Справа № 2а-0770/1262/11
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2011-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/1262/11
Ряд стат. звіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2011 р. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Рибак Т.В. .

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 18.07.2011 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 20.10.2011 року № 242), ОСОБА_3 (довіреність від 20.10.2011 року № 241)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про стягнення адміністративно - господарських санкцій у сумі 96834,42 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 грудня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 26 грудня 2011 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, ЗОВ ФСЗІ) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.2-3) до відкритого акціонерного товариства "Енергетична компанія "Закарпаттяобленерго" (далі ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго"), якою просить стягнути адміністративно господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 96834,42 грн.

Ухвалою суду від 19 грудня 2011 року (а.с.109) замінено відповідача відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія" Закарпаттяобленерго" на її правонаступника Публічне акціонерне товариство "Закарпаттяобленерго" (далі відповідач, ПАТ "Закарпаттяобленерго").

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить стягнути з ПАТ "Закарпаттяобленерго" адміністративно господарські санкції у сумі 96834,42 грн.

Відповідач надав суду заперечення проти позову (лист ПАТ "Закарпаттяобленерго" від 04.05.2011 року за № 6-5-92, а.с.8-15) та доповнення до заперечень на позовну заяву (лист ПАТ "Закарпаттяобленерго" від 19.12.2011 року за № 6-5-297, а.с.73-75), якими проти позову заперечив, посилаючись на ту обставину, що ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" (правонаступником якого є ПАТ "Закарпаттяобленерго" вжито заходи для виконання вимог законодавства (створені робочі місця для інвалідів та направлялися звіти до центру зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів), однак інваліди не працевлаштовані з незалежних від відповідача підстав. Крім того, зазначає, що всі направлені центрами зайнятості для працевлаштування інваліди прийняті на роботу, при цьому, кількість штатних працюючих становить 2873 особи, та підприємство не має змогу набрати нормативну кількість інвалідів (115 осіб) в зв'язку з їх відсутністю. Таким чином, відповідачем виконано обовязок щодо створення робочих місць та повідомлення органів щодо наявності робочих місць, відповідачем фактично виконано встановлений законодавством норматив для працевлаштування інвалідів в повному обсязі (та в поданому звіті помилково вказано про не працевлаштування трьох інвалідів, що пов'язано з великою кількістю працюючих осіб на підприємстві та "текучістю" кадрів), тобто, вжито заходів щодо недопущення господарського правопорушення, що є підставою для звільнення від застосування відповідальності у вигляді адміністративно господарської санкцій, згідно положень ст. 218 Господарського кодексу України.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав, наведених у наданих запереченнях та доповненнях до заперечень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову повністю, виходячи з наступного:

Частиною першою ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875 -XII (з подальшими змінами та доповненнями, далі Закон 875), для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону 875 підприємства (об'єднання), установи і організації, незалежно від форми власності і господарювання, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативами, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік" (форма № 10 -ПI), встановлено, що на підприємстві відповідача у звітному періоді не працювали інваліди у кількості, визначеній Законом (а.с.4). Згідно поданого відповідачем звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 2873 особи, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає 115 осіб, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві 112 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника 32278,00 грн. та розмір санкцій за недотримання нормативу для працевлаштування двох інвалідів 96834,00 грн.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Статтею 218 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону 875, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З наведеного вбачається диспозитивний характер забезпечення здійснення права інваліда на працевлаштування, тобто такий повязаний з волевиявленням самого інваліда. При цьому, положеннями Закону 875 чітко встановлений обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів, інформування про кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів і забезпечувати їх працевлаштування (після звернення таких осіб, чи направлення для працевлаштування уповноваженими органами), в той же час ці обовязки не супроводжуються його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Більше того, обовязок сприяння у працевлаштування інвалідів, централізоване інформування, забезпечення цього процесу, реагування на порушення у цій сфері (відмови у працевлаштуванні та ін.) здійснюється та забезпечується відповідними органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів, тощо.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону 875, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (затверджений постановою КМ України, від 31.01.2007 року за № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" направлялись до Ужгородського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій (форма 3 ПН) щодо можливості працевлаштування інваліда (а.с.104, 105, 106, 107).

В матеріалах справи міститься лист Ужгородського міськрайонного центру зайнятості від 04.05.2011 року за № 682 (а.с.682), згідно якого ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" регулярно подавало статистичні звіти форми 3-ПН, в тому числі вакансії для осіб з обмеженими фізичними можливостями: сторож 1 особа, контролер енергонагляду 17 вакансій, двірник 4 вакансії та Ужгородським МРЦЗ протягом 2020 року видано 5 направлень на вакансії контролеру енергонагляду, при цьому, ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" працевлаштовано в 2010 році 36 інвалідів, з яких 10 осіб за направленнями центрів зайнятості (довідка ПАТ "Закарпаттяобленерго" від 04.05.2011 року за № 3321, а.с.48).

При цьому, суду не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу та відповідачем відмовлено у працевлаштуванні направлених осіб. Не надано також доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування і відмови з боку відповідача в такому працевлаштуванні.

Враховуючи наведене і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача в незайняті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки відповідачем вжито заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів та на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, тобто, відсутні підстави для стягнення з відповідача адміністративно господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивачем не доведено та поясненнями представника відповідача та матеріалами справи спростовано доводи щодо нестворення відповідачем робочих місць для інвалідів, при цьому, відповідачем доведено ту обставину, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами з незалежних від нього причин. За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та матеріалам справи та в їх задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати по справі з не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позову Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про стягнення адміністративно - господарських санкцій у сумі 96834,42 грн. відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С. І. Рейті