Справа № 523/10430/15-а
Суддя: Гудіна Н. І.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко А.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1

справу за адміністративним позовом

ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання незаконними дії та скасування постанов

Установив:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулася з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області(далі Відповідач), третя особа - ПАТ ОСОБА_3 Аваль» (далі ОСОБА_3) про визнання незаконними дії та скасування постанов за наступних обставин.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 по справі № 4823/09 від 02 грудня 2009 року позовні вимоги Банку задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та Позивача в солідарному порядку на користь Банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 5526 875 гривень 88 коп., судові витрати: держмито 1700 грн., та 120 грн. витрати на інформаційне- технічне забезпечення, на підставі даного рішення були видані виконавчі листи.

На підставі постанови ВП № 38471626, яка була винесена 18.06.2013 року державним виконавцем Відповідача ОСОБА_1, було відкрите виконавче провадження.

Також, на підставі вказаної постанови на все нерухоме майно Позивача було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Крім того, державним виконавцем Відповідача винесено постанову ВП № 38471626 від 24.06.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідно до якої з Позивача необхідно стягнути кошти на користь держави у розмірі 552 869,58 гривень.

23 грудня 2013 року зазначене виконавче провадження було завершене на підставі на підставі п. 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Банком до Відповідача було подано заяву за від 29.05.2015 року про скасування постанови № 38471626 від 18.06.2013 року про накладання арешту на усе майно Позивача для виключення з арештованого майна Позивача житлового будинку, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Зоринська, 30, у зв'язку з досягнутою домовленістю з Позивачем щодо врегулювання існуючої заборгованості шляхом добровільної реалізації майна, переданого в іпотеку.

Проте, відповідно до листа за вих. № 09/8134-/В-1/ від 08.06.2015 року, який було направлено на адресу Банку, було відмовлено у скасуванні вказаної постанови про накладання арешту посилаючись на те, що «ОСОБА_2 фактично не виконано в повному обсязі рішення суду та фактично не виконано постанову про стягнення боржника виконавчого збору, на теперішній час відсутні підстави для звільнення майна з під арешту належного ОСОБА_2М.».

Позивач та ОСОБА_3 самостійно без допомоги державної виконавчої

служби досягли домовленості щодо врегулювання існуючої заборгованості, тому стягнення коштів за виконавчим листом 1527/2-5014/11, виданим Суворовським районним судом м. Одеси 01.03.2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» Відповідачем не проводилось - цей факт був підтверджений і самим Відповідачем.

Відповідач незаконно намагається стягнути з Позивача виконавчий збір у розмірі 552 869, 58 грн., не виконавши при цьому жодних заходів примусового виконання, тому постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, яка була винесена Відповідачем 24.06.2013 року, підлягає скасуванню.

За викладених обставин Позивач просить : визнати незаконною та скасувати постанову Відповідача ВП № 38471626 від 24.06.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, визнати дії Відповідача щодо відмови у скасуванні постанови № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - незаконними, а також скасувати постанову Відповідача ВП № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині щодо накладення арешту на житловий будинок № 30, розташований по вулиці Зоринська, в місті Одеса, що належить на праві приватної власності Позивачу.

Представники Позивач та Банку надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник Відповідача до суду не з'явився, сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заявлених вимог.

Встановлено, що згідно Інформації про виконавче провадження відповідно до рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 по справі № 4823/09 від 02 грудня 2009 року позовні вимоги Банку задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та Позивача в солідарному порядку на користь Банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 5526 875 гривень 88 коп., судові витрати: держмито 1700 грн., та 120 грн. витрати на інформаційне- технічне забезпечення, на підставі даного рішення були видані виконавчі листи (а.с.11-13).

На підставі постанови ВП № .06.2013 року державним виконавцем Відповідача ОСОБА_1, було відкрите виконавче провадження 9а.с.14).

18.06.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на майно боржника за постановою про арешт всього майна боржника (в межах суми боргу) та оголошення заборони його відчуження (а.с.15-16).

24.06.2013 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 552 869,58 грн, в якій зазначено, що боржником у встановлений 7-денний строк самостійно рішення суду не виконано (а.с.17).

23.12.2013 року виконавчий документ повернуто стягувану на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону «Про виконавче провадження» (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), в якому зазначено, що ОСОБА_3 не авансував витрати на проведення виконавчих дій (а.с.18).

30.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до Відповідача з заявою про звільнення майна з під арешту, зазначивши, що при накладнні арешту на майно Позивача не враховано, що майно Позивача знаходиться в іпотеці Банку і ОСОБА_3 по відношенню до цього майна є іпотеко держателем, що на даний час між Банком та Позивачем досягнуто домовленість про врегулювання існуючої заборгованості шляхом добровільної реалізації майна, переданого в іпотеку (а.с.19).

29.05.2015 року аналогічна заява знову була надана Банком Відповідачу (а.с.20).

Відповідач листом від 08.06.2015 року за № 09/8134-В-1 сповістив ОСОБА_3 про те, що Позивачем фактично не виконано рішення суду в повному обсязі, в тому числі і не виконано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, а тому підстави для звільнення майна з під арешту відсутні. При цьому зазначено, що стягнення за виконавчим листом 1527/2-5014/11 від 01.03.2012 року з Позивача на користь Банку не проводилось (а.с.21).

Банк надав суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги Позивача, а саме : скасування постанови відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУІО в Одеській області ВП № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження лише в частині щодо накладення арешту на житловий будинок № ЗО, розташований по вулиці Зоринська в місті Одесі, що належить на праві приватної власності Позивачу (а.с.31-32).

Відповідно п. 2 до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, ч. 2 даної статті копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно п. 2 до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, ч. 2 даної статті копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно до ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною З ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення

стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Так, у відповідності до ст. 41 закону до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону зазначено, що метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону передбачено, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного суду України від 28 січня 2015 року по справі № 924/205/13-г, 3-217гс14, «сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися».

Як зазначає Верховний суд України у вказаній постанові - у справі, рішення в якій переглядається, «Вищий господарський суд України не врахував наведених положень матеріального закону, не взяв до уваги, що судами не встановлено факту вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення».

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року за № 3 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 83 Закону

України "Про виконавче провадження" постанови начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, про скасування постанови або іншого процесуального документа (його частини), прийнятих державним виконавцем, про визнання недійсним акта державного виконавця, постанови начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державного виконавця про виправлення граматичної чи арифметичної помилки, постанова керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби щодо виявлених порушень вимог закону можуть бути оскаржені в десятиденний строк із дня їх винесення, зокрема й у судовому порядку.

Відповідно до п. 9 вказаної постанови зазначено, що визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, судам необхідно враховувати, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті 181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 82 Закону «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Державним виконавцем, всупереч зазначених норм чинного законодавства не було направлено на адресу Позивача ані копію постанови про відкриття виконавчого провадження, ані копії постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, ані копії постанов про арешт майна боржника , Позивач зазначених постанов не отримувала, тому у Позивача, як це передбачено законодавством, не було навіть строку для добровільного виконання рішення.

До того ж, як зазначає Відповідач, стягнення коштів за виконавчим листом з Позивача на користь Банку не проводилось, що виключає стягнення з Позивача виконавчого збору.

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме : слід визнати незаконною та скасувати постанову Відповідача ВП № 38471626 від 24.06.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, визнати дії Відповідача щодо відмови у скасуванні постанови № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - незаконними, а також скасувати постанову Відповідача ВП № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині щодо накладення арешту на житловий будинок № 30, розташований по вулиці Зоринська, в місті Одеса, що належить на праві приватної власності Позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1,3, 25, 27, 31,32, 41,42, 47, 60, 82 Закону «Про виконавче провадження», ст.ст.18,181, 71,76,99,100,143-146,160-163,170 КАС України, суд,-

Постановив :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській

області, третя особа ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання незаконними дії та скасування постанов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ВП № 38471626 від 24.06.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 552 869,58 грн..

Визнати дії відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області щодо відмови у скасуванні постанови № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, - незаконними.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ВП № 38471626 від 18.06.2013 року про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження в частині щодо накладення арешту на житловий будинок № 30, розташований по вулиці Зоринська, в місті Одеса.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя