Справа № 815/7226/13-а
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7226/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2013 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Соколенко О.М.

при секретарі Громовій К.Д.

за участю: представників позивача ОСОБА_1 керівника товариства ( згідно довідки з ЄДРПОУ); ОСОБА_2 (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кенмар» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кенмар» (далі ТОВ «Кенмар», або Позивач, або Товариство) до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі ДПІ у Приморському районі м. Одеси, або Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.10.2013 року №.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Кенмар» з питання підтвердження взаємовідносин з МП у виді ТОВ «Гамалс» за податковий період серпень 2012 року, за результатами якої відповідачем складено акт № 1591/15-53-22-3/36435391 від 16.09.2013 року, яким встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого товариством завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 167 грн. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 251 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність в його діях порушень, викладених в акті перевірки, посилаючись на те, що для проведення перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області товариством було надано всі необхідні документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, які стосуються зазначених у акті перевірки правовідносин, а саме: договір № 1/03 від 12.03.2012 року з організації транспортно-експедиторського обслуговування, акти виконаних робіт, податкові накладні, платіжні доручення, регістри бухгалтерського обліку журнали ордери, тощо. Так позивач зазначає, що наведені документи містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт надання послуг (товарність господарських операцій позивача зі своїм безпосереднім контрагентом).

З огляду на вищевикладене, TOB «КЕНМАР» зазначає, що ним виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на отримання податкового кредиту, оскільки взаємовідносини позивача з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, оформлені договором, який не був визнаний недійсним в судовому порядку, а також підтверджені виданими контрагентами відповідними первинними документами.

Проте, як вказує позивач, відповідачем при проведені перевірки не було взято до уваги вказані документи, а використано акт іншої ДПІ про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача - МП у виді ТОВ «Гамалс», згідно якого вказане товариство станом на 23.08.2012 року не знаходиться за своїм місцезнаходженням, який не може свідчити, на думку позивача про те, операції ТОВ «Кенмар» з його постачальником не мають реального характеру.

Таким чином, позивач вважає, що податковим органом не доведено, що зазначені господарські операції з його контрагентом є фіктивними чи безтоварними, не надано суду належних та достатніх доказів, я б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту та не доведено недобросовісності позивача як платника податків.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому відповідач був повідомлений належним чином та завчасно про розгляд справи, про що свідчить поштове повідомлення, яке наявне в матеріалах справи; разом з цим письмових заперечень проти позову відповідач до суду не надав.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, поясненнях до позову та на надані докази.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ТОВ «Кенмар» зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 06.04.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. (а.с.16).

На момент проведення перевірки підприємство знаходилось на податковому обліку в державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, та було зареєстровано, зокрема платником податку на додану вартість згідно свідоцтва №100223402 від 17.04.2009 року (а.с.20).

Судом встановлено, що 09.11.2012 року відповідачем направлено запит на адресу ТОВ «Кенмар» про надання інформації та її документального підтвердження щодо господарських операцій із МП ТОВ «Гамалс» за серпень 2012 року (а.с.53). Вказаний запит отримано позивачем 22.01.2013 року, про що свідчить відповідна відмітка на ньому.

На вказаний запит ТОВ «Кенмар» 25.01.2013 року за №1 надано відповідь із поясненнями щодо проведення господарських операцій із МП ТОВ «Гамалс» за серпень 2012 року стосовно перевезення кабельної продукції, отриманої від ПАТ «Одеський кабельний завод», а також первинні документи на підтвердження цих операцій (а.с.54).

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів Одеської області від 03.09.2013 року № 575 (а.с.43), відповідно пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України головним державним ревізор-інспектором відділу супроводження особливо важливих перевірок управління податкового аудиту ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів Одеської області ОСОБА_3 у період з 04.09.2013 року по 10.09.2013 року проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Кенмар» щодо підтвердження взаємовідносин з МП ТОВ «Гамалс» за податковий період серпень 2012 року.

Підприємство отримало повідомлення про проведення перевірки та наказ на її проведення 04.09.2013 року, про що свідчить розписка бухгалтера товариства №168/10/22-3 (а.с.44).

