Справа № 2а-2692/10/1770
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-2692/10/1770

25 листопада 2010 року 13год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пушкової О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

прокурор: Гіліс І.В.

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представники ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції орган прокуратури, що вступив у справу - прокуратура Рівненської області,
про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 (далі СПД ОСОБА_1П.) звернувся до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 21.01.2010 року, №/0 від 01.02.2010 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 21.01.2010 року. Позов було предявлено до Млинівської обєднаної державної податкової інспекції, в той час як оскаржувані рішення винесені Млинівською міжрайонною державною податковою інспекцією, в звязку з чим, суд, за правилами ч.1 ст.52 КАС України та за згодою позивача, допустив заміну первинного відповідача належним відповідачем - Млинівською міжрайонною державною податковою інспекцією (далі Млинівська МДПІ).

В порядку ст.60 КАС України, в справу, з метою захисту інтересів держави, вступив орган прокуратури прокуратура Рівненської області.

Позов в повній мірі підтримано позивачем та його представником в судовому засіданні. Вимоги обґрунтовані тим, що обставини, які викладені в акті перевірки та які покладено в основу оскаржуваних рішень, не відповідають фактичному стану справ. Вказують, що податковим органом невірно зроблено висновки про завищення позивачем в охоплених перевіркою податкових періодах валових витрат, оскільки такі витрати належним чином підтверджені документально і формувались підприємцем у повній відповідності до вимог п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року. Стверджують, що основною підставою для донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість з відповідними фінансовими санкціями, стали висновки податкового органу про нікчемність правочинів позивача з ПП "Метрал" та ТОВ "Агро-Крафт". Зазначають, що такі висновки зроблені відповідачем лише на підставі аналізу звітності контрагентів позивача, яка на переконання податкового органу, є доказом неспроможності здійснення тих операцій, які відображені в обліку позивача, тобто на підставі інформації, одержаної з джерел інших, ніж первина документація. Також вказують, що висновки відповідача про безтоварність відповідних господарських операцій, спростовуються даними бухгалтерського та податкового обліку позивача, позаяк отримані від ПП "Метрал" та ТОВ "Агро-Крафт" товари та послуги були використані у власній господарській діяльності, спрямованій на отримання прибутку. Заперечують також висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства, яке регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій, доводячи, що жодних готівкових розрахунків при продажу товарів, робіт, послуг, позивачем в охопленому перевіркою періоді не проводилось. На таких підставах просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечують, покликаючись на відсутність з боку податкового органу порушень норм матеріального і процесуального законодавства під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Вказали на те, що підставою донарахування позивачу податкових зобовязань та фінансових санкцій стали висновки про безтоварність господарських операцій, здійснених позивачем у перевіряємому періоді з ПП "Метрал" та ТОВ "Агро-Крафт", які, в свою чергу, ґрунтуються на обставинах відсутності у вказаних субєктів адміністративно-господарських можливостей, необхідних для здійснення таких операцій. Зазначили, що ПП "Метрал" та ТОВ "Агро-Крафт" за юридичною адресою не знаходяться, їх місцезнаходження невідоме. Відтак, вважають, що податковим органом правомірно оцінено правочини, укладені позивачем з вказаними субєктами як нікчемні, оскільки вони відбувалися лише на папері та були спрямовані на мінімізацію податкових зобов'язань. Щодо решти висновків про заниження валових доходів та завищення валових витрат, то такі правомірно зроблено з огляду на те, що позивачем облік доходів і витрат здійснювався за правилом першої події і до перевірки книги обліку доходів і витрат не надав, внаслідок чого, ревізорами проведено перерахунок таких доходів і витрат за даними про рух коштів на рахунках позивача та тими первинними документами обліку, які були предявлені СПД ОСОБА_1 Також зазначають про безпідставне віднесення до складу валових витрат видатків, понесених позивачем на ремонт і заправку транспортних засобів, яких за даними перевірки у нього у власності та в оренді виявлено не було. Крім того, доводять, що згідно з наданими на перевірку банківськими виписками та квитанціями було виявлено зарахування позивачем в охопленому перевіркою періоді на свої розрахункові рахунки готівки із призначенням платежу "виручка", "торгівельна виручка", що вказувало на проведення позивачем готівкових розрахунків, а так як реєстратор розрахункових операцій позивачем у господарській діяльності в цей період не використовувався, податковий орган правомірно констатував порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року. На таких підставах, просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор, підтримавши в судовому засіданні позицію представників відповідача, зазначила, що податковим органом правомірно нараховано податкові зобовязання по податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, позаяк встановлені в ході перевірки обставини, вказують на заниження позивачем бази оподаткування вказаними видами податків. Також за передбачених законодавством підстав та обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції. За таких підстав вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, а тому підстав для їх скасування немає. Відтак, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, свідка, у судовому засіданні, оцінивши докази та всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 10.11.2009 по 14.12.2009 року Млинівською МДПІ проведено планову документальну перевірку СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період його діяльності з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року. Її результати оформлені актом №471/1750/НОМЕР_1 від 17.12.2009 року (а.с.5-50 том 1, а.с.185-206 том 2). Перевірку було продовжено з 08.12.2009 року по 14.12.2009 року на підставі наказу Млинівської МДПІ №299 від 07.12.2009 року та направлення №347 від 07.12.2009 року у звязку з тим, що 03.12.2009 року СПД ОСОБА_1 повідомив про своє перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі в період з 17.11.2009 року по 13.12.2009 року орієнтовно (а.с.208-210 том 2). В той же час, 02.12.2009 року та 07.12.2009 року, Млинівською МДПІ направлялись СПД ОСОБА_1 запити щодо надання інформації про залишки ТМЦ, дебіторську та кредиторську заборгованість, умови транспортування ТМЦ, договорів складського зберігання та оренди офісних приміщень, надання ТТН та шляхових листів, що підтверджують використання пального та письмові щодо обсягів реалізованої за готівку продукції (а.с.138,140 том 1). Листки непрацездатності на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні з 17.11.2009 року по 27.11.2009 року та з 01.12.2009 року по 11.12.2009 року, а також на амбулаторному з 12.12.2009 року по 14.12.2009 року позивачем для податкового органу були надані, причому останній без відмітки про його закриття (а.с.214-215 том 2). Не дивлячись на письмове прохання позивача від 14.12.2009 року призупинити проведення перевірки до його одужання, підкріплене копією незакритого листка непрацездатності серії АБХ №842527, Млинівською МДПІ термін проведення перевірки продовжено не було, а 15.12.2010 року направлено позивачу лист-виклик про прибуття на 17.12.2010 року за місцезнаходженням податкового органу для підписання акту перевірки (а.с.211, 212, 215 том 2) і 17.12.2009 року, за відсутності доказів отримання позивачем листа-виклику, складено акт неявки платника для підписання акта перевірки (а.с.213 том 2). Акт перевірки направлено поштою 18.12.2009 року і отримано платником податків 31.12.2009 року (а.с.216-217 том 2). На доказ перебування на амбулаторному лікуванні з 15.12.2009 року по 30.12.2009 року позивачем надано суду листок непрацездатності серії АБК №287196, що є продовженням листка непрацездатності серії АБХ №842527 (а.с.65 том 1).

З приводу таких обставин, що позбавили позивача можливості надати всю необхідну для проведення перевірки документацію, він звертався до голови ДПА в Рівненській області, однак відповідна скарга СПД ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с.134-137 том 1).

Матеріали податкової перевірки СПД ОСОБА_1 були направлені слідчому відділу з ОВС СВ ПМ ДПА в Рівненській області, старшим слідчим якого 26.03.2010 року, після проведення дослідчої перевірки, внесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по факту умисного ухилення СПД ОСОБА_1 від сплати податків за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України (а.с.204-205 том 1).

На підставі акту перевірки №471/1750/НОМЕР_1 від 17.12.2009 року Млинівською МДПІ винесено, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2010 року, згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання за платежем "податок з доходів фізичних осіб" в сумі 743871,63 грн., в тому числі 743871,00 грн. - за основним платежем (а.с.52 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.01.2010 року, згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання за платежем "податок на додану вартість" в сумі 532619,00 грн., в тому числі 354826,00 грн. - за основним платежем, 177793,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.51 том 1);

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 21.01.2010 року, згідно якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1458950,00 грн. (а.с.53 том 1).

Рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку до начальника Млинівської МДПІ та до голови ДПА в Рівненській області, за результатами чого першим скаргу залишено без розгляду, а другим - без задоволення (а.с.143-148, 154-155 том 1).

Податкові повідомлення-рішення оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку до начальника Млинівської МДПІ, голови ДПА в Рівненській області та голови ДПА України, за результатами чого, скарги залишені без задоволення, та прийняті аналогічні податкові повідомлення-рішення з дробами "1" та "2" (а.с.149-153, 156-197 том 1).

В основу податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2010 року покладено висновки про встановлення перевіркою порушень вимог пп.15.1 ст.1, пп.20.3.2. п.20.3 ст.20, пп.16.3.1, пп.16.3.2, пп.16.3.4. пп.16.3.5 п.16.3 ст.16, ст.17 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, відповідно до чого, позивачем у перевіряємому періоді занижено та завищено суму валових доходів, а також завищено суму валових витрат, внаслідок чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб за 2008 рік 120032,85 грн., за 9 місяців 2009 року 623838,78 грн., в тому числі за I квартал 2009 року -13685,23 грн., за II квартал 2009 року - 9676,25 грн., за III квартал 2009 року - 600477,30 грн.

В основу податкового повідомлення-рішення №/0 від 21.01.2010 року покладено висновки про встановлення перевіркою порушень вимог пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.1, пп.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, відповідно до чого, позивачем у перевіряємому періоді занижено суму податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 360653 грн., в тому числі за жовтень 2008 року 36108 грн., листопад 2008 року 8150 грн., січень 2009 року 42839 грн., червень 2009 року 248220 грн., вересень 2009 року 25336 грн., та завищено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету на загальну суму 5827 грн., в тому числі за лютий 2009 року 932 грн., березень 2009 року 353 грн., травень 2009 року 4542 грн.

В основу рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 21.01.2010 року, покладено висновки про встановлення перевіркою порушень вимог п.1, п.2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року, внаслідок чого до позивача слід застосувати штрафну санкцію в пятикратному розмірі від 291790 грн. - суми здійснених розрахункових операцій в готівковій формі при продажу товарів, виконанні робіт, наданні послуг.

Що стосується податкового повідомлення-рішення, згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання за платежем "податок з доходів фізичних осіб", то таке ґрунтується на наступних розрахунках та висновках акту перевірки.

Так, за даними декларацій позивача, сума валового доходу (обсяг виручки) становить: за IV квартал 2008 року - в сумі 7820131,00 грн., за I квартал 2009 року - в сумі 3896540,00 грн., за II квартал 2009 року - в сумі 3482739,00 грн., за III квартал 2009 року - в сумі 5457660,00 грн.

