Справа № 2а-0770/3332/11
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2a-0770/3332/11
Ряд стат. звіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року місто Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі:

головуючої судді Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Красновій О.Р.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та скасування нарахованих адміністративно-господарських санкцій в розмірі 5605,56 грн. та пені в розмірі 257,04 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувся в Закарпатський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та скасування нарахованих адміністративно-господарських санкцій в розмірі 5605,56 грн. та пені в розмірі 257,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з наступних міркувань. Так, позивачем подано до відділення Фонду звіт за формою №10-111 річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2010 рік з якого випливає, що позивач вимогу Закону не виконав. Згідно рядка 03 звіту, кількість інвалідів які повинні працювати на підприємстві відповідно до вимог ст. 19 Закону становить 1 особа, в той же час, згідно рядка 02 звіту, на підприємстві протягом 2010 року середньооблікова кількість інвалідів становила 0 осіб. Крім того, позивач не надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, про що відповідач подав суду відповідь Великоберезнянського районного центру зайнятості від 19.01.2012 року. Також відповідач наголошує, що позивачем не надано доказів вжиття всіх необхідних заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема щодо надання необхідної інформації службам зайнятості, тільки голослівні заяви.

Дослідивши подані суду письмові докази, заслухавши представників сторін, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності зі ст.19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875 для підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників, а якщо працює від 8 до 15 осіб - то в кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою статті 19 Закону, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, фізичними особами-підприємцями для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обов'язку Закон не містить.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи-підприємці щороку подають до наділень Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці

Встановлено, що позивачем подано до відділення Фонду звіт за формою №10-111 річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів»за 2010 рік з якого випливає, що позивач вимогу Закону не виконав. Згідно рядка 03 звіту, кількість інвалідів які повинні працювати підприємстві відповідно до вимог ст.19 Закону становить 1 особа, в той же час згідно рядка 02 звіту, на підприємстві протягом 2010 року середньооблікова кількість інвалідів становила 0 осіб .

Відповідно до ст.20 Закону підприємства, установи, фізичні особи-підприємці, є середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, щороку сплачують адміністративно-господарські санкції , сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Отже, позивач повинен був самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулось порушення, розрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції.

Оскільки, позивач самостійно адміністративно-господарські не сплатив, відділенням Фонду подано позовну заяву до Закарпатського окружного адміністративного суду про стягнення з позивача адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 5 862.60 грн. за не дотримання нормативу робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Частина 3 ст. 18 Закону зобов'язує підприємства, установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю :

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому

числі спеціальні робочі місця;

- створювати для інвалідів умови праці з урахуванням програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Позивачем не надано жодних доказів вжиття всіх необхідних заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема щодо надання необхідної інформації службам зайнятості тільки голослівні заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів. Частина 3 ст. 217 Господарського кодексу визначає, що адміністративно-господарські санкції застосовуються у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, є заходами організаційно-правового характеру, спрямовані на припинення правопорушення та ліквідацію його наслідків та встановлюються виключно законами.

19.01.2012 року Великоберезнянським районним центром зайнятості було надано лист відповідь за №41, згідно якого ФОП ОСОБА_3 (смт. В.Березний, вл Гожика, 81 ідентифікаційний код НОМЕР_1) протягом року подав три звіти за формою 3- ПН із зазначенням інформації про наявність трьох робочих місць; для інвалідів така інформація не надавалась.

Таким чином, виходячи з вищесказаного, адміністративно-господарські санкції за невиконання зобов'язань щодо працевлаштування інвалідів нараховані правомірно, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій та скасування нарахованих адміністративно-господарських санкцій слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та скасування нарахованих адміністративно-господарських санкцій відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя Калинич Я. М.