За результатами вказаної перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів Одеської області складено акт № 1591/15-53-22-3/36435391 від 16.09.2013 року (а.с.10-15), яким встановлено, що позивачем порушено п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Кенмар» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість у серпні 2012 року на суму 167 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 251 грн., в тому числі, за основним платежем - 167 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 84 грн. за порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (а.с.8). Разом з цим, до вказаного податкового повідомлення-рішення перевіряючим складено розрахунок штрафних санкцій (а.с.9).

Не погодившись з висновками податкового органу, позивач оскаржив вищевказане податкове повідомлення-рішення в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Так, в акті перевірки зазначено, що при проведенні перевірки ТОВ «Кенмар» щодо підтвердження відносин з МП ТОВ «Гамалс» за податковий період серпень 2012 року використано:

- договір №1/03 від 12.03.2012 року з організації транспортно-експедиторського обслуговування МП ТОВ «Гамалс»;

- акти, отримані від МП ТОВ «Гамалс»;

-платіжні доручення, підтверджуючі перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок МП ТОВ «Гамалс»;

- податкові накладні, отримані від МП ТОВ «Гамалс»;

- регістри бухгалтерського обліку журнали ордери по рахунку 631, сформовані по взаємовідносинам з підприємством МП ТОВ «Гамалс».

- акт ДПІ у Київському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 25.10.2013 року №1955/22-34/13918998/109 «Про неможливість проведення зустрічної звірки МП ТОВ «Гамалс» щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період: серпень 2012 року» (а.с.38-42).

При цьому, доходячи висновку про встановлені з боку позивача порушення, в акті перевірки зазначено, що в результаті проведеної перевірки ТОВ «Кенмар» по взаємовідносинам з постачальником послуг МП у виді ТОВ «Гамалс» встановлено відсутність у контрагентів власних, орендованих, одержаних за договорами лізингу складських, торгівельних виробничих та інших приміщень, які б субєкти господарювання могли використовувати при здійсненні фінансово-господарської діяльності, трудових ресурсів, крім того вищезазначені контрагенти мають стани платника податків, відмінні від основного. Також зазначено, що на підставі вказаного вбачаються факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності МП у виді ТОВ «Гамалс» з ТОВ «Кенмар», тобто вказані операції не мають реального товарного характеру та відповідно не підтверджується реальність здійснення фінансово-господарської діяльності.

Таким чином, в акті зазначено, що проведеною перевіркою не можливо підтвердити реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Кенмар» з МП ТОВ «Гамалс» на загальну суму ПДВ 167 грн.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням вимог діючого податкового законодавства, перевіркою встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Кенмар» завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість у серпні 2012 року на суму 167 грн.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки відповідача, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій позивача з його контрагентом, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ, одними із видів діяльності за КВЕД, які здійснює позивач є: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 46.49 оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.69 оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з метою здійснення своєї господарської діяльності, уклав із ПАТ Одеський кабельний завод «Одескабель» договір №67 від 26.01.2012 року на поставку кабелю (а.с.87-88), за яким придбав відповідну кабельну продукцію, на підтвердження чого надав до суду: платіжні доручення; банківські виписки; рахунок від 08.08.2012 року №5468; накладну; податкову накладну №235 від 08.08.2012 року, виписану ПАТ Одеський кабельний завод «Одескабель»; оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 та журнал-ордер і відомість по рахунку 631 за період з 31.03.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.89-94, 104-110).

