Справа № 2а-5719/10/2670
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5719/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

"13" січня 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів при секретарі за участю: представника позивача представника відповідача представника 3-ї особи Хрімлі О.Г., Літвіної Н.М., Чаку Є.В., Архіповій Л.В., Язикової С.Р., Новікової О.Г., Радецької І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2010 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД»до Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві, третя особа Національна комісія регулювання електроенергетики про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій від 11.02.2010 року № 20, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс-А ЛТД»звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві, третя особа Національна комісія регулювання електроенергетики про визнання протиправним та скасування рішення про застосування економічних санкцій від 11.02.2010 року № 20.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2010 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Державною інспекцією з контролю за цінами в м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, яким дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.02.2010 року Державною інспекцією з контролю за цінами була проведена планова перевірка позивача на предмет додержання державної дисципліни цін при реалізації природного газу і при надані платних послуг за січень-грудень 2009 року.

Під час перевірки встановлено, що позивач має ліцензію серії АВ № 331977 Національної комісії регулювання електроенергетики України на постачання природного газу за нерегульованим тарифом. Термін дії ліцензій з 02.02.2006 року по 01.02.2011 року.

Позивач здійснює реалізацію природного газу промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання.

Перевіркою наданих договорів та актів прийому-передачі природного газу встановлено, що в порушення вимог п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2006 року № 605 позивач з 01.02.2009 року по 18.02.2009 року застосовував вільні ціни на природний газ в розмірі від 1 191,67 грн. до 2016,67 грн. без ПДВ за 1 000 куб. м газу замість встановленої граничної ціни, розрахованої відповідно до вимог чинного законодавства в розмірі 1 328,40 грн. з ПДВ за 1000 куб. м (1 152 грн. х 1,2, де 1 152 грн. - гранична ціна на природний газ без ПДВ за 1000 куб. м., 1,2 - податок на додану вартість в розмірі 20 відсотків), що призвело до завищення граничної ціни на природний газ від 47,60 грн. до 1 037,60 грн. за 1 000 куб. м. з урахуванням податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що загальна сума необґрунтовано нарахованої виручки становить 14 210 387,19 грн. з ПДВ. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення»та п.1.4 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом Мінекономіки та Мінфіну України від 03.12.2001 року № 289/519, сума необґрунтовано отриманої виручки з 01.02.2009 року по 18.02.2009 року з урахуванням оплати становить 14 121 359,65 грн. з ПДВ та підлягає вилученню в доход бюджету із застосуванням штрафних санкцій у двократному розмірі необґрунтовано отриманої виручки.

Державною інспекцією з контролю за цінами в м. Києві 11.02.2010 року прийнято рішення № 20 про вилучення з позивача необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 14 121 539,65 грн. та штрафних санкцій -28 243 079,30 грн.

11.02.2010 року відповідачем було виставлено позивачу претензію на суму 42 364 618,95 грн. про забезпечення виконання рішення про застосування економічних санкцій від 11.02.2010 року.

Обговорюючи питання щодо правомірності рішення Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві про застосування економічних санкцій від 11.02.2010 року № 20 судова колегія суддів зважає на наступне.

Статтею 8 Закону України «Про ціни і ціноутворення»визначено, що державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Урядом України можуть вводитись інші методи державного регулювання цін і тарифів.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про ціни і ціноутворення»державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України.

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення»передбачено, що зміна рівня державних фіксованих та регульованих цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг здійснюється в порядку і в строки, що визначаються тими органами, які відповідно до цього Закону затверджують або регулюють ціни (тарифи).

Зміна державних фіксованих та регульованих цін і тарифів може здійснюватись у зв'язку із зміною умов виробництва і реалізації продукції, що не залежать від господарської діяльності підприємств.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)»від 25.12.1996 року № 1548 із змінами і доповненнями від 28.01.2009 року № 36 Національна комісія регулювання електроенергетики встановлює граничні рівні цін на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, а також граничні рівні цін на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання за погодженням з Мінекономіки.

Зазначеним положенням Постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 була доповнена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2009 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України»№ 36, яка набрала чинності з моменту її опублікування - Урядовий кур'єр, 2009, 02, від 04.02.2009 року № 19.

Перевірка позивача здійснювалась за період з 01.02.2009 року по 18.02.2009 року, тобто в період набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2009 № 36.

