішення 30.12.2014 року № 3 - без змін.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, протиправності формування витрат та податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування належить з'ясувати, зокрема, такі обставини, як: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів судам варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (лист Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку").

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність перевірки під час розгляду даної справи висновків податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства, які були покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно приписів п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку або дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Перевіряючи правомірність формування позивачем суми податкового кредиту по взаємовідносинам із вищезазначеними контрагентами, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Промтранспоставка» зареєстроване як юридична особа 10.05.2006 року та перебуває на обліку в ДПІ у Дзержинському районі як платник податків.

Як було встановлено під час розгляду справи, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Імператив» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг від 01.08.2014 року № -01084/9, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати у відповідності до умов даного договору про надання послуг з ремонту двигунів і механізмів.

Результатом виконання робіт за даним договором є акт виконаних робіт (п.1.2.)

Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом виконаних робіт (п. 3.1 договору).

Факт підтвердження виконання вищезазначених умов договору, на думку позивача, підвтерджується актом здачі приймання робіт № -30084/2від 30.08.2014 року, податковою накладною та платіжними дорученнями

Також, 01.08.2014 року між ПП «Промтранспоставка» (Експедитор) та ТОВ «ТБ «Імператив» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № И-01084/6, відповідно до умов якого експедитор замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжміському сполученні (п. 1.1 Договору).

Суд вважає за необхідне зазначити, що поняття та особливості укладення договорів транспортного експедирування регулюються положеннями гл.65 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), поняття та особливості укладення договорів перевезення закріплено у гл. 64 ЦК України. Діяльність підприємств - експедиторів врегульована Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» № 1955-IV від 01.07.2004 зі змінами та доповненнями (надалі Закон № 1955).

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів, а експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначеним договором транспортного експедирування.

В ст.4 Закону № 1955 вказано: «Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України».

Діяльність експедиторів також регулюється Цивільним кодексом України (гл. 65 «Транспортне експедирування»). Так, відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.1 Закону "Про транспортно-експедиторську діяльність" № 1955-IV від 01.07.2004 року, експедитором (транспортним експедитором) є суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Ст. 9 Закону України № 1955-IV встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зовнішньоекономічні договори (контракти) транспортного експедирування повинні відповідати вимогам законодавства про зовнішньоекономічну діяльність. Для систематичного надання послуг експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного експедирування.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов'язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

За договором транспортного експедирування експедитор може організувати перевезення за одним товарно-транспортним документом вантажів кількох різних клієнтів, які прямують з одного пункту відправлення та/чи в один пункт призначення, за умови, що експедитор виступає від імені усіх цих клієнтів як вантажовідправник та/чи вантажоодержувач.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.2.3, -2.25 Договору, експедитор зобовязується надати перевізнику замовлення на перевезення вантажу, яке є невідємною частиною даного договору; забезпечити завантаження (вивантаження) транспортного засобу; забезпечити своєчасне оформлення товарно-транпортних документів, необхідних для здійснення перевезення і видачі вантажу; забезпечити перевізника необхідними вантажно-супроводжувальними документами, повязаними з характером вантажу (інвойси, сертифікати походження).

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України № 1955-IV, перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Позивач вважає, що достатніми доказами на підтвердження виконання вищезазначених умов договору є податкові накладні (а.с. 76-77), акт здачі-приймання послуг (а.с. 82-83), ТТН (а.с. 84-93), платіжні доручення (а.с. 114-116).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а позивачем в обгрнтування своєї правової позиції та на підтвердження реальності то доцільності господарських операцій з одночасним отримання позитивного економічного ефекту не надано до суду ані замовлення на перевезення вантажу, ані жодних доказів на підтвердження забезпечення завантаження (вивантаження) транспортного засобу, своєчасного оформлення товарно-транпортних документів, необхідних для здійснення перевезення і видачі вантажу чи інших вантажно-супроводжувальних документів, повязаних з характером вантажу (інвойси, сертифікати походження). Жодних пояснень з приводу причин, які перешкоджали позивачу надати вказані первинні документи, які є невідємною частиною даного договору, позивачем до суду також не надано.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що ТТН ( а.с. 84-89, 92-93) мають недоліки у змісті, зокрема в графі «пункт навантаження» зазначено лише місто, без конкретної адреси, а також не конкретизовано реквізити супровідних документів на вантаж та довіреностей вантажоодержувачів.

Як було встановлено під час розгляду справи, необхідність укладення вищезазначеного договору з ТОВ «ТБ «Імператив» № И-01084/6 від 01.08.2014року зумовлена необхідністю виконання позивачем договірних зобовязань перед ТОВ «РЕНУС-РЕВАЙВЕЛ», ТОВ «АГРОЛОГІСТИКА Україна», ПП «ВТФ-АСПЕКТ», ТОВ «ТК АГРОМЕД-СЕРВІС» .

Суд вважає за необхідне відзначити, що приписами ч. 1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Тобто звіт про виконання робіт має свідчити про те, що виконавець у процесі надання послуг проводив певну роботу і одержав результат, котрий замовник може використати в діяльності, що приносить дохід.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.95 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за № 168/704. Крім того в п. 2.16 цього Положення зроблене застереження стосовно того, що забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Водночас, суд звертає увагу, що в ч. 2 ст. 8 ст.8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність"законодавцем наведений чіткий перелік послуг експедиторів, які забезпечують зокрема:забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів;

організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

організовують експертизу вантажів;

здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Дослідивши зміст актів виконання робіт суд зауважує, що в них відсутні відомості, які саме види послуг з перелічених у ч.3 ст.8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", надавалися контрагентами. Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що зі змісту актів вбачається, що вони не містить чіткого, деталізованого переліку наданих послуг, що в свою чергу унеможливлює встановлення зв'язку витрат на послуги з господарською діяльністю підприємства. Суд також зауважує, що відповідно до положень ч.ч.10-12 ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади діяльністю підприємства, однак вказаних документів позивачем до матеріалів справи також не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «АТОМ-Пласт» (Постачальник) та ПП «Пространспоставка» (Покупець) укладено договір поставки № 452/085 від 08.01.2014 року, відповідно до умов якого покупець зобовязується купити товари, кількість, асортимент і технічні умов яких визначені у специфікації.

Реальність виконання вищезазначених умов договору, на думку позивача, підтверджується податковими накладними № 1 від 01.08.2014 року, № 3 від 04.08.2014 року, видатковими накладними № АП-01084/1 від 01.08.2014року,№ АП-04084/2 від 04.08.2014 року, оборотно - сальдовими відомостями, та платіжними дорученнями.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду ані специфікацій, які є невідємною частиною даного договору, ані жодних доказів на підтвердження навантаження/відвантаження придбаних ТМЦ, а також наявність відповідного кваліфікованого персоналу та технічної можливості здійснювати таке навантаження/відвантаження товару.

Також, суд зазначає, що позивачем також не надано до матеріалів справи безпосередніх доказів того, що саме придбаний товар за вказаним правочином був облікований на складських приміщеннях підприємства, оскільки оборотно-сальдові відомості по рахунку № 631 містять лише узагальнені відомості, де вказані тільки ренвізити договорів, а відтак суд позбавлений можливості однозначно ідентифікувати облік саме тих конкретних ТМЦ, придбаних за договором № 452/085 від 08.01.2014 року.

Як було встановлено під час розгляду справи, господарська необхідність в укладенні вищезазначеного договору № 452/085 від 08.01.2014 року була зумовлена необхідністю виконання ПП «Пространспоставка» своїх договірних зобовязань перед ТОВ «СТЕМ», ПАТ «ДНЕПРОТЯЖМАШ», ПАТ «Завод «Червоний жовтень».