При цьому, судом встановлено, що здійснюючи свою безпосередню господарську діяльність з оптової торгівлі (в тому числі, з перевезення придбаної у ПАТ Одеський кабельний завод «Одескабель» кабельної продукції) ТОВ «Кенмар» (замовник) уклало з МП у виді ТОВ «Гамалс» (експедитор) договір з організації транспортно-експедиторського обслуговування № 1/03 від 12 березня 2012 року (а.с.59-63), відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_4 від свого імені та за рахунок Замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів Замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні. Згідно п.2.1, п.2.2 Договору, ОСОБА_4 організовує перевезення вантажів на підставі письмових документів (товарно-транспортної накладної у трьох екземплярах та видаткової накладної, що подаються Замовником, підписаних уповноваженим представником Замовника. Заявка на транспортно-експедиторське обслуговування подається Замовником в усній формі. Пунктом 5.1.Договору визначено, що розмір тарифів, що включають у себе провізну плату й винагороду, що належить ОСОБА_4, а також розмір зборів за виконання ОСОБА_4 пов'язаних із організацією та здійсненням перевезення операцій і послуг, визначаються за взаємною згодою сторін на підставі рахунку-фактури чи на підставі ОСОБА_4. Підпунктами 5.1.4, 5.3.1 пунктів 5.1, 5.3 Договору передбачено, що ціни, зазначені у рахунку-фактурі, вказуються з урахуванням ПДВ 20 %. Остаточний розрахунок за платежами за транспортно-експедиторські послуги проводиться Замовником на підставі рахунка-фактури ОСОБА_4 та акта про виконання транспортно-експедиторських послуг. Підставою для подання рахунка-фактури та акта за транспортно-експедиторські послуги є дані ТТН, завірені Замовником, а також відмітки Замовника в супровідних документах.

Відповідно до п.10.1 цього Договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012 року.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором, а також товарності операції з МП у виді ТОВ «Гамалс» позивачем надані до суду засвідчені копії:

- акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №16 від 08.08.2012 року, який підписаний представниками сторін договору (а.с.64) із зазначенням, що загальна вартість послуг з перевезення по договору № 1/03 від 12 березня 2012 року з м. Одеса до м. Олександрія Кіровоградської області складає без ПДВ 833,33 грн., ПДВ 166,67 грн.;

- товарно-транспортної накладної КЕН №16 на перевезення товару (вантажу) - кабельної продукції у кількості 3,05 км., підписаної представниками сторін договору, а також особою, яка отримувала товар із проставленням печаток товариств, у якій зазначено, що з вантажем слідує документ № РН-0000159, а також вказано, що замовником та вантажовідправником є ТОВ «Кенмар», автопідприємством - МП у виді ТОВ «Гамалс», а вантажоодержувачем - ФОП ОСОБА_5; пункт навантаження: м. Одеса, вул. Тираспольська, 27/29, пункт розвантаження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. К.Лібкнехта,40/1 (ас.65);

- рахунку-фактури №СФ-08083 від 08.08.2012 року на послуги перевезення до ТТН КНН №16 від 08.08.2012 року (а.с.66);

- податкової накладної від 08.08.2012 року №70, виданої МП у виді ТОВ «Гамалс» на організацію послуг по перевезенню на суму 1000 грн., в тому числі ПДВ 166,67 грн. (а.с.67), яка дає право на включення податку на додану вартість до складу ціни послуг та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість;

- платіжного доручення №249 від 15.10.2012 року та банківської виписки про сплату ТОВ «Кенмар» коштів МП у виді ТОВ «Гамалс» за організацію послуг з перевезення, в тому числі на підставі рахунку № 08083 від 08.08.2012 року (а.с.68-69).

Вищевказана податкова накладна, належним чином оформлена, були отримана позивачем від його контрагента відповідно до договору, що поміж іншого, підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних за серпень 2012 року (а.с.74-80).

Суму податку на додану вартість відповідно до вказаної вище податкової накладної позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за серпень 2012 року, що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за серпень 2012 року та додатком 5 до неї (а.с.70-73).

Позивачем в свою чергу, на підтвердження належності здійснення його контрагентом МП у виді ТОВ «Гамалс» послуг з організації перевезення вантажу (кабельної продукції), за якими позивач відніс спірні суми до податкового кредиту, надано до суду копії: довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно яких видами діяльності МП у виді ТОВ «Гамалс» за КВЕД є зокрема: 63.40.0 - організація перевезення вантажів та 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с.55-58).