За даними перевірки сума валового доходу становить: за IV квартал 2008 року - в сумі 7820131,00 грн., за I квартал 2009 року - в сумі 3896540,00 грн., за II квартал 2009 року - в сумі 3482739,00 грн., за III квартал 2009 року - в сумі 5457660,00 грн.

Тобто перевіркою констатовано: за IV квартал 2008 року - завищення валових доходів на 2431518,00 грн., за I квартал 2009 року - завищення валових доходів на 102704,00 грн., за II квартал 2009 року - завищення валових доходів на 2269004,00 грн., за III квартал 2009 року - заниження валових доходів на 585782,00 грн.

Вказані розбіжності виникли внаслідок того, що облік доходів здійснювався позивачем за правилом першої події, а ревізорами - по факту надходження виручки на розрахункові рахунки позивача. Враховуючи позитивне та відємне значення розбіжностей, суд констатує, що зазначені порушення загалом свідчать про завищення, а не заниження податкових зобовязань, а відтак враховуються лише при визначенні загальної суми податку на доходи, зменшуючи при цьому, а не збільшуючи обєкт оподаткування.

За даними декларацій позивача, сума валових витрат становить: за IV квартал 2008 року - в сумі 7834693,00 грн., за I квартал 2009 року - в сумі 381400,00 грн., за II квартал 2009 року - в сумі 3475431,00 грн., за III квартал 2009 року - в сумі 5427642,00 грн.

За даними перевірки сума валових витрат становить: за IV квартал 2008 року - в сумі 4602956,00 грн., за I квартал 2009 року - в сумі 187461,80 грн., за II квартал 2009 року - в сумі 1141920,00 грн., за III квартал 2009 року - в сумі 2010240,00 грн.

Тобто перевіркою констатовано: за IV квартал 2008 року - завищення валових витрат на 3231737,00 грн., за I квартал 2009 року - завищення валових витрат на 193938,00 грн., за II квартал 2009 року - завищення валових витрат на 2333511,00 грн., за III квартал 2009 року - завищення валових витрат на 3417402,00 грн.

Загальний результат завищення валових витрат визначено на рівні 9176588,00 грн.

За змістом відповідного розділу акту перевірки, вказані розбіжності виникли: 1) на суму 2896324,00 грн. внаслідок неприйняття видатків по контрагенту ПП "Метрал"; 2) на суму 358665,00 грн. внаслідок неприйняття видатків по контрагенту ТОВ "Агро-Крафт"; 3) на суму 247865,00 грн. внаслідок неприйняття видатків на пальне, придбання запчастин та ремонт транспортних засобів; 4) на суму 5658264,00 грн. внаслідок невідповідності обліку витрат даним документації, що разом складає 9161118,00 грн.

Враховуючи констатовані перевіркою обставини завищення та заниження валових доходів і завищення валових витрат податковий орган, самостійно визначив по кожному податковому періоду суму оподатковуваного доходу, і відповідно, суму податку з доходів фізичних осіб, яка підлягала сплаті за наслідками того чи іншого періоду. Порівнявши її з сумами податку сплачених позивачем та врахувавши суму податку, нараховану позивачу згідно з результатами попередньої перевірки, податковий орган визначив позивачу суму податкового зобовязання на рівні 130393,80 - 4728,25 - 5632,20 = 120032,85 грн. - за 2008 рік та 623838,78 грн. - за 9 місяців 2009 року, разом 743871,63 грн.

Згідно з пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-IV від 22.05.2003 року, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. Пунктом 22.10 ст. 22 цього Закону визнано таким, що втратив чинність, Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 року, крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень п.9.12 ст.9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.13 розділу IV зазначеного Декрету, оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно із Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

В силу вимог Додатку №7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №12 від 21.04.1993 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 року за №64, фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 "Валові витрати" і відповідно до статті 8 "Амортизація" вказаного Закону з деякими особливостями. Так, положення статті 5 "Валові витрати" застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями, які відповідають переліку статті 5, за результатами або за участю яких у звітному податковому періоді безпосередньо отриманий дохід. Відповідно до статті 8 "Амортизація" можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України. До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Будь-які суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком. Тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що для того щоб зменшити розмір валового доходу на витрати, повязані з його отриманням, необхідно наявність декількох умов: 1) витрати повинні бути оплачені; 2) товар повинен бути отриманий (роботи виконані, послуги надані); 3) витрати повинні бути документально підтвердженими та безпосередньо повязаними з отриманням доходу.

За результатами перевірки СПД ОСОБА_1 податковим органом не було встановлено, що підприємцем у відповідні звітні періоди до складу витрат включалася вартість товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг, які не були реалізовані споживачам у таких періодах та вартість товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг, за які підприємець не розрахувався у таких періодах з постачальниками. Вказані обставини не доводились представниками відповідача і в судовому засіданні.

Що стосується видатків по контрагенту ПП "Метрал", то з матеріалів справи вбачається, що на протязі періоду, який перевірявся, між СПД ОСОБА_1 та ПП "Метрал" існували господарські відносини, зокрема укладалися договори поставки, за умовами яких в одному випадку постачальником був СПД ОСОБА_1 (а.с.118-122 том 5), а в іншому, навпаки. Вказані угоди надавалися Млинівській МДПІ на перевірку, як і первинні документи, якими оформлено виконання таких угод накладні, податкові накладні, банківські виписки, акти взаємозаліку. Жодних зауважень до змісту та форми вказаних документів, як і до документів, що підтверджують подальше використання у господарській діяльності позивача придбаних у ПП "Метрал" товарно-матеріальних цінностей, у податкового органу не було. Підставою ж для висновків відповідача про неправомірне включення позивачем до складу валових витрат, видатків по вказаним господарським операціям слугували доводи, що у позивача відсутня інформація щодо передачі товару, його транспортування та зберігання, а відповідно до інформації Ленінської МДПІ у м.Луганську, де має місцезнаходження ПП "Метрал", вказаний платник податків відрахувань не проводить, у нього в штаті обліковується одна посадова особа, а інформація про найманих працівників в ДПІ відсутня. За наведеного та враховуючи акт Ленінської МДПІ у м.Луганську про неможливість проведення зустрічної перевірки ПП "Метрал" з огляду на його відсутність за місцем реєстрації (а.с.163-164 том 2), Млинівською МДПІ зроблено висновки про відсутність у ПП "Метрал" основних та оборотних засобів, відсутність умов для господарської діяльності, а відтак і про безтоварність господарських операцій, відображених в обліку СПД ОСОБА_1