Уповноваження Урядом України Національної комісії регулювання електроенергетики на встановлення граничного рівня ціни на газ відповідає приписам Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Колегія суддів звертає увагу на те, що Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 та від 28.01.2009 № 36, також постанови Національної комісії регулювання електроенергетики в період, за який здійснювалася перевірка позивача, були чинними та у встановленому порядку незаконними не визнавались.

Судом встановлено, що позивач у вказаний період при формуванні відпускної ціни на газ керувався постановами, прийнятими Національною комісією регулювання електроенергетики України 29.01.2009 № 56 та № 57, які в подальшому були скасовані постановами Національної комісії регулювання електроенергетики від 19.02.2009 року № 194 та № 195.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 29.01.2009 року № 56 затверджено граничний рівень ціни на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, на 2009 рік без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання на рівні 2020,25 грн. за 1000 м3.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики від 29.01.2009 року № 57 затверджено граничний рівень ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання на 2009 рік без урахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання на рівні 2020,25 грн. за 1000 м3.

Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики від 19.02.2009 року № 194 та № 195 Постанови Комісії № 56 та № 57 визнані такими, що втратили чинність.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, відповідач посилався на те, що позивач керувався нормативними актами, прийнятими на підставі постанови Уряду, що набрала чинності лише 04.02.2009 року, чим порушив також вимоги ч.1 ст. 58 Конституції України.

В акті перевірки зроблене посилання на вчинений позивачем правочин від 17.02.2009 року № 17/02/02-ПГ з ВАТ «Житомиргаз», за яким природний газ був реалізований за ціною 2 420 грн. з ПДВ за 1 000 куб. м.

Таким чином, позивач 17.02.2009 року, укладаючи з ВАТ «Житомиргаз»контракт, керувався підзаконним нормативно-правовим актом, який набув чинності у встановленому порядку.

Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на те, що ціна, за якою позивачем був реалізований ВАТ «Житомиргаз»природний газ, за вирахуванням ПДВ, складає 2017 грн., що відповідає граничній ціні, встановленій постановами НКРЕ № 56 та № 57.

З розрахунку до акту перевірки вбачається, що суми необґрунтовано нарахованої та отриманої виручки позивачем внаслідок застосування вільних цін при реалізації природного газу за умови запровадження режиму державного регулювання в лютому 2009 року, в період, за який Інспекцією проводилась перевірка, позивачем укладались договори з ВАТ «Житомиргаз»від 17.02.2009 № 17/02/02-ПГ та з ВАТ «Хмельницькгаз»від 17.02.2009 № 17/02/01-ПГ.

Решта договорів, що наведені у вказаному розрахунку, були укладені позивачем поза межами періоду, за який проводилася перевірка.

Щодо порушення позивачем п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2006 № 605 «Деякі питання діяльності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2006 № 605 «Деякі питання діяльності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2009 р. N 36, чинній в період встановлення застосування позивачем вільних цін) передбачено, що граничні рівні цін на природний газ, що встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики установам і організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання, підлягають коригуванню у наступному місяці реалізації природного газу Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»таким споживачам у разі зміни середньомісячного курсу гривні до долара США установленого Національним банком України у місяці реалізації природного газу до офіційного курсу гривні до долара США установленого Національним банком України станом на 1 січня 2009 р. за встановленою формулою.

Ця норма адресована НАК «Нафтогаз України»та зобов'язує її коригувати граничні рівні цін на природний газ, встановлених НКРЕ, при здійсненні реалізації природного газу суб'єктам, визначеним в п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 605 від 29.04.2006 року.

Попередня редакція зазначеного пункту діяла до 28.01.2009 року, але судом першої інстанції вірно зазначено, що актом перевірки до цього періоду порушень позивачем порядку застосування регульованих цін не встановлено.

Крім того, порядок та строк застосування адміністративно-господарських санкцій визначено статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідачем встановлено порушення позивачем державної дисципліни цін з 01.02.2009 року.

Разом з тим, оскаржуване рішення прийняте 11.02.2010 року, тобто з пропуском, встановленого ст. 250 ГК України строку на застосування адміністративно-господарських санкцій.

Порушень порядку застосування позивачем регульованих цін на природний газ в решті перевіряємого періоду не вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги ТОВ «Алекс-А ЛТД»обґрунтованими.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в м. Києві - залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 липня 2010 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 18 січня 2011 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді Н.М. Літвіна

Є.В. Чаку