З вищевказаних первинних документів вбачається, що за відповідними господарськими операціями позивач скористався послугами контрагента з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а саме отримав від його контрагента - МП у виді ТОВ «Гамалс» послуги з організації перевезення вантажу (кабельної продукції) з метою їх використання у власній господарській діяльності та отримання прибутку, що підтверджується: рахунком-фактурою №201 від 08.08.2012 року на отримання ФОП ОСОБА_5 від ТОВ «Кенмар» кабельної продукції в кількості 3,05 км., яка перевозилась згідно ТТН КЕН №16 від 08.08.2012 року; видатковою накладною № РН-0000159 від 08.08.2012 року, виписаною ТОВ «Кенмар», яка в свою чергу, слідувала із вантажем згідно ТТН КЕН №16 від 08.08.2012 року; довіреності №25 від 08.08.2012 року на отримання ОСОБА_5 від ТОВ «Кенмар» кабелю; податкової накладної №8 від 08.08.2012 року, виписаної ТОВ «Кенмар» на суму з ПДВ - 10628,64 грн.; банківської виписки від 08.08.2012 року про сплату ФОП ОСОБА_5 коштів за отриманий від ТОВ «Кенмар» товар - кабель (а.с.95-99).

Тобто, вказане підтверджує фактичність здійснення господарських операцій позивача із МП у виді ТОВ «Гамалс» та свідчить про те, що позивачем отримані від його контрагента виконані роботи (послуги) в межах здійснення позивачем господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон Про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формуються показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до підпункту а п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках відповідні реквізити, що визначені цією статтею.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Отже, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку тощо.

Як вже встановлено судом, позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за спірний період, були надані податкова декларація та податкова накладна, що знаходяться в матеріалах справи, які не мали недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством, що не заперечувалось відповідачем в акті перевірки.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, як встановлено судом, позивачем сума ПДВ була включена до складу податкового кредиту у тому звітному періоді, в якому була отримана податкова накладна, що також підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних, та не заперечувалось відповідачем в акті перевірки.

Водночас, суд зазначає, що єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідна податкова накладна, виписана МП у виді ТОВ «Гамалс» у позивача на час перевірки була наявна.

Позивачем під час розгляду справи підтверджено належними доказами фактичність здійснення операцій з МП у виді ТОВ «Гамалс» та їх подальше використання у господарській діяльності позивача з метою отримання прибутку.

При цьому, суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Із наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

В свою чергу, на запит позивача, директор МП у виді ТОВ «Гамалс» своїм листом від 23.10.2013 року за №53-09/10 (а.с.112), надав позивачу, в тому числі, декларацію МП у виді ТОВ «Гамалс» з ПДВ за серпень 2012 року та додаток 5 до неї із доказами отримання (а.с.81-86), згідно якої МП у виді ТОВ «Гамалс» за вказаний період відобразило у складі своїх податкових зобовязань операції із ТОВ «Кенмар» (номер з/п 52) на суму 833,33 грн. та ПДВ 166,67 грн.

Тобто, контрагентом позивача були відображені господарські операції, на підставі якої виписано податкову накладну №70 від 08.08.2012 року у своїй податковій звітності за період серпень 2012 року.

Окрім того, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Судом встановлено, що і позивач, і його контрагент на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість, та були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.16, 20, 55-57).

Крім того, суд зазначає, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації.

При прийнятті рішення суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обовязковості рішення Верховного Суду України, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та, зокрема, постанову Верховного Суду України від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10 за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

При цьому, необхідно також враховувати і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною.

Європейський суд з прав людини (п'ята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі БулвесАД проти Болгарії зазначив наступне: Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про фактичність господарських операцій щодо отримання позивачем від його контрагента МП у виді ТОВ «Гамалс» послуг за укладеним договором, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем у відповідності до вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України віднесено до складу податкового кредиту податок, сплачений в ціні придбаних послуг, на підставі податкової накладної, оформленої належним чином та виданої підприємством, що на момент здійснення господарської діяльності мало статус платника податку на додану вартість.

Водночас, стосовно посилання відповідача в акті перевірки на висновки акту ДПІ у Київському районі м. Одеси від 25.10.2012 року №1955/22-34/13918998/102 про неможливість встановлення підтвердження реального здійснення фінансово-господарських операцій, зокрема позивачем із його контрагентом за серпень 2012 року, суд зазначає наступне.