Суд вважає вказані висновки необґрунтованими, позаяк зазначені обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання операцій поставки, з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів. Що стосується висновків відповідача про відсутність інформації про транспортування та зберігання товару, то до матеріалів справи долучено докази того, що перевезення здійснювалось транспортними засобами, які знаходились у власності та користуванні позивача, зокрема подорожні листи та товарно-транспортні накладні, які повністю підтверджують переміщення від СПД ОСОБА_1 до ПП "Метрал" таких товарно-матеріальних цінностей, як сіль, цукор, макаронні вироби, висівки, а від ПП "Метрал" до СПД ОСОБА_1 - блоків, металевих конструкцій, зерносушарки, цегли, силосу, ондулінового листа (а.с.219-248 том 1, а.с.177-121 том 2). А от про наявність у позивача місць зберігання наданих у користування складів хлібоприймальних пунктів та елеваторів зафіксовано безпосередньо податковим органом у акті перевірки, тому його твердження про зворотне є алогічним . Що стосується висновків відповідача про відсутність в документообігу позивача довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від ПП "Метрал", то слід відзначити, що згідно з Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996 року, довіреність на одержання цінностей від постачальника видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей і залишається у постачальника, тому у позивача, який був одержувачем товару у відповідних взаємовідносинах з ПП "Метрал", таких документів і не повинно бути. Разом з тим, зазначені довіреності, як і вищеназвані товарно-транспортні накладні, а також письмові пояснення керівника ПП "Метрал", в яких він повністю підтвердив факти вчинення господарських операцій з СПД ОСОБА_1, знаходяться у відмовному матеріалі №03-10 за фактом несплати податків СПД ФО ОСОБА_1, зібраному за результатами дослідчої перевірки, проведеної за розглядом матеріалів, зареєстрованих в книзі обліку про злочини і пригоди №13 від 12.03.2010 року (а.с.185-186, 192-197 том 5), який витребовувався в СВ ПМ ДПА у Рівненській області для огляду в судовому засіданні та досліджувався судом. Щодо пояснень водіїв, які також відбирались в ході дослідчої перевірки, то гр.ОСОБА_6 (а.с.190-191 том 5), який працював у СПД ОСОБА_1, підтвердив факти перевезення товарно-матеріальних цінностей з м.Луцьк Волинської області до м.Перевальськ Луганської області і навпаки, а гр.ОСОБА_7 (а.с.187 том 5), який також працював у СПД ОСОБА_1, вказані факти заперечив. Разом з тим, вказані обставини, зокрема щодо зазначення в деяких товарно-транспортних накладних та подорожніх листах прізвища водія ОСОБА_7, який в дійсності перевезення не здійснював, свідчать лише про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, директор ПП "Метрал" підтвердив взаємовідносини з СПД ОСОБА_1 і на запит податкового органу від 26.10.2009 року, направивши лист з додатками на адресу начальника ДПА у Рівненській області 25.11.2009 року та копію позивачу (а.с.198 том 1).

Окремо слід зазначити, що усі вищезазначені письмові докази, зокрема і ті, які не були надані ревізорам під час перевірки, прийняті судом, з огляду на те, що податковий орган позбавив можливості СПД ОСОБА_1 їх предявити, провівши та завершивши перевірку в період перебування позивача на стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що господарські операції позивача з ПП "Метрал" носили реальний характер, понесені витрати на придбання товарів в наступному призвели до отримання прибутку, як наслідок, валові витрати повязані з господарською діяльністю позивача.

Що стосується видатків по контрагенту ТОВ "Агро Крафт", то з матеріалів справи вбачається, що на протязі періоду, який перевірявся, між СПД ОСОБА_1 та ТОВ "Агро Крафт" існували договірні відносини, відповідно до яких останній зобовязався надати транспортні послуги для перевезення вантажів та послуги з завантаження відповідного транспорту (а.с.158 том 3). Вказана угода надавалася Млинівській МДПІ на перевірку, як і первинні документи, якими оформлено її виконання акти прийому-передачі послуг, податкові накладні, банківські виписки (а.с.159-201 том 3). Жодних зауважень до змісту та форми вказаних документів у податкового органу не було. Транспортні послуги отримувались позивачем з метою експорту ріпаку для німецької фірми "TROPFEN GMBH". Факт вчинення таких експортних операцій відповідачем не заперечується та в повній мірі підтверджений долученими до матеріалів справи документами (а.с.202-250 том 3, а.с.1-247 том 4 , а.с.1-117 том 5). Підставою ж для висновків відповідача про неправомірне включення позивачем до складу валових витрат, видатків по вказаним господарським операціям слугували доводи про те, що згідно з представленими на перевірку документами, послуги з автоперевезення фактично надавалися не ТОВ "Агро Крафт", а СПД фізичними та юридичними особами Волинської області, що доводиться відповідними записами у вантажно-митних деклараціях (ВДМ) та у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR). Крім того, згідно з відомостями БД ДПА України, ТОВ "Агро Крафт", відсутній за місцем своєї реєстрації, амортизаційних відрахувань не проводить, має лише трьох найманих працівників. За наведеного, Млинівською МДПІ зроблено висновки про відсутність у ТОВ "Агро Крафт" основних та оборотних засобів, відсутність умов для господарської діяльності, а відтак і про фіктивність господарських операцій, відображених в обліку СПД ОСОБА_1

Суд вважає вказані висновки необґрунтованими, позаяк зазначені обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання операцій з надання послуг по організації надання транспортних послуг, з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів. Що стосується висновків відповідача про відсутність доказів надання транспортних послуг, то до матеріалів справи долучено докази того, що перевезення ріпаку на експорт здійснювалось саме тими транспортними засобами, реквізити яких зазначено в актах прийому-передачі послуг. Довідкою Луцької ОДПІ, де має зареєстроване місцезнаходження такий платник податку, як ТОВ "Агро Крафт", не встановлено розбіжностей з відомостями, отриманими від СПД ОСОБА_1 та встановлено відображення в податковому обліку результатів господарських відносин з СПД ОСОБА_1 (а.с.183-184 том 2).

Згідно з поясненнями позивача, господарські операції з ТОВ "Агро Крафт", здійснювались в такий спосіб: СПД ОСОБА_1 замовляв транспорт для перевезення, а ТОВ "Агро Крафт", за посередництвом СПД ОСОБА_8, знаходив необхідний транспорт у різноманітних СПД Волинської області і надавав в розпорядження позивача. Таке виконання договірних зобовязань підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - комерційний директор ТОВ "Агро Крафт". Вказані свідчення, в свою чергу, повністю узгоджуються з показаннями гр.ОСОБА_8, наданими ним ВПСУСП ОВ ГВПМ Дубенської ОДПІ, в рамках проведення дослідчої перевірки проведеної за розглядом матеріалів, зареєстрованих в книзі обліку про злочини і пригоди №13 від 12.03.2010 року (а.с.188-189 том 5).

Використання придбаних саме у ТОВ "Агро Крафт" транспортних послуг підтвердже-но актами прийому-передачі послуг, дані яких, зокрема щодо державних номерних знаків автомобілів, повністю відповідають відповідним записами у вантажно-митних деклараціях (ВДМ) та у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR). Та обставина, що ТОВ "Агро Крафт" надавало послуги не власним транспортом, жодним чином не впливає на коло обовязків учасників правочину та не змінює їх податковий облік, позаяк Закон не обмежує право платника податків на формування валових витрат лише колом видатків, що понесені на оплату тим контрагентам, які безпосередньо виготовляють товари, виконують роботи, чи надають послуги власними трудовими та основними засобами. Відповідно, формуючи валові витрати за рахунок сум, сплачених ТОВ "Агро Крафт", за посередництвом якого позивач отримав необхідний для експорту транспорт, СПД ОСОБА_1 діяв в рамках чинного законодавства. Та обставина, що ТОВ "Агро Крафт" є по суті лише посередником, а відтак власним транспортом послуг позивачу не надавав, жодним чином не впливає на його податковий облік, позаяк СПД ОСОБА_1 оплачував необхідні для здійснення господарської діяльності послуги саме ТОВ "Агро Крафт", а не тим особам, яких ТОВ "Агро Крафт" через СПД ОСОБА_8, залучило до виконання перевезень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "Агро Крафт" носили реальний характер, понесені витрати на придбання послуг призвели до отримання прибутку, як наслідок, валові витрати повязані з господарською діяльністю позивача.

Що стосується неприйняття податковим органом видатків на пальне, придбання запчастин та ремонт транспортних засобів, то такі ґрунтуються та тому, що під час перевірки Млинівською МДПІ не було виявлено зареєстрованих за СПД ОСОБА_1 транспортних засобів, які б використовувались ним для провадження власної господарської діяльності, зокрема, згідно з деклараціями про доходи, власноручно складеними і поданими до Демидівського відділення Млинівської МДПІ позивачем, ним декларувався лише легковий автомобіль марки ВАЗ (а.с.1448-156 том 5).

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ВРЕР ДАІ м.Дубно зареєстровано за ОСОБА_1 20.05.2008 року транспортний засіб МАЗ напівпричеп бортовий ВК3454ХХ та 04.05.2007 року МАЗ типу вантажний сідловий тягач ВК7418АН (а.с.101 том 1). Згідно з довідкою ВРЕР УДАІ УМВС України в Рівненській області по зареєстровані та зняті СПД ОСОБА_1 транспортні засоби, вбачається про те, що за позивачем обліковуються наступні транспортні засоби: МАЗ 17482 ЕВ з 18.05.2007 року, МАЗ ВК7418АН з 04.05.2007 року по 21.04.2010 року, МАЗ ВК 3454 ХХ з 22.05.2007 року по 21.04.2010 року, МАЗ ВК3138ХХ з 04.05.2007 року по 21.04.2010 року (а.с.143-144 том 2). Крім того, в оренді у позивача з 01.06.2009 року знаходиться транспортний засіб КАМАЗ 55111, ВХ6730АН причеп ВХ9474ХХ (а.с.217-218 том 1).

