Справа № 2а-7843/09/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2010 р. № 2а-7843/09/1370

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді - Сакалоша В.М.,

при секретарі Дак Т.П.,

з участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 11.02.2010 р.),

відповідача ОСОБА_2 ( довіреність від 17.09.2009 р. № 11001/10/1010),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

встановив :

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області, про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 18 вересня 2009 року.

В позовній заяві посилається на те, що за результатами перевірки позивача відповідачем складено акт перевірки за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 07 вересня 2009 року, в якому встановлені порушення позивачем вимоги п 1, 2, 11, 12, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не проведена розрахункова операція в сумі 11,7 грн. через реєстратор розрахункових операцій і невидано відповідний розрахунковий документ, не забезпечено режиму попереднього програмування кількості товарів, виявлено невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті в сумі 3,5 грн., а також не забезпечено ведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

На підставі вищевказаного акту перевірки відповідачем було винесено оскаржуване рішення.

Позивач зазначає, що при проведенні перевірки відповідачем було порушено порядок проведення планових перевірок субєктів господарювання, оскільки Законом про РРО чи будь-яким іншим підзаконним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення планових перевірок субєктів підприємницької діяльності щодо проведення розрахунків за товари (послуги) з застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, тому проведення таких планових перевірок повинно здійснюватися відповідно до норм Закону України Про державну податкову службу в Україні»№ 509-XII, які застосовуються в частині, не врегульованій Законом про РРО.

Також вказує на те, що згідно з частиною 4 статті 111 Закону України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні», право на проведення планової виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Однак, жодного повідомлення про проведення планової перевірки щодо порядку проведення розрахунків за товари (послуги) з застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на адресу позивача не надходило.

Ухвалою суду від 01 грудня 2009 року провадження у справі відкрито і призначено до судового розгляду. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду.

В судовому засіданні 31 березня 2010 року судом проголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Під час розгляду справи, позивачем подано уточнення до позовних вимог, згідно з якими позивач просить суд скасувати спірне рішення про застосування штрафних (фінансових санкцій) в частині застосування штрафних санкцій за порушення порядку ведення обліку товарних запасів в сумі 9428 грн.

Вказані вимоги мотивує тим, що чинним законодавством не передбачений порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації для фізичних осіб-підприємців, тому відсутність накладних на товар, під час перевірки, не може бути віднесене до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. В звязку із вказаним, вважає, що у відповідача, за таких обставин, відсутні були підстави для застосування штрафних санкцій за порушення порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Крім цього, представник позивача повідомив, що магазин, в якому проводилась перевірка не є єдиним місцем, за яким позивачем здійснюється господарська діяльність, а тому придбання продукції позивачем здійснюється централізовано за єдиними накладними і в подальшому ним розподіляється між кількома магазинами. В обгрунтування своїх доводів, представником позивача до матеріалів справи долучено копії податкових накладних на придбання алкогольних виробів, перелік яких зазначений в додатку № 3 до акту перевірки.

Від відповідача надійшли пісьмові пояснення, в яких він просить в позові відмовити, посилається на те, що перевірка проводилась згідно з вимогами чинного законодавства, порушення, викладені в акті перевірки фактично мали місце, а тому підстав для скасування спірного рішення немає.

Представник позивача, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити, з підстав викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача, в судовому засіданні, позов не визнав, просить в ньому відмовити, посилається на підстави викладені в поясненні проти позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточненні позовені вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі акту перевірки від 07 вересня 2009 року відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 18 вересня 2009 року, яким позивачу визначено штрафні санкції в сумі 9589 грн.

За результатами перевірки, податковий орган дійшов до висновку, що позивачем порушено вимоги п 1, 2, 11, 12, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а сааме - не проведена розрахункова операція в сумі 11,7 грн. через реєстратор розрахункових операцій та невидано відповідний розрахунковий документ, не забезпечено режиму попереднього програмування кількості товарів, виявлено невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті в сумі 3,5 грн., а також не забезпечено ведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Щодо не проведення через РРО розрахункової операції, невидачі розрахункового документа, а також незабезпечення режиму попереднього програмування кількості товарів та виявленої невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, представник позивача в судовому засіданні в тій частині рішення відповідача визнав, в уточненні позовних вимог позивач відмовився від скасування в цій частині спірного рішення, а тому судом не дається оцінка правильності застосування штрафних санкцій за вказані порушення.

Відповідно до п. 12 статті 3 Закону України від 06.07.95 р. N 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», із змінами та доповненнями, передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/ або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно із статтею 21 Закону № 265, до субєктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону N 265 передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку (в тому числі товарних запасів) та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з ст. 2 даного Закону його дія поширюється лише на юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Разом з цим, до документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні, однак відсутність таких накладних або їх неправильне оформлення не може бути віднесене до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, оскільки вони є підтвердженням лише витрат на придбання, з метою відображення таких витрат в бухгалтерському обліку, а не підставою для обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових накладних про придбання алкогольної продукції за асортиментом, визначеним в акті перевірки. Такі документи підтверджують понесення позивачем витрат на придбання такої продукції, а також підтверджують ведення позивачем обліку такої продукції, оскільки законодавством не передбачено вимог щодо наявності інших документів, складання яких є необхідним для ведення обліку товарних запасів приватними підприємцями.

Таким чином, висновки органу державної податкової служби щодо порушення позивачем порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, викладені в акті перевірки, не є обґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами.

При вирішенні даного спору судом враховано, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відтак, відповідно до положень ст. 68 Основного Закону відповідач зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми відповідач не довів суду правомірності прийняття ним спірного рішення, та не спростував фактичних обставин, які є підставою позову.

А тому, суд вважає, що позов слід задоволити визнавши протиправним, та таким що підлягає скасуванню оскаржуване рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку ведення обліку товарних запасів в сумі 9428 грн.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задоволити.

Скасувати рішення Державної податковою інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 18 вересня 2009 року за № НОМЕР_1 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку ведення обліку товарних запасів в сумі 9428 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, тоді постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2010 року.

Суддя Сакалош В.М.