Справа № 2а-0770/2141/11
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/2141/11
Ряд стат. звіту № 8.2.1
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд під головуванням судді Шешеня О.М. за участю секретаря судового засідання Сочка О.Я. сторін та осіб, які беруть участь у справі:

прокурора: представник ОСОБА_1;

позивача: фізична особа - підприємець ОСОБА_2, представник ОСОБА_3І;

відповідача: Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Закарпатської області, представник ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненою позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції, -

встановив :

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 29 листопада 2011 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 01 грудня 2011 року.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області (надалі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції від 22 листопада 2007 року №№ /0 3430/17-03//26653, /0 3431/17-03//26654 та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 22 листопада 2007 року №№ /0 3432/17-03//26655, НОМЕР_1 3433/17-03//26656.

В судовому засіданні представник Позивача уточнив позовні вимоги наголосивши на наступному.

За наслідками оскарження спірних податкових повідомлень - рішень в адміністративному порядку рішенням Відповідача про результат розгляду скарг від 19.12.2007 року за № 29121/25-007 податкове повідомлення - рішення № /0 3430/17-03//26653 було скасовано в частині 35604, 30 грн., в іншій частині оскаржені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Крім того Відповідачем за наслідками розгляду скарги були прийняті нові податкові повідомлення - рішення від 24.12.2007 року № /1 та № /1.

З метою повного та ефективного захисту своїх прав представник Позивача просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції від 22 листопада 2007 року №. /0 3430/17-03//26653 в частині визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 3105636, 20 грн., в тому числі 2091327, 00 грн. основного платежу та 1014309, 20 грн. штрафних санкцій, № /0 3431/17-03//26654, від 24.12.2007 року № /1 та №/1, та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 22 листопада 2007 року №№ /0 3432/17-03//26655, НОМЕР_1 3433/17-03//26656.

Обґрунтовуючи власні вимоги, Позивач стверджує про помилковість висновків податкового орану - Відповідача у справі щодо перевищення встановлених законодавством гранично допустимих обсягів виручки реалізації товарів (робіт, послуг), позаяк він здійснював господарську діяльність в межах договорів комісії та консигнації, отримував комісійну винагороду, яка і являється його виручкою від реалізації послуг, а кошти, що надходили за реалізовані належні комітенту та консигнанту товари є виручкою власників товару і, оскільки не належать Позивачу на правах власності, то не можуть вважатися його виручкою в розумінні п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва».

Представник прокуратури та представник Відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Зокрема стверджують, що проведеною перевіркою встановлено перевищення Позивачем гранично допустимого обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) для субєктів малого підприємства, у звязку з чим з третього кварталу 2005 року Позивач зобовязаний був перейти на загальну систему оподаткування.

При цьому, на думку представника прокуратури та Відповідача, при визначенні обсягу виручки субєкта малого підприємства повинні враховуватися всі надходження від реалізації товарів (робіт, послуг) в тому числі отримані в межах договорів комісії та консигнації.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Мукачівською ОДПІ було проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства Позивачем за період з 29 квітня 2005 року по 31 серпня 2007 року, за результатами якої було складено акт перевірки від 01.11.2007 року за №750/17-03/НОМЕР_2.

На підставі вказаного акту перевірки Відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 22.11.2007р. № /03430/17-03//26653, яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у сумі 3141240,50 гривень, у т.ч. 2091327,00 основного платежу та 1049913,50 гривень штрафних (фінансових) санкцій, № /0 3431/17-03//26654, яким визначено податкове зобов'язання зі сплати податку на доходи від підприємницької діяльності у сумі 62838,49 гривень основного платежу, а також рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 3432/17-03//26655, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 7600,00 гривень за порушення п.1 ст. 3 та ч.2 ст.7 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (чинний до 31.12.2010 р.) та № НОМЕР_1 3433/17-03//26656, яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 62659849,00 гривень за порушення п.1 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

За наслідками оскарження вказаних рішень в адміністративному порядку рішенням про результат розгляду скарг від 19.12.2007р. за №29121/25-007 податкове повідомлення-рішення № /0 3430/17-03//26653 було скасовано в частині 35604,3 грн., в іншій частині оскаржені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Крім того, з метою доведення до платника нових граничних строків сплати сум податкових зобов'язань Відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 24.12.2007 року № /1 та №/1.

Позивач просить визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Відповідача від 22.11.2007р. № /0 3430/17-03//26653 в частині визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 3105636,2 грн., в тому числі 2091327 грн. основного платежу та 1014309,2 грн. штрафних санкцій, № /0 3431/17-03//26654, від 24.12.2007р. № /1 та № /1, і рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 22.11.2007р. № /0 3432/17- 03//26655, № НОМЕР_1 3433/17-03//26656 (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Судовим розглядом справи встановлено, що протягом 2005-2007р.р. Позивач здійснював господарську діяльність в межах договору консигнації на продаж продукції №ВД-19/2005 від 05.05.2005 року, укладеного з ТОВ „Закарпатбудкомплект" та договору комісії №ВД-19/2005 від 01 травня 2005 року, укладеним з ТОВ «Закарпатбудсервіс».

Відповідно до п.1.1 договору консигнації від 05.05.2005 року Позивач надавав консигнанту послуги з реалізації належних останньому товарів. Пунктом 1.2 вказаного договору передбачалось, що товари, передані Позивачу, були власністю консигнанта до моменту їх передачі покупцям, тобто за умовами вказаного договору право власності на отриманий для реалізації товар до Позивача не переходило. Згідно з п.4.3 договору у якості плати за послуги Позивач залишав собі кошти в розмірі встановленої торгової націнки на належні консигнанту товари, а вартість товару у сумі, визначеній у специфікаціях, перераховується власнику товару на протязі 3-х банківських днів з моменту реалізації.

Відповідно до договору комісії №ВД-19/2005 від 01.05.2005 року Позивач брав на себе зобов'язання від свого імені, але за дорученням комітента та за його рахунок надавати послуги третім особам по перевезенню вантажів транспортними засобами комітента. Згідно з п.4.1 договору за виконання доручення комітент сплачував Позивачу комісійну винагороду в розмірі 5% від вартості наданих послуг.

Позивачем надано докази, які підтверджують, що належні консигнантам кошти перераховані Позивачем у повному обсязі. Відповідач проти факту перерахування коштів консигнантам не заперечує. Окрім того, факт отримання Позивачем коштів, що належать консигнантам підтверджується і платіжними дорученнями про перерахування коштів за угодами консигнації.

За своїм змістом договір консигнації має подібну правову природу до договору комісії, оскільки правовідносини, що виникають внаслідок даних видів договорів, передбачають надання консигнанту (комітенту) на оплатних умовах посередницьких послуг по виконанню їх доручень щодо вчинення від свого імені, але за рахунок консигнанта (комітента) одного або декількох правочинів. За договором комісії оплата послуг комісіонера здійснюється шляхом встановлення і виплати комісійної винагороди, а за договором консигнації - у розмірі торгової націнки, самостійно встановленої консигнатором понад вартість товару, визначену у договорі.

Таким чином судом встановлено, що зміст господарської діяльності Позивача полягав у наданні посередницьких послуг консигнанту, при цьому надані Позивачем послуги оплачувались у розмірі торгової націнки на товар, що ним реалізується.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва" встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. При цьому виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

На підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, книги обліку доходів і витрат, банківських виписок про рух коштів на рахунках встановлено, що в період з травня 2005 року по червень 2005 року обсяг виручки Позивача перевищив 500 тис. грн. і склав 659662 грн. (в тому числі обсяг виручки за травень 2005 року склав 364160 грн.); таким чином, починаючи з третього кварталу 2005 року Позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. Позивач за період з 01.07.2005р. по 31.12.2005р. та в 2006 році (період оподаткування Позивача на загальній системі оподаткування із сплатою податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності) отримував доходи від комісійної торгівлі.

За 3-4 квартали 2005 року валовий дохід Позивача склав 1768404 грн., валові витрати - 1644658 грн., чистий дохід склав 123746 грн.. За 2006 рік валовий дохід склав 4851543 грн., валові витрати - 4483916 грн., чистий дохід - 367627 грн.. В результаті проведених розрахунків, Позивачу проведеною перевіркою донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 62838,49 грн. (в тому числі за 2005р. - 15761,98 грн., за 2006 р. - 47076,51 грн.).

Позивачем не віднесено до податкового зобов'язання з липня 2005 року по серпень 2007 року кошти в розмірі 12548041 грн., отримані від реалізації товарів, які відображені в книзі обліку доходів і витрат. Таким чином, проведеною перевіркою Позивачу нараховано податок на додану вартість в сумі 2091327 грн. Позивач починаючи з 1 липня 2005 року повинен був придбати торговий патент, однак підприємцем з 01.07.2005р. по 31.08.2007р. проводилась торгівля без придбання торгового патенту. Місячна плата за торговий патент, передбачена для оптової торгівлі, згідно рішень Мукачівської міської ради від 17.01.2005р., 29.12.2005р. та від 21.12.2006р. складала 2005 році - 100 грн., у 2006 та 2007 роках - 160 грн. Таким чином, Позивачем не сплачено до бюджету плату за торговий патент в сумі 3800 грн. ( в тому числі за 2005р. - 600 грн., за 2006 р. - 1920 грн., за 2007 р. - 1280 грн.).

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України від 22.05.2003р. №889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Пунктом 22.10 статті 22 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинний до 31.12.2010 р.) визнано таким, що втратив чинність Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян", крім розділу IV в частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Частиною 2 статті 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" визначено, що оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України від 22.05.2003р. №889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" (чинний до 31.12.2010 р.) ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Пунктом 22.3 статті 22 Закону України від 22.05.2003р. №889-ІУ передбачено, починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до пункту 1.3. статті 1 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (чинний до 31.12.2010 р.) (із змінами і доповненнями), платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що оплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Підпунктом „б" пункту 2.1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що платником податку є особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість" (чинний до 31.12.2010 р.) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до абз.2 пункту 9.4 статті 9 Закону України „Про податок на додану вартість" (чинний до 31.12.2010 р.), якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Згідно абз.4 пункту 9.4 статті 9 вказаного Закону, особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Згідно абз.2 пункту 4.7 статті 4 Закону України „Про податок на додану вартість" (чинний до 31.12.2010 р.) у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України від 23.03.1996р. №98/96-ВР „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (чинний до 31.12.2010 р.) патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів.

Згідно абз.4 частинні статті 8 Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" (чинний до 31.12.2010 р.) суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють торговельну діяльність, операції з торгівлі готівковими валютними цінностями, операції з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, у разі порушення вимог цього Закону несуть таку відповідальність, зокрема, за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням.

Підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (чинний до 31.12.2010 року) передбачено, платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Підпунктом 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 вказаного Закону визначено, у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.1 Закону України від 06.07.1995 р. №265/95-ВР „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Згідно до п. 1 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій..." суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

В свою чергу згідно п.1 ст.17 цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги) застосовуються фінансові санкції у пятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Положеннями п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування обліку і звітності субєктів малого підприємства»передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується утому числі для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500.000,00 грн..

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених вказаним Указом положень.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) платника єдиного податку не перевищує 500.000,00 грн. на рік.

Відповідно до п.2 цього ж Указу фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Згідно з положенням п. 1 зазначеного Указу під виручкою розуміється сума фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених п.1 цього ж Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Таким чином Позивач мав перейти на загальну систему оподаткування з наступного кварталу, після отримання на власний розрахунковий рахунок суми, яка перевищувала дозволений Указом розмір виручки, а саме 500 000, 00 грн.

Наявність хоча б однієї з таких підстав як: загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (робіт, послуг), що перевищує допустимий розмір для платників єдиного податку; здійснення операцій або укладання угод на суму, що перевищує допустимий розмір для підприємців - платників єдиного податку; перевищення обсягу виручки, максимально встановленого для платників єдиного податку; недотримання форми розрахунків - передбачає перереєстрацію платника єдиного податку платником податків на загальних підставах. Недотримання строків такої перереєстрації тягне за собою відповідальність, закріплену у Конституції України, Законі України «Про систему оподаткування»(чинний до 31.12.2010 р.), та інших законах виключно якими встановлюються засади податкових відносин в Україні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 7-12, 70, 86, 94, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

1. В позові фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції від 22 листопада 2007 року №. /0 3430/17-03//26653 в частині визначення податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 3105636, 20 грн., в тому числі 2091327, 00 грн. основного платежу та 1014309, 20 грн. штрафних санкцій, № /0 3431/17-03//26654, від 24.12.2007 року № /1 та №/1, та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 22 листопада 2007 року №№ /0 3432/17-03//26655, НОМЕР_1 3433/17-03//26656 відмовити.

2. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Шешеня О.М.