Матеріалами справи повністю підтверджено той факт, що всі вказані автомобілі були задіяні позивачем у власній господарській діяльності для перевезення ріпаку, пшениці, кукурудзи в рамках торгово-посередницької діяльності для Луцького комбікормового заводу, ПП "Агроніка" та Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів (а.с.1-72 том 2). Вчинення позивачем з вказаними контрагентами господарських операцій, які в подальшому призвели до отримання прибутку підтверджено безпосередньо і актом перевірки податкового органу. Вказані автомобілі були ж задіяні і при здійсненні господарських операцій з ПП "Метрал" (а.с.219-248 том 1, а.с.177-121 том 2).

Обставини в частині формування позивачем валових витрат по факту придбання запчастин і пального, не є спірними між сторонами. До матеріалів справи долучено докази придбання таких запчастин та їх встановлення на відповідні транспортні засоби, а також докази придбання та використання паливно-мастильних матеріалів (а.с.122-142 том 2, а.с.53-157 том 3). Фактично підставами для відсторнування таких видатків для Млинівської МДПІ слугували лише висновки про не виявлення зареєстрованих за СПД ОСОБА_1 вантажних транспортних засобів. Оскільки ж в дійсності такі транспортні засоби обліковувались за позивачем, і податковий орган мав право і можливість отримати в органах ДАІ відповідну інформацію щодо цього в рамках проведення планової перевірки позивача, однак цього не зробив, як і не надав можливості позивачу предявити відповідні документи, провівши та завершивши перевірку в період перебування СПД ОСОБА_1 на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, відповідні висновки Млинівської МДПІ є безпідставними.

В ході судового розгляду повністю доведено той факт, що придбання позивачем запчастин і паливно-мастильних матеріалів здійснено ним для забезпечення роботи власного і орендованого транспорту, задіяного у власній господарській діяльності. Жодних доказів тому, що запчастини чи пальне використані позивачем за межами його господарської діяльності в ході податкової перевірки здобуто не було.

Таким чином висновки податкового органу про завищення позивачем валових витрат внаслідок неправомірного включення до їх складу видатків на пальне, придбання запчастин та ремонт транспортних засобів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Що ж стосується покликання на відсутність документального підтвердження частини понесених витрат, то враховуючи ті обставини, що позивач був позбавлений можливості в повній мірі надати первинну документацію, через перебування на лікуванні, про що Млинівській МДПІ було відомо, самостійно визначений податковим органом розмір валових витрат позивача не можна вважати обґрунтованим.

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України №326 від 11.06.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2004 року за №803/9402, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема, норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадової особи податкових органів, яка проводила перевірку. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового та валютного законодавства. Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані за обліком та підтверджують наявність зазначених фактів.

За змістом акту перевірки №471/1750/НОМЕР_1 від 17.12.2009 року, відповідач при проведені перевірки використав банківські виписки з розрахункового рахунку, платіжні доручення, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, первинні документи діяльності підприємця. В той же час, відповідач не підтвердив жодними бухгалтерськими, податковими та іншими документами свої висновки щодо заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності. В результаті нечіткого викладення виявлених в акті перевірки порушень не можливо встановити, на підставі яких документів ревізорами констатовано заниження валових витрат внаслідок невідповідності обліку витрат позивача даним документації на суму 5658264,00 грн., що, відповідно, позбавило можливості суд витребувати їх у позивача. Витребовувати ж у позивача всію документацію, за охоплений перевіркою період правових підстав у суду немає, позаяк оцінка такої документації, а відповідно і розрахунок на її основі податкових зобовязань, буде по своїй суті нічим іншим, як повторною податковою перевіркою позивача.

А тому вирішуючи спір по справі, суд виходить з того, що в силу пп."б" пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, норм Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України №110 від 17.03.2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.03.2001 року за №268/5459, норм Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженої наказом ДПА України №253 від 21.06.2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2001 року за №567/5758, правова специфіка податкових повідомлень рішень, як актів органів державної податкової служби України полягає у тому, що владний припис таких правових актів індивідуальної дії міститься безпосередньо в самому податковому повідомленні-рішенні, а мотиви його винесення, тобто обставини, яким керувався субєкт владних повноважень, у відповідному акті перевірки, на підставі якого і приймався такий правовий акт індивідуальної дії.

За таких обставин, перевірка законності податкового повідомлення-рішення з огляду на приписи ч.3 ст.2 КАС України полягає, в тому числі, і у визначенні достатності тих обставин, які наведені у відповідному акті перевірки, для обґрунтованого (юридично та фактично вірного) висновку про наявність в діях особи порушення конкретно визначеного положення чинного законодавства.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не знаходить підстав для визнання правильним висновку відповідача про невідповідність між включеними СПД ОСОБА_1 до складу валових витрат видатками та видатками, визначеними за результатами перевірки.

Як наслідок, відповідач не довів належними доказами наявність порушень, які стали підставою для винесення спірного повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2010 року, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується податкового повідомлення-рішення, згідно якого позивачу визначено податкове зобовязання за платежем "податок на додану вартість", то таке, зокрема, ґрунтується на висновках акту перевірки про завищення податкового кредиту по операціям з ПП "Метрал" на 579265 грн., з ТОВ "Агро Крафт" на 71733 грн. та по операціям з придбання пального та запчастин до автомобілів на 49573 грн.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, у звязку з висновками про порушення якого, позивачу нараховано суму відповідну суму податкового зобовязання з ПДВ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними.

В силу приписів пп.7.2.4. п.7.2 ст.7 вказаного Закону, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Зареєстровані в якості платника податку на додану вартість особи отримують відповідне свідоцтво.

На момент видачі податкових накладних і на день розгляду справи судом контрагенти позивача ПП "Метрал" та ТОВ "Агро Крафт" (а.с.145-146 том 2) були і є зареєстрованими платниками ПДВ. Також, факт використання придбаних у них товарів і послуг у власній господарській діяльності доведено первинною документацією позивача, оцінка якої дана під час дослідження питання правомірності формування позивачем валових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. З фактичних обставин справи та наявних матеріалів суд не вбачає підстав для визнання правочинів СПД ОСОБА_1 з ПП "Метрал" та ТОВ "Агро Крафт" нікчемними.

Розбіжностей у звітності позивача і ТОВ "Агро Крафт" при співставленні сум податкового кредиту та податкових зобовязань податковою перевіркою не виявлено. З приводу ж податкової звітності ПП "Метрал", СПД ОСОБА_1 звертався із заявою до керівника Ленінської МДПІ у м.Луганську та прокуратури Ленінського району м.Луганська ( а.с.199-200 том 1), і прокуратурою надано відповідь, якою підтверджено, що ПП "Метрал" має стан платника податків "основний" та відобразив податкові зобовязання з ПДВ по операціях з СПД ОСОБА_1 в податковій декларації з ПДВ за липень 2009 року (сума ПДВ 84500 грн.), за серпень 2009 року (сума ПДВ 1050,20 грн.) та в уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за червень 2009 року (сума ПДВ 266769,33 грн.)(а.с.201 том 1).

Матеріалами справи підтверджено а сторонами визнано, що позивач в охопленому перевіркою періоді, з операцій, які в силу вимог ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року є об'єктом оподаткування ПДВ, здійснював такі операції, як оптова торгівля зерном (пшениця, жито, ріпак, кукурудза) а також іншими продовольчими і непродовольчими товарами. Ці операції оформлялися первинними документами, товари оплачувалися покупцями з урахуванням ПДВ, яке в установленому порядку включалось позивачем до складу своїх податкових зобовязань.

Обставини в частині формування позивачем податкового кредиту по факту придбання товарно-матеріальних цінностей у ПП "Метрал" , транспортних послуг у ТОВ "Агро Крафт", а також щодо придбання запчастин і пального, тобто підтвердження відповідних сум ПДВ податковими накладними не є спірними між сторонами. Податкові накладні оформлені у повній відповідності до Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №165 від 30.05.1997 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 року за №233/2037 і зауважень до їх форми чи змісту у Млинівської МДПІ під час перевірки не виникало.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит по операціям з ПП "Метрал", з ТОВ "Агро Крафт" та по операціям з придбання пального та запчастин до автомобілів, а відтак висновки, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 21.01.2010 року, є такими, що не ґрунтуються на Законі.

Що стосується вказаного податкового повідомлення-рішення, то в його основу також було покладено висновки і про заниження податкових зобовязань з ПДВ. Так, зокрема, в акті перевірки констатовано, що СПД ОСОБА_1 занизив податкове зобовязання з ПДВ у листопаді 2008 року на 9901,00 грн., але завищив на цю ж суму у грудні 2008 року, занизив податкове зобовязання з ПДВ у січні 2009 року на 45859,00 грн., але завищив на цю ж суму у лютому 2009 року.

В силу вимог пп.7.3.1. п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 1) або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; 2) або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Податковий орган, констатувавши в акті перевірки про порушення позивачем вказаної норми, свої висновки побудував не на документації, яка вказує на настання будь-якої з таких подій, а на іншій документації, а саме на податкових накладних, виписаних позивачем. Відповідно, такі висновки не можуть вважатися обґрунтованими.

Крім того, норма п.17.2. ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року надає право платнику податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, 1) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, 2) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Актом перевірки підтверджено, що позивач відобразив суми податкового зобовязання з ПДВ за листопад 2008 року та за січень 2009 року у складі декларацій з цього податку, що подані за грудень 2008 року та лютий 2009 року, однак питання про те, чи збільшена на суму штрафу у розмірі 5% загальна сума податкового зобов'язання з цього податку, податковим органом фактично не досліджено, позаяк висновки зроблені лише за рахунок того, що позивач уточнюючих розрахунків до декларацій за листопад 2008 року та січень 2009 року не подавав, а рядки №8 "коригування податкових зобовязань" та 28 "сума штрафу, нарахована платником самостійно" декларацій за наступні податкові періоди ним не заповнені. Відповідно висновки Млинівської МДПІ про заниження позивачем суму податкового зобовязання з ПДВ на розмір штрафу - 5%, тобто на 2788,00 грн. є передчасними і необґрунтованими.

Крім того, використовуючи інформацію про суми готівкових коштів, які надійшли на розрахункові рахунки позивача з призначенням платежу: "виручка" та "торгівельна виручка", податковий орган констатував про заниження позивачем податкових зобовязань на суму ПДВ від такої виручки, що в загальному складає 48632,00 грн.

Згідно з пунктом "б" пп.4.2.2. п.4.2. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, податковому органу надано право самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у тому випадку, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Таким чином, донарахування податковим органом податкових зобовязань допустиме лише у випадку підтвердження факту заниження субєктом господарювання суми зобовязань, який, в свою чергу, підтверджено документально.

Оскільки твердження про необхідність нарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість ґрунтуються на тому, що позивачем занижено базу оподаткування, то податковий орган мав право зробити такі висновки лише маючи в своєму розпорядженні документи, які б підтверджували факт вчинення позивачем операцій, які в силу вимог Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року, є обєктом оподаткування.

Втім, ні на момент перевірки, ні на момент розгляду справи судом, жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що позивачем у охопленому перевіркою періоді отримано готівкову виручку в сумі 291790,00 грн. за вчинення операцій з поставки на митній території України, чи інших операцій, які є обєктом оподаткування податком на додану вартість, відповідач в своєму розпорядженні не мав і не має.