Так, у вищевказаному акті про неможливість проведення зустрічної звірки МП у виді ТОВ «Гамалс» щодо підтвердження господарських відносин із платниками за серпень 2012 року від 25.10.2012 року №1955/22-34/13918998/102, на сторонці 5 зазначено, що за наданим висновком відділу оперативного обслуговування платників ДПІ у Київському районі ВПМ ДПІ у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС від 24.10.2012 року не встановлено ознак фіктивності, визначених ст.55-1 Господарського кодексу України або нереальності здійснення господарських операцій, що в свою чергу спростовує висновки відповідача із посиланням на вказаний акт про те, що вбачаються факти відсутності реальності здійснення господарської діяльності МП у виді ТОВ «Гамалс» з ТОВ «Кенмар».

Разом з цим, відносно посилання в акті перевірки на те, що контрагент позивача відсутній за своїм місцезнаходженням, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців відносно МП у виді ТОВ «Гамалс» вбачається, що станом на 14.01.2013 року вказане підприємство зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, будинок,112, кімната,12, тобто за тією самою адресою, що зазначена в податковій накладній №70 від 08.08.2012 року.

В свою чергу, відповідачем в силу ст.71 КАС України не надано жодного доказу на підтвердження того, що на момент видачі цієї податкової накладної МП у виді ТОВ «Гамалс» не знаходилось за юридичною адресою, що зазначена у податковій накладній.

Суд вважає, що факт реєстрації контрагента позивача на дату оформлення податкової накладної органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платника ПДВ та знаходження його в ЄДР підтверджують доводи позивача щодо відсутності у нього на момент укладення договору та його виконання відомостей, які могли б вказувати на будь-які потенційні порушення законодавства з боку контрагента.

Щодо відсутності необхідних умов для здійснення господарської діяльності, суд зазначає наступне. Чинним законодавством чітко не регламентована обов'язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В залежності від специфіки виду діяльності підприємство у разі виникнення такої потреби може залучити до виконання роботи інших осіб з наявними ресурсами визначеного обсягу і структури. В свою чергу, з боку відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у контрагента позивача на час здійснення господарської операції були відсутні необхідні умови для проведення саме вказаної господарської операції між позивачем та МП у виді ТОВ «Гамалс».

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача в акті перевірки на той факт, що у МП у виді ТОВ «Гамалс» для здійснення відповідних господарських операцій із позивачем були відсутні виробничі потужності, засоби ведення фінансово-господарської діяльності, судом не приймаються до уваги з мотивів безпідставності та недоведеності.

Отже, з урахуванням зазначеного, під час розгляду справи судом не встановлені факти, які свідчили б про те, що зміст укладеного договору не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне заволодіння ним.

Суд зазначає, що укладений договір не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, інших відомостей, які б свідчили, зокрема, про необґрунтоване заниження позивачем податку на додану вартість, - судом не встановлено.

Також, слід зазначити, що відповідачем не надано доказів фактичного нездійснення господарської операції, суми по якій позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи, видані контрагентом позивача МП у виді ТОВ «Гамалс», за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані.

Таким чином, судом встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, та зв'язок між фактом отримання послуг, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку. Отже, виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та МП ТОВ «Гамалс» і правомірність віднесення позивачем спірних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та за податковою накладною, яка виписана на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Отже, враховуючи те, що позивачем цілком правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми, сплачені в ціні отриманих послуг за вищевказаним договором, укладеним із МП у виді ТОВ «Гамалс» та порушень законодавства, що регулює вказані правовідносини судом не встановлено, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 03.10.2013 року, у звязку із чим воно підлягає скасуванню, як таке, що винесено неправомірно.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення щодо нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, своїм рішенням відповідач встановив для позивача додаткові обмеження, що не відповідає повноваженням відповідача, передбаченим податковим законодавством, суперечить вимогам статті 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 03.10.2013 року є протиправним та підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,7,8,9,14,70,71,72,79,86,94,103,128,158-163,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кенмар» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.10.2013 року № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 03.10.2013 року № НОМЕР_1.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 25 листопада 2013 року.

Суддя О.М. Соколенко

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кенмар» до державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.10.2013 року № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 03.10.2013 року № НОМЕР_1.

25 листопада 2013 року.