Враховуючи неналежне оформлення первинної документації, а саме відсутності документів щодо реальності проведених операцій та належно оформлених документів на транспортування придбаних ТМЦ, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було підтверджено реальності господарських операцій, які можуть бути об'єктами оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною 2 вище зазначеної статті Кодексу встановлено, що господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З огляду на добуті по справі докази в їх сукупності суд не приймає до уваги твердження позивача про реальність господарських операцій між ПП «Промтранспоставка» та ТОВ «ТБ «Імператив», ТОВ «Атом-Пласт», так як позивачем не надано до суду належних, достатніх та переконливих доказів реальності надання товарів/послуг від зазначених суб'єктів господарювання, а також не надано доказів дотримання засад розумності та добросовісності у спірних взаємовідносинах.

З наявних у справі документів слідує, що фактично господарських операцій саме між позивачем, та його контрагентами не відбувалось, а тому надані до справи копії первинних документів не можуть бути взяті до уваги навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. №742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України").

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що матеріали справи та наявні в дій докази об'єктивно засвідчують відсутність реального наміру на виконання укладених між ПП «Промтранспоставка» та ТОВ «ТБ «Імператив», ТОВ «Атом-Пласт»господарських відносин, та як наслідок безпідставне заниження ПДВ.

За таких обставин, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до заниження ПДВ із контрагентами ТОВ «ТБ «Імператив», ТОВ «Атом-Пласт», та як наслідок обґрунтованості винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів реальності укладених із вищезазначеними контрагентами договірних відносин, а відтак правомірності віднесення до складу витрат на придбання (виготовлення) та реалізацію товарів.

Доводи позивача щодо реальності укладених із його контрагентами правочинів, суд вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

З приводу заявлених позовних вимог зобов'язання Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області вилучити з Інформаційної системи Податковий блок відомості внесені на підставі акту від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452, поновивши в ній дані, задекларовані ПП ПРОМТРАНСПОСТАВКА щодо податкових зобов'язань та податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період серпень 2014 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.п. 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.

Приписами п. 71.1 ст. 71 Податкового кодексу України встановлено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до ст. 74 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Наказом Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" (далі - Наказ № 1197) з 01.01.2013 року введено в експлуатацію ІС "Податковий блок" в органах державної податкової служби всіх рівнів".

Згідно пункту 2.1 Наказу № 1197, існуючі інформаційні системи, в тому числі АС "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", експлуатувалися паралельно з інформаційною системою "Податковий блок" до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України № 1198 від 24.12.2012 року "Про введення в дію Тимчасового регламенту експлуатації інформаційної системи "Податковий блок" (далі - Наказ № 1198), з 01.01.2013 року затверджено та введено в дію Тимчасовий регламент експлуатації інформаційної системи "Податковий блок".

Положенням підпункту 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що у цьому Кодексі поняття податкова інформація - вживається у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Згідно статті 16 Закону України № 2657-ХІІ від 02.10.1992 року "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-ХІІ), податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що внесення даних до Інформаційної системи "Податковий блок" , які встановлені контролюючим органом згідно відповідного акту перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкової інспекції на виконання своїх службових обов'язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження господарських операцій. Зазначені дії самі по собі не створюють для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав оскільки є лише відображенням відомостей щодо факту проведення перевірки та її результатів.

Таким чином, що дії відповідача по внесенню інформації до Інформаційної системи "Податковий блок" на підставі акту перевірки від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452 не тягнуть правових наслідків для позивача, а отже внесення даних в автоматизовану систему не порушує прав позивача.

Окрім того, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт проведення податковим органом жодних коригувань (змін) щодо зобовязань та податкового кредиту ПП «Промтранспоставка» на підставі акту перевірки від 10.12.2014 року №5761/20-30-22-03/34330452.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення частини позовних вимог щодо зобов'язання Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області вилучити з Інформаційної системи Податковий блок відомості внесені на підставі акту від 10.12.2014 №5761/20-30-22-03/34330452, поновивши в ній дані, задекларовані ПП ПРОМТРАНСПОСТАВКА щодо податкових зобов'язань та податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період серпень 2014 року.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ПРОМТРАНСПОСТАВКА" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання копії постанови. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.08.2015 року.

Суддя Горшкова О.О.