Банківські виписки по гривневому рахунку, відкритому позивачем в установах АБ "Укргазбанк" та ВАТ КБ "Приватбанк" і квитанції, в яких відображено надходження внесених позивачем на власні рахунки коштів з призначенням платежу "виручка" та "торгівельна виручка", не є належними доказами в розумінні ст.70 КАС України, позаяк не містять інформацію щодо предмету доказування.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не знаходить підстав для визнання правильним висновку відповідача про заниження позивачем суми податкових зобовязань з ПДВ. Як наслідок, відповідач не довів належними доказами наявність порушень, які стали підставою для винесення спірного повідомлення-рішення №/0 від 21.01.2010 року, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 21.01.2010 року, згідно якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1458950,00 грн., то таке також ґрунтується на інформації про суми готівкових коштів, які надійшли на розрахункові рахунки позивача з призначенням платежу: "виручка" та "торгівельна виручка".

Так, відповідачем зазначено, що згідно з наданими на перевірку банківськими виписками та квитанціями було виявлено зарахування позивачем в охопленому перевіркою періоді на свої розрахункові рахунки готівки із призначенням платежу "виручка", "торгівельна виручка", що вказувало на проведення позивачем готівкових розрахунків, а так як реєстратор розрахункових операцій позивачем у господарській діяльності в цей період не використовувався, податковий орган констатував порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року.

Дійсно, норма ст.1 вказаного Закону, покладає на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, застосовувати реєстратори розрахункових операцій. А п.1 ст.17 Закону передбачає відповідальність у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Разом з тим, ні на момент перевірки, ні на момент розгляду справи судом, жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що позивачем у охопленому перевіркою періоді здійснювався продаж товарів (робіт, послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за готівку, відповідач в своєму розпорядженні не мав і не має.

Фактично, відповідач обґрунтовує свою позицію відомостями, одержаними з банківських виписок по гривневому рахунку, відкритому позивачем в установах АБ "Укргазбанк" та ВАТ КБ "Приватбанк" і квитанцій, в яких відображено надходження внесених позивачем на власні рахунки коштів з призначенням платежу "виручка" та "торгівельна виручка". Разом з тим, вказані відомості самі по собі не є прямим доказом вчинення позивачем продажу товарів (робіт, послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за готівку. Крім того, долучені відповідачем до матеріалів справи копії банківських виписок по рахунках позивача за період з 01.01.2008 року по 23.12.2008 року, за період з 01.01.2009 року по 13.11.2009 року, за 23.10.2008 року, за 19.01.2009 року, за 19.02.2009 року, за 24.03.2009 року, за 17.08.2009 року, за 31.08.2009 року та копії квитанцій №4693_25 від 07.10.2008 року, №4693_13 від 10.10.2008 року, №4693_26 від 23.10.2008 року, №4693_51 від 19.01.2009 року, №4693_27 від 31.03.2009 року, №4693_8 від 01.07.2009 року, №4693_17 від 02.07.2009 року, №4693/3 від 07.08.2009 року, №4693_4 від 28.08.2009 року, №4693_10 від 04.09.2009 року, де призначення платежу при зарахуванні коштів на рахунок позивача зазначено як "виручка", "торгівельна виручка" (а.с.165-182 том 2), судом не можуть бути прийняті в якості допустимих доказів, позаяк такі копії засвідчені податковим органом, який оригіналів вказаних документів в своєму розпорядженні не має, а в аналогічних банківських виписках та квитанціях, наданих і посвідчених позивачем, призначення платежу при зарахуванні коштів на його рахунок зазначено як "внесення власних заощаджень", "надходження власних заощаджень" (а.с.211-216 том 1). На запит суду РОУ АБ "Укргазбанк" надано копії банківських виписок по рахунку СПД ОСОБА_1 та копії квитанцій аналогічних періодів і реквізитів (а.с.1-51 том 3), де у всіх випадках призначення платежу зазначено як "внесення власних заощаджень", "надходження власних заощаджень", крім квитанцій №4693_17 від 02.07.2009 року та №4693_26 від 23.10.2008 року, де призначення платежу зазначено як "виручка", "торгівельна виручка". Враховуючи наведене, відомості, одержані з РОУ АБ "Укргазбанк" не доказують факт вчинення позивачем продажу товарів (робіт, послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за готівку, а навпаки спростовують його.

Щодо решти інформації, то така сама по собі не може бути достатнім доказом того, що позивачем у охопленому перевіркою періоді здійснювався продаж товарів (робіт, послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за готівку чи інші операції, де в обовязковому порядку застосовуються реєстратори розрахункових операцій.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд не знаходить підстав для визнання правильним висновку відповідача про порушення позивачем вимог п.1, п.2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 року. Як наслідок, відповідач не довів належними доказами наявність порушень, які стали підставою для винесення спірного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/0 від 21.01.2010 року, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, оспорюване рішення в частині застосування фінансових санкцій в розмірі 1000000 (177000 грн. за жовтень 2008 року + 23000 грн. січень 2009 року) х5) прийняте з порушенням строків, встановлених ст.250 ГК України.

Судові витрати по справі згідно ч.1 ст.94 КАС України стягуються на користь позивача з Державного бюджету.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.01.2010 року Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції, згідно з яким суб"єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 532619,00 грн., в тому числі 354826,00 грн. за основним платежем та 177793,00 грн. - за штрафними санкціями.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2010 року Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції, згідно з яким суб"єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 743871,63 грн., в тому числі 743871,63 грн. за основним платежем.

Скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 21.01.2010 року Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції, згідно з яким до суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1458950,00 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 із Державного бюджету судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя < Підпис > ОСОБА_10