Справа № 326/974/15-а(2-а/326/19/2015)
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
20 серпня 2015 рокусправа № 2-а/326/19/2015
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.
суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.
за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у справі №2-а/326/19/2015 за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -
27.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №6 від 17.04.2015 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відносно ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у його діях відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.210-1 КУпАП.
Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у справі №2-а/326/19/2015 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пояснення відповідача та показання свідків не можуть бути достатнім доказом порушення позивачем норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
У судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з`явились, у зв`язку з чим, відповідно до ст..41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою №6 від 17.04.2015 року у справі про адміністративне правопорушення, винесеною військовим комісаром Приморського районного військового комісаріату Запорізької області підполковником ОСОБА_2 , на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП (а.с.6).
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, стягнення накладено правомочним органом та в межах, встановленими КУпАП.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону, під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.
Як вбачається з постанови №6 у справі про адміністративне правопорушення підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стали наступні обставини: « 15.04.2015 року о 10 год. 30 хв. при оповіщенні щодо прибуття до Приморського РВК військовозобов`язаний ОСОБА_1 у присутності свідків відкрито відмовився як отримати повістку, так і прибути до військкомату. У подальшому до військкомату не прибув. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідальність за порушення передбачена ч.1 ст.210-1 КУпАП.
Отже, факт порушення позивачем вимог ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач пов`язує з фактом відмови отримати повістку про явку в РВК та неявкою позивача до військкомату.
Суд погоджується з доводами позивача, що сам факт відмови ОСОБА_1 від отримання повістки на прибуття до Приморського РВК, не створює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 210-1 КУпАП.
Проте, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою отримати повістку, було в усній формі повідомлено про необхідність прибути до військового комісаріату о 14-00год. 15.04.2015 року, про що свідчить Акт від 15.04.2015р., складений старшим офіцером відділення військового обліку та бронювання сержантів старшим лейтенантом ОСОБА_3 , а також Протокол у справі про адміністративне правопорушення №6 від 15.04.2015 року, підписаний у присутності двох свідків.
Від підписання Протоколу та надання пояснень позивач відмовився, про що свідчить відповідний запис у Протоколі.
Судом першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є співробітниками військового комісаріату та які засвідчили факт оповіщення позивача про необхідність прибути до військкомату. Також, в якості свідків був допитаний ОСОБА_6 , який є братом позивача та який пояснив, що співробітники військкомату розмовляли з позивачем близько 5-10 хвилин, проте про що вони говорили, ОСОБА_6 не чув.
Тобто, свідок ОСОБА_6 не спростовував тієї обставини, що позивачу повідомлялося про день та час, коли необхідно прибути до військкомату.
Враховуючи встановлені у справі обставини та наявні в матеріалах докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, оскільки до військового комісаріату позивач не прибув, чим порушив ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було у повному обсязі встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.
Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у справі №2-а/326/19/2015 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов