Справа № 2а-19792/11/0528
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гапонов А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року справа № 2а-19792/11/0528

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Василенко Л. А.

суддів Гімона М.М. , Карпушової О.В.

розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні суду апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області та представника позивача ОСОБА_2 Івановичана постанову Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2011 року у справі № 2а-19792/11/0528 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, і

В С Т А Н О В И Л А :

20 червня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області у перерахунку йому з 21 січня 2011 року основної та додаткової пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому з 21 січня 2011 року пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, враховуючи прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом на відповідний період.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2011 року вищезазначений позов задоволений частково: визнана незаконною відмова відповідача в перерахунку позивачеві пенсії з урахуванням ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із законодавчо встановлених розмірів пенсії за віком; зобовязано відповідача з 21 січня 2011 року до 18 червня 2011 року провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням норм діючого законодавства та згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із законодавчо встановлених розмірів пенсії за віком; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі

Представником позивача також подана апеляційна скарга, в якій він просить постанову суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити в повному обсязі, оскільки позивач має право і на перерахунок пенсії після 18 червня 2011 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - інвалід 3 групи, має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідність позивача має звязок з Чорнобильською катастрофою.

2 листопада 2011 року до Донецького апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про зміну розміру позовних вимог, яка не може бути прийнята до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до ч.2 ст. 137 КАС України позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог протягом всього часу розгляду справи, а розгляд справи завершений ухваленням судового рішення, яке представник позивача оскаржив.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційних скарг, і дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено посвідченням серії А № 149751 с, яке видане 5 квітня 2011 року (арк. справи 5), є особою, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджено вкладкою № 645026 с до посвідчення категорії 1 серії А № 149751 (арк. справи 5).

Відповідно до довідки МСЕК № 443194 позивачеві при первинному огляді безстроково з 21 січня 2011 року встановлена 3 група інвалідності, захворювання позивача повязане з впливом аварії на ЧАЕС (арк. справи 4).

8 червня 2011 року рішенням № 172 позивачеві відмовлено у перерахунку розміру його пенсії, оскільки на думку відповідача застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для нарахування та виплати основної та додаткової пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачено законодавством (арк. справи 6).

Спірним у справі є питання щодо розмірів, в яких відповідач нараховує та виплачує позивачеві державну та додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яку позивач отримує на підставі Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

22 травня 2008 року рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 були визнані неконституційними положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 01 січня 2008 року були внесені зміни, зокрема, до ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто судом першої інстанції правильно застосовані норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених Законів, що визнані неконституційними та є обовязковими до виконання на території України.

Положеннями статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивача віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним та таким, що відповідає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003, № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Наявність права на отримання позивачем зазначеного розміру пенсії є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на частину п'яту статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо не взяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Суми прожиткового мінімуму на 2011 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. № 2857-VI.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції посиланням на застосування у межах спірних відносин постанов Кабінету Міністрів України, спростовується також приписами пункту першого та шостого статті 92 Конституції України, статті 71 спеціального закону, відповідно до якого дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом другим преамбули, частиною 3 статті 4, пунктом 2 частини першої статті 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень загального Закону якими передбачено що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, і те, що до приведення законодавства України у відповідність із Законом (Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування), закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня по справі № 1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

При апеляційному розгляді справи і постановленні судового рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з цим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, який набрав чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 частини І зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Із аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

Під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розвязання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій з них, що прийнята пізніше. У розглядуваному випадку пізніше прийняті норми Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік.

Судом першої інстанції при ухваленні судового рішення не враховано, що зазначеним Законом № 3491-VI Кабінету Міністрів делеговано право визначати розмір вищевказаних виплат, але на день ухвалення судового рішення 19 липня 2011 року, останній так і не реалізував свого права, а тому дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві виплат, встановлених Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були протиправними і на час ухвалення судового рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 6 липня 2011 року, яка набула чинності з дня опублікування 23 липня 2011 року (газета Урядовий курєр, 2011, 07, 23.07.2011 № 133) визначені розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче:

1) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році:

інвалідів I групи - 1200 гривень;

інвалідів II групи - 1090 гривень;

інвалідів III групи - 980 гривень;

2) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження:

інвалідів I групи - 870 гривень;

інвалідів II групи - 820 гривень;

інвалідів III групи - 760 гривень.

Розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: - тим, що належать до категорії 1 інвалідам 2 групи, - 20 відсотків.

Враховуючи викладене, визнання відповідачем у апеляційній скарзі, що станом на її подання, тобто 26 липня 2011 року, він продовжує виплачувати позивачеві основну та додаткову пенсію у раніше призначеному розмірі, колегія суддів вважає можливим задовольнити позовні вимоги до 22 липня 2011 року включно, а постанову суду першої інстанції змінити.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що спірні правовідносини за суттю вирішені правильно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції за суттю заявлених вимог, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, але постанова суду першої інстанції підлягає зміні в звязку змінами діючого законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.3, ст. 198 ч.1 п.2, ст. 201, ст. 205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області та представника позивача ОСОБА_2 Івановичана задовольнити частково.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 19 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії змінити.

Резолютивну частину постанови викласти в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 з 21 січня 2011 року до 22 липня 2011 року державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі меншому, ніж встановлено ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої розмір мінімальної пенсії за віком дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на день виплати.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 з 21 січня 2011 року до 22 липня 2011 року державну пенсію по інвалідності, призначену відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, розмір якої відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням положень ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та фактично виплачених сум.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м.Краматорську Донецької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 з 21 січня 2011 року до 22 липня 2011 року додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, призначену відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням положень ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді М.М. Гімон

ОСОБА_4