Справа № 2а-5217/09/2370
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2011-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5217/09/2370 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2011 р. м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого суддів при секретарі Хрімлі О.Г., Літвіної Н.М., Чаку Є.В., Архіповій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших передбачених законом виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших передбачених законом виплат.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2010 року адміністративний позов задоволений частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України на користь ОСОБА_5 16 277,52 грн., в тому числі 2917,52 грн. утриманих сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік та 13360 грн. компенсаційних виплат за службове обмундирування за 1999-2003 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач та відповідачі - Міністерство фінансів України, Державна судова адміністрація України подали апеляційні скарги, у яких позивач просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Відповідачі просили скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, постанова суду скасуванню з ухваленням нової з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 01 липня 1993 року працював на посаді судді Апеляційного суду Черкаської області та мав 1 кваліфікаційний клас судді.

Згідно до ст. 44 Закону України «Про статус суддів»від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»від 10 липня 1995 року № 584/95 керівникам судів надано право установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати суду. Зазначені виплати здійснювати в межах асигнувань, виділених на утримання судів.

Указом Президента України «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням»№ 220/2002 в редакції від 05 березня 2002 року, з метою підвищення ефективності судочинства та заохочення суддів, які поряд з повноваженнями судді виконують додаткові функції щодо вдосконалення законодавства з питань захисту прав і свобод громадян, беруть участь у правовій освіті населення та роботі органів суддівського самоврядування рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій участі у правовій експертизі нормативно-правових актів, у підвищенні професійного рівня суддів та рівня правової освіти населення, зокрема щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80 відсотків посадового окладу з урахуванням доплат за кваліфікаційний клас.

Отже, вищезазначені надбавки за напруженість, складність роботи та виконання особливо важливої роботи призначались та виплачувались в індивідуальному порядку кожному окремому судді при наявності відповідних підстав з обов'язковим оформлення даних доплат наказом голови суду. Крім того, відсоткова ставка зазначених надбавок визначена до встановлених указами граничних розмірів, що в свою чергу, свідчить про те, що навіть за наявності відповідних підстав для призначення даних доплат, відсотковий розмір останніх визначається саме головою суду в залежності від обсягу виконання суддею особливо важливої роботи чи додаткових функцій щодо вдосконалення законодавства з питань захисту прав і свобод громадян тощо.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів»№ 856/96 в редакції від 19 вересня 1996 року суддям з метою закріплення в судах висококваліфікованих фахівців та повного укомплектування суддів встановлена також щомісячна надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

В той же час, як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів виплати з урахуванням надбавок за складність та виконання особливо важливої роботи позивачу здійснювались в межах, встановлених Указами Президента України № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»(до 75 відсотків) та № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням»(до 80 відсотків) згідно окремих розпоряджень голови суду. Щомісячна надбавка за особливий характер роботи позивачеві за 2003-2006 роки була виплачена в повному обсязі в межах виділених асигнувань.

Надані суду розрахунки по заробітній платі сформовані з використанням максимальних розмірів доплат до заробітної плати, передбачених вищезазначеними указами Президента України, в той час, коли розмір відсоткової ставки кожної окремої надбавки визначається виключно головою відповідного суду за наявності підстав для призначення такої надбавки та з урахуванням виконання суддею тієї чи іншої роботи.

Крім того, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»№ 108/95-ВР від 24 березня 1995 року передбачено, що винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій є додатковою заробітною платою і носить необов'язковий характер, оскільки встановлювати її розмір є пріоритетом керівників установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на відповідний бюджетний період.

Включені позивачем до розрахунку по заробітній платі доплати за шкідливість в розмірі 12 відсотків та за таємність в розмірі 15 відсотків, постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів»№ 2288 від 13 грудня 1999 року, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не передбачені. Останні не входять також і до структури заробітної плати суддів, визначеної постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»№ 865 від 03 вересня 2005 року, якою, крім того, визнано такими, що втратили чинність відповідні додатки до постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року № 2288 у частині розмірів посадових окладів керівників та суддів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги в частині стягнення суми заробітної плати з урахуванням розрахованих позивачем надбавок є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Також судом першої інстанції встановлено, що протягом 2004 року з нарахованої заробітної плати позивача утримано податок з доходів фізичних осіб на суму 2917,52 грн.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»- доходом фізичної особи вважається сума будь-яких коштів, одержаних протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України так і за її межами, крім переліку доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно до п. п. 3.1.1 та 4.2.1 даного Закону - об'єктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору.

Відповідно до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»судді були звільнені від сплати прибуткового податку, однак його визнано таким, що втратив чинність з 01 січня 2004 року.

Питання компенсаційних виплат на 2004 рік, пов'язаних із справлянням податку із заробітної плати суддів було вирішене розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р «Про деякі питання оплати праці суддів».

Згідно до п. 1 розпорядження Голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 відсотків посадового окладу в разі коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку на доходи фізичних осіб буде нижчою ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 року.

Як встановлено судом першої інстанції, що в результаті справляння податку з доходів фізичних осіб з заробітної плати позивача за 2004 рік сума нарахованої заробітної плати за місяць, після сплати вказаного податку, стала нижчою ніж розмір заробітної плати, нарахованої судді у IV кварталі 2003 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за 2004 рік позивач має право на отримання компенсаційних виплат у зв'язку із втратою частини заробітку, пов'язаного зі сплатою податку з доходів фізичних осіб.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за службове обмундирування колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 12 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»судді забезпечуються безплатним службовим обмундируванням за нормами, які визначаються Урядом України.

Кількість предметів, якими необхідно забезпечити одного суддю та термін їх носіння у роках визначено Постановою Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України»№ 177 від 19 березня 1994 року.

Відповідно до п. 2.10 Положення про порядок одержання, обліку, видачі та носіння службового обмундирування суддів України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 16/5 від 22 квітня 1994 року - за одяг, який не виданий, згідно з нормами забезпечення з причин, незалежних від Верховного Суду України, Вищого Арбітражного Суду України, Міністерства юстиції України, суддям виплачується грошова компенсація вартості даного огляду і згідно із нормами зараховується у термін його носіння.

Однак, Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»№ 1459-ІІІ від 17 лютого 2000 року, який набрав чинності 11 березня 2000 року, перше речення ч. 12 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»щодо забезпечення суддів безоплатним службовим обмундируванням було виключено.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст. ст. 58, 60 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік»та рішення Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень пунктів 2-5, 8, 9 частини 1 статті 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік»і підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»№ 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року визнано таким, що не відповідає Конституції України пункт 1 статті 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів».

Відповідно до ст. 152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 20 березня 2002 року суддям поновлено відповідне забезпечення службовим обмундируванням.

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції»№ 1393 від 04 вересня 2003 року затверджено нові норми забезпечення мантіями та суддівськими нагрудними знаками суддів судів загальної юрисдикції, а також визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України «Про норми забезпечення службовим обмундируванням суддів України»№ 177 від 19 березня 1994 року.

Таким чином, з 1999 року по 11 березня 2000 року та з 20 березня 2002 року по 04 вересня 2003 року позивач мав право на забезпечення службовим обмундируванням, а в разі його незабезпечення мав право на отримання відповідної грошової компенсації.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України - пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Судова колегія вважає, що про порушення свого права на отримання компенсації за обмундирування позивач мав дізнатися ще раніше, або як він зазначає в 2006 році проте позов було подано лише в липні 2009 року, що свідчить про пропущення позивачем річного строку звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 березня 2010 року скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити частково.

Зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України для забезпечення проведення виплат Державною судовою адміністрацією України на користь ОСОБА_5 грошової компенсації сум утриманого податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_6 за 2004 рік у розмірі 2917,52 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимоги відмовити.

Повний текст постанови виготовлений 18 січня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді Н.М. Літвіна

Є.В. Чаку