Справа № 2-а-8/2011
Суддя: Карнасевич Г. І.
Дата ухвалення: 2011-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 2-а-8/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2011 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд

Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.

при секретарі Милян С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_3, управління Держкомзему у Самбірському районі Львівської області, Львівська регіональна філія Дочірного підприємства Центр Державного земельного кадастру, відділ контролю забудови території № 5 інспекції державно архітектурно будівельного контролю у Львівській області, ОСОБА_4 про визнання протиправними бездіяльності та визнання недійсними рішень ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, відшкодування заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: Управління Держкомзему Львівської області у Самбірському районі, Самбірський районний відділ Львівської регіональної філії Дочірного підприємства Центр Державного земельного кадастру( надалі -ДП ЦДЗК), відділ контролю забудови території № 5 Інспекції державно архітектурно будівельного контролю (надалі ДАБК) у Львівській області про:

1. визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, яка проявилася у:

- невиконанні своїх повноважень щодо контролю за здійсненням обєктів містобудування на своїй території;

- незупиненні самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3 на самовільно захопленій земельній ділянці загального користування ( проїзді), яке завдає шкоди її інтересам та порушує її право приватної власності;

- безпідставному нерозгляді її заяв від 08. 10. 2008 р.,17. 10. 2008 р., 21. 11. 2008р., 24. 11. 2008р., 28. 01. 2009 р., 09. 03. 2010р. та у ненаданні їй на них жодної відповіді.

2.Визнання незаконним та скасування рішень:

- виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області № 62 від 19 березня 2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3 С.

-ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 20 від 26. 05. 2010 року Про надання земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 0, 0004 га в с. Нагірне Самбірського району по вул. Шевченка, 61 а.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що 19.03.2010 року виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району прийнято рішення № 62 Про розгляд заяви ОСОБА_3С., згідно якого ОСОБА_3 узаконено самочинне будівництво гаражу по вул. Шевченка, 61ау с. Нагірне Самбірського району Львівської області. частина якого була побудована на самовільно захопленому заїзді до її земельної ділянки, що знаходиться в цьому населеному пункті по вул. Шевченка, 65.

Дане рішення було прийняте на підставі заяви ОСОБА_3 із врахуванням проекту забудови земельної ділянки та акту встановлення та узгодження меж його земельної ділянки.

Вважає дане рішення неправомірним, так як ним порушений порядок прийняття в експлуатацію самовільно побудованого гаражу на самовільно захопленому заїзді загального користування з перевищенням повноважень виконавчого комітету сільської ради, а тому повинно бути скасованим.

Це самочинне будівництво ОСОБА_3 розпочав у 2008 році, з приводу чого на його неправомірні дії вона зверталася в органи прокуратури та інші інстанції. На підставі проведених перевірок було встановлено, що внаслідок незаконного будівництва ОСОБА_3 звузив спільний заїзд, будівництво вів без виготовленої проектної документації, з приводу чого інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю ( надал ДАБК) у Львівській області виносився припис, яким зобовязано його припинити будівельні роботи до погодження проектної документації. ОСОБА_3 припису не виконав щодо самовільного захоплення земельної ділянки площею 0,014 га, внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

03.04.2009 року державним інспектором Львівської облдержадміністрації за участю землевпорядника ОСОБА_2 сільської ради було здійснено чергову перевірку щодо дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_3, скеровано клопотання голові сільської ради ОСОБА_5 для вжиття заходів по усуненню цих порушень.

Однак, виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради узаконено це самочинне будівництво всупереч своїм повноваженням, нехтуючи діючим законодавством щодо порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівельних об'єктів.

Крім того, вважає, що в силу п. 3 ст. 83 ЗК України вулиці, проїзди є землями загального користування населених пунктів, віднесених до земель, які не можуть передаватися у приватну власність, а забудова земельних ділянок здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

У відповідності до п. п. 3,5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила таке будівництво за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб, а у випадку, коли є істотні відхилення від проекту забудови або має місце факт порушення інтересів інших осіб, то таке будівництво повинно бути знесене.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій порушуються її права та інтереси, оскільки це створює перешкоди у користуванні спільним заїздом, який веде до її будинку.

Крім того, вважає, що п. 2 згаданого рішення ОСОБА_3 незаконно зобовязано переставити огорожу ОСОБА_4, але не зазначено в рішенні, згідно якого рішення переставити огорожу, номер рішення та дату його прийняття.

Обміри площі захвату земельної ділянки ОСОБА_3 проведені різними посадовими особами, мають різну площу, кадастровий план не відповідає акту комісії по земельних питаннях щодо ширини земельної ділянки ОСОБА_3

На підставі цих документів та невідомого їй рішення ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11.03.2010 року даний орган місцевого самоврядування 26.05.2010 року прийняв наступне рішення № 20 Про надання земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 0,0004 га в с. Нагірне по вул. Шевченка, 61 а, згідно якого останньому було виділено цю площу для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, гаражу із земель житлової та громадської забудови (проїзд), оскільки ОСОБА_6 відпустив 0,0021 га належної йому земельної ділянки на користь територіальної громади для розширення загального проїзду.

Вважає дане рішення неправомірним, так як в ньому не зазначено, на яких умоваж надано ОСОБА_3 цю земельну ділянку, не вказано щодо внесення змін у Державний акт на право приватної власності на землю , виданий на ім'я ОСОБА_7, в ньому є розбіжності у імені та по батькові останнього з іменем та по-батькові, зазначеним у кадастрованому плані, що не дає можливості приступати до використання цієї земельної ділянки, так як немає правових підстав для передачі цієї землі, визначених діючим законодавством.

А зазначена в рішенні підстава для обслуговування житлового будинку та гаражу- не зазначена земельним Кодексом України.

Посилається на те, що прийнятими рішеннями ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11.03.2010 року та № 20 від 26.05. 2010 року не вирішено питання щодо заїзду впродовж її земельної ділянки, розташованої по вул. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району, доступ до якої є тільки по спірному заїзду і яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_7.

Крім того, вважає протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради щодо безпідставного нереагування на її заяви відносно припинення самочинного будівництва гаражу на самозахваченій земельній ділянці загального користування, що змусило її звертитися в органи прокуратури, різні інстанції.

Після шестиразового звернення до ОСОБА_2 сільської ради лише за сприяння Самбірської міжрайонної прокуратури комісія ОСОБА_2 сільської ради вийшла на місце і склала відповідний акт № 1417 від 19.11.2008 року.

Вважає, що такими неправомірними діями орган місцевого самоврядування допоміг завершити самочинне будівництво.

В той же час ОСОБА_2 сільська рада усупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України не розглядала її заяв, що стосувалися її земельної ділянки.

А тому просить постановити рішення, яким :

1. Визнати протиправною бездіяльності ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, яка проявилася у:

- невиконанні своїх повноважень щодо контролю за здійсненням обєктів містобудування на своїй території;

- незупиненні самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3 на самовільно захопленій земельній ділянці загального користування ( проїзді), яке завдає шкоди її інтересам та порушує її право приватної власності;

- безпідставному нерозгляді її заяв від 08. 10. 2008 р.,17. 10. 2008 р., 21. 11. 2008р., 24. 11. 2008р., 28. 01. 2009 р., 09. 03. 2010р. у ненаданні їй на них жодної відповіді.

2.Визнати незаконними та скасувати рішення:

- виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області № 62 від 19 березня 2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3 С.

-ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 20 від 26. 05. 2010 року Про надання земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 0, 0004 га в с. Нагірне Самбірського району по вул. Шевченка, 61 а.

В процесі розгляду даної справи позивачка ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої позовні вимоги. Спочатку збільшила свої позовні вимоги. Окрім вищезазначених, просила постановити рішення, яким :

визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради , яка проявилася у :

- прийнятті та невиконанні рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради від 11. 03. 2010 року за № 53 Про розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки;

- у безпідставному зменшенні впродовж 2009 2010 р.р. її земельної ділянки по вул. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району для обслуговування житлового будинку.

В підтвердження змінених позовних вимог посилалась на обставини, зазначені у первісному позові, а також на те, що у 2008 році ОСОБА_3 розпочав самочинне будівництво гаражу на самовільно захопленій земельній ділянці із земель загального користування на заїзді до її земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності, з приводу чого неодноразово зверталась у ОСОБА_2 сільську раду та Самбірську міжрайонну прокуратуру.

Під час проведення Самбірською міжрайонною прокуратурою перевірки за скаргами із залученням відповідних спеціалістів було підтверджено факт самовільного захоплення ним земельної ділянки та площею 0,0114 га та ведення на ній самочинного будівництва гаражу, в зв'язку чим інспекцією ДАБК у Львівській області ОСОБА_3 видано припис, яким зобов'язано припинити будь які будівельні роботи до погодження проектної документації у встановленому законом порядку.

Факт самовільного захоплення земельної ділянки та ведення на ній самочинного будівництва було підтверджено і актом комісії із земельних питань ОСОБА_2 сільської ради від 19.11.2008 року.

У звязку із самовільним захопленням спірної земельної ділянки інспектором Львівської облдержадміністрації 08.12.2008 року на ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 6807, 03.02.2009 року за невиконання припису щодо самовільного захоплення земельної ділянки його притягнуто до адміністративної відповідальності. Факт самовільного захоплення земельної ділянки підтвердила у своєму листі на її звернення від 12.01.2009 року і пожежний нагляд Самбірського району.

03.04.2009 року втретє державним інспектором Львівської облдержадміністрації за участю землевпорядника сільської ради було здійснено перевірку дотримання законодавства ОСОБА_3 і встановлено невиконання приписів Львівської облдержадміністрації голові ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_8 скеровано клопотання для вжиття заходів щодо усунення порушень земельного законодавства.

Під час розгляду даної справи 07.06.2010 року їй стало відомо про існування рішень ОСОБА_2 сільської ради , а саме: № 62 від 19.03.2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3С., № 20 від 26.05.2010 року Про надання земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 0,004 га в с. Нагірне по вул. Шевченка, 61, № 18 від 11.03.2010 року щодо розширення проїзду; про існування кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3, складеного 23.04.2010 року, акту контрольного обміру земельної ділянки ОСОБА_3 від 23.04.2010 року.

Вищезгадані рішення ОСОБА_2 сільської ради вважає неправомірними, оскільки було узаконено самочинне будівництво на самовільно захопленій ділянці загального користування, чим обмежено доступ до її земельної ділянки.

Вважає, що виконавчий комітет ОСОБА_2 сільської ради не наділений повноваженнями узаконюватисамочинне будівництво. Цим рішенням було порушено порядок прийняття в експлуатацію такого обєкту нерухомого майна, так як у відповідності до п.п. 3,5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинне будівництво може бути визнане лише за рішенням суду, якщо будівництво велося на наданій земельній ділянці, а коли таке будівництво порушує права інших осіб, то воно підлягає знесенню.

З тих підстав вважає, що таке самочинне будівництво не може бути узаконеним.

Оскільки існувала заборона на ведення будівництва, ОСОБА_2 сільська рада надала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4 кв.м, не зазначивши умов та підстав надання, порушивши порядок передачі земельної ділянки власником у комунальну власність.

Вважає, що ОСОБА_2 сільська рада не виконувала покладених на неї повноважень, передбачених Законами України Про місцеве самоврядування, Про основи містобудування, Про планування і забудову територій, ст. 376 ЦК України, не реагувала на існуючі заборони компетентних органів, її численні заяви, чим сприяла та надала можливість здійснити та завершити самочинне будівництво.

Крім того, вважає неправомірними дії ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району щодо надання ОСОБА_3 із земель громадської забудови частини земельної ділянки, посилаючись на те, що сусід ОСОБА_7 частину належної йому земельної ділянки відпустив на користь територіальної громади для розширення загального проїзду, так як відступлення останнім частини земельної ділянки робить небезпечним заїзд до її земельної ділянки, оскільки не може бути заїзд з перешкодою під прямим кутом шириною 0, 50 м на цьому заїзді.

Вищезгадуваним рішенням № 20, у якому невірно зазначено імя та по батькові ОСОБА_7, як і у кадастровому плані, що служив підставою для його постановлення цього рішення та рішення № 18 від 11. 03. 2010 року, вжито неіснуючу у чинному земельному законодавстві термінологію, а саме: відпустив земельну ділянку, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та гаражу, а тому вважає, що ці рішення прийняті з порушенням вимог та порядку, встановлених Земельним та Цивільним кодексами України, ними не вирішено питання щодо заїзду впродовж до її земельної ділянки.

Крім того, вважає протиправною бездіяльністю ОСОБА_2 сільської ради щодо не розгляду її заяви відносно передачі її у власність земельної ділянки на ХХІУ та на ХХУ сесіях, в той час як розміри її земельної ділянки у відповідності до правовстановлюючих документів впродовж 1996 2008 року з невідомих причин зменшувалися. Водночас заяви ОСОБА_3 своєчасно розглядалися, узаконювалисяйого протиправні дії.

Вважає, що відповідач грубо порушує її законні права, безпідставно зменшуючи її земельну ділянку, маючи намір такими діями за рахунок її земельної ділянки розширити спільний заїзд.

Оскільки усупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України ОСОБА_2 сільська рада порушує своїми неправомірними діями її права, вважає, що вона має право на відшкодування за рахунок органу місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди.

З тих підстав просить повністю задовольнити вище згадувані позовні вимоги.

В наступних своїх позовних вимогах збільшила їх розмір, просила, окрім зазначених позовних вимог, постановити рішення, яким:

1. Визнати незаконними дії ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, які проявилися у:

- безпідставному зменшенні впродовж 2006 2010 р.р. земельної ділянки, яка рахувалася за колишнім колгоспним двором по вул.. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району, в тому числі для обслуговування цього житлового будинку, власником якого вона є на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20. 12. 1990 року, зареєстрованого у Самбірському МБТІ 28. 12. 1990 року за № 196;

- завідомо неправдивій інформації щодо законності рішення сільвиконкому № 62 від 19. 03. 2010 року, поданої до суду, як заперечення на її позовну заяву;

- незаконному поданні на вимогу суду письмового заперечення ОСОБА_2 сільської ради, зареєстрованого за вих. № 1162 від 05. 11. 2010року, підписаного сільським головою та гр. ном ОСОБА_3, який є третьою особою із самостійними вимогами;

- незаконному збільшенні ширини присадибної ділянки ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 61 ау с. Нагірне Самбірського району за рахунок водостічної канави і спірного заїзду до її земельної ділянки;

- незаконному поданні до суду завідомо неправдивої інформації щодо замовчування про відміну п. 1 рішення № 62 від 19. 03. 2010 року рішенням № 94 від 16. 04. 2010 року, прийнятого на протест прокурора, про скасування рішення № 94 від 16. 04. 2010 року рішенням ХХУ сесії № 81 від 06. 06. 2010 року ( у неділю);

- незаконному виготовленні Державного акту ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, в якому взагалі на плані встановлення меж немає літер меж земельних ділянок, опис меж не відповідає фактичним межам із сусідніми землекористувачами, взагалі немає записано спільної межі присадиби ОСОБА_4 із її присадибою, незаконно і безпідставно вписана межа із присадибною ділянкою ОСОБА_3;

- незаконному розгляді на пленарному засіданні 25 ої сесії ОСОБА_2 сільської ради її заяви у вихідний, неробочий день 06 червня 2010 року.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення:

- виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області № 94 від 16 квітня 2010 року Про відміну рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради № 62 від 19. 03. 2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3 С..;

- ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 17. 03. 2010 року щодо передачі ОСОБА_4 частини її присадибної земельної ділянки на користь територіальної громади для розширення загального проїзду;

- ХХУ сесії пятого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради № 50 від 06. 06. 2010 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 І;

- ХХУ сесії пятого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 06. 06. 2010 року Про скасування рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року Про відміну рішення виконкому № 62 від 19. 03. 2010 року;

3. Про стягнення з відповідача на її користь компенсації за заподіяну моральну шкоду у ромірі 25 мінімальних заробітних плат, що становить 23050, 00 грн.

Просить стягнути з відповідача усі витрати, повязані з цим позовом у відповідності до представлених нею квитанцій.

В підтвердження збільшених позовних вимог посилається на те, що у 2008 році ОСОБА_3 розпочав самочинне будівництво гаражу на самовільно захопленій ділянці із земель загального користування на проїзді до її присадибної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності.

З цього приводу неодноразово зверталася до ОСОБА_2 сільської ради, Самбірської міжрайонної прокуратури, інспекції Державного архітектурно будівельного контролю. Внаслідок проведеної перевірки було підтверджено факт самовільного захоплення землі площею 0, 0114 га. Крім того, було встановлено, що ОСОБА_3 будівництво гаражу вів без будь якої проектної документації, в звязку з чим інспекцією ДАБК було видано припис, яким заборонено його проводити подальше будівництво.

У відповідності до акту комісії із земельних питань ОСОБА_2 сільської ради від 19. 11. 2008 року констатовано звуження спільного проїзду за рахунок самозахвату ОСОБА_3 частини земельної ділянки.

08. 12. 2008 року державним інспектором Львівської облдержземінспекції складено протокол про адміністративне правопорушення за № 6807 про порушення ОСОБА_3 вимог ст. ст. 125, 126 ЗК України.

Оскільки припису ОСОБА_3 виконано не було, згідно