Справа № 2-а-525
Суддя: Шум Л. І.
Дата ухвалення: 2010-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-а-525
Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого-судді Шум Л.І.,
при секретарі Токаревій Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про поновлення пропущеного строку та про стягнення недоплаченої щомісячної допомоги, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовними вимогами про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення з відповідача недоплаченої щомісячної соціальної державної допомоги до пенсії за період із 01 січня 2006 по 01 серпня 2009 року включно в сумі 4589 грн 10 коп, зобов'язання відповідача нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» надалі при нарахуванні пенсії. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він, як особа що має статус «дитина війни» має право на отримання у 2006, 2007, 2008, 2009 році доплати до пенсії з урахуванням рішення Конституційного суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007, в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, але виплата у такому розмірі проведена не була,
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, попередньо подавши заперечення порти позовних вимог та клопотання про розгляд справи по суті у відсутність представника.
Допитавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково, за наступними підставами.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії осіб із статусом «дитина війни» - осіб, які є громадянами України та яким на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, що підтверджується відбитком штампу у пенсійному посвідченні номер № 121473.
Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ набрав чинності з 01 січня 2006 року згідно пункту 1 Розділу IV «Прикінцеві положення».
Статтею 6 вказаного Закону визначено державну соціальну підтримку дітей війни, згідно якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.
Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» N 3235-ІУ від 20.12.2005 року, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із вказаним Законом, було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Ю367-ІУ від 19.01.2006 року внесено до Закону України від 20 грудня 2005 року N 3235-ГУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» зміни, якими пункт 17 статті 77 виключено, а статтю 110 вказаного Закону викладено в такій редакції «Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 200о році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». Закон Хе 3235 опублікований в Офіційному Віснику України № 10 від 22.03.2006 року.
Таким чином у 2006 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на певний час дія статті 6 була зупинена, в подальшому вказаним законом визначений порядок запровадження соціальної підтримки дітям війни. При цьому, відповідний порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у 2006 році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.
Закон України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та його положення мають вищу юридичну силу відносно інших спеціальних законів стосовно запровадження соціальної підтримки, бо є основним та головним (окрім Конституції України) фінансовим нормативним акгом розподілу доходів та видатків в країні. За таких обставин, положення цього закону, яким було визначено порядок запровадження соціальної допомоги, є обов'язковим для застосування та вирішення справ у суді. Оскільки у 2006 році надання соціальної допомоги дітям війни не було запроваджено у встановленому законом порядку, вимоги позивача стосовно донарахування та виплати підвищення до пенсії за 2006 рік, не підлягають задоволенню, оскільки мали бути запроваджені у 2006 році в порядку, встановленому нормами закону про державний бюджет на відповідний рік.
До 01.01.2008 року стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діяла у наступній редакції - дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Дію статті 6 вказаного Закону було зупинено на 2007 рік пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-У, з урахуванням статті 111. Зазначеною ст. 111 було встановлено, що у 200 / році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.
Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року М 6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) справа № 1-29/200/, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

З 01.01.2008 року стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була викладена у такій редакції - дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Однак, вказані зміни, внесені підпунктом 2 ігункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 рік N 107-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року К іб-рп/2008.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року - дати ухвалення рішення Конституційним судом України N 6-рп/2007, та з 22.05.08 року - дати ухвалення рішення Конституційним судом України N 10-рп/2008 вищевказані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-УІ втратили чинність, а, отже, з цього часу відновлено дію статті 6 Закону в повному обсязі.

Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України відповідач вказане підвищення до пенсії позивачеві з 09.07.2007 року та з 22.05.2008 року перерахував (не розрахував) і не виплачував у розмірі, встановленому законом.

Поряд з цим, вимоги позивача з 01.01.2007 року по 08.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року не підлягають задоволенню, оскільки в цей період дія закону була зупинена законом, а суми за іншим законом виплачувались у встановленому законом, під час його дії, розмірі.

Так, позивачу у 2008 році з січня по березень суми підвищення призначені у розмірі 47 грн., з квітня по червень у розмірі 48,10 грн., з липня по вересень у розмірі 48,20 гри., з жовтня по грудень у розмірі 49,80 грн. тощо.

Суд приходить до висновку, що відповідачем допущено не протиправні дії, а бездіяльність, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень, при набранні законної сили рішеннями Конституційного суду та відновленні дії статті 6 Закону мав самостійно вчинити дії на виконання вимог розглянутих законодавчих актів, зробити перерахунок та виплатити недоплачені суми пенсії з врахуванням відповідного підвищення.

На думку суду, право позивача у даному випадку має бути захищене шляхом зобов'язання відповідача виплатити позивачеві суми підвищення, з урахуванням часткових виплат, після вчинення дій перерахунку пенсії.

Відповідно до вимог частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить за межі позовних вимог, оскільки вважає, що це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких наданий позов.

Суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії із підвищенням в розмірі, встановленому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 року по З 1.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Одночасно вирішуючи позовні вимоги, що стосуються державної допомоги «Дітям війни» суд враховує, що статтею 71 закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Дана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним

критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на

спірні правовідносини, оскільки розмір соціальних виплат згідно із законом України «Про соціальний

захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного

грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні ,

здійснюватись відповідно до норм закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, суд дійшов висновку про встановлену заборону відмови в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, у зв'язку із чим вважає відсутність встановленого законом чіткого механізму розрахунку підвищення пенсії, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, неприйнятною.

Згідно частини 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» під час розрахунку підвищення застосовується розмір мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком

встановлений частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, що виходить з правила, передбаченого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

При цьому, згідно статті 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 цього Закону з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої статті 62 Закону України від 19.12.2006 р. N 489-У, збільшений на 1 відсоток згідно із Законом України від 19.12.2007 рК 489-У.

Підвищення пенсії, виходячи з положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є державною соціальною підтримкою відповідної категорії громадян, та є складовою, у розглянутому випадку, пенсії позивача, та одночасно платежем - підвищенням пенсії, яке розраховується незалежно від розміру пенсії конкретного пенсіонера.

На думку суду, спір йде про розмір пенсії за віком, підвищеної у встановленому законом порядку. Отже, застосування розміру мінімальної пенсії, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є цілком правомірним, оскільки спірні правовідносини виникли щодо розміру пенсійної виплати - пенсії за віком, яка призначається згідно статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі.

Таким чином, оскільки підвищення до пенсії дітям війни правомірно вважати складовою пенсії, суд вважає, що нарахування та виплата пенсії з урахуванням такого підвищення має бути здійснена у розглянутому випадку відповідним органом пенсійного фонду виходячи із розміну прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суд виходить з того, що позивачем не пропущено строк звернення до суду виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено правило, згідно якої суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи викладене, суд вбачає наявними підстави для задоволення позову частково, а саме визнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії на поновлення порушеного права, та відмовляє в задоволенні вимог про визнання протиправними дій, та також відмовляє в задоволенні вимог про стягнення соціальної державної допомоги, оскільки у такому випадку при здійсненні судом розрахунку суми підвищення до пенсії, за встановленої протиправної бездіяльності відповідача, суд фактично виконав би функцію органу виконавчої влади, що є неприпустимим та таким, що суперечить принципу поділу державної влади, закріпленому статтею 6 Конституції України.

Суд також відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача нараховувати щомісячну соціальну державну допомогу, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», надалі при нарахуванні пенсії, оскільки така позовна вимога заявлена на майбутнє, а у судовому порядку можуть бути захищені виключно порушені права, свободи або законні інтересі особи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу про поновлення пропущеною строку та про стягнення недоплаченої щомісячної допомоги - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк па звернення до суду за захистом порушених прав.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 09 липня 200/ року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року пенсії із підвищенням у розмірі передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачені суми ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого відповідними законами прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Шум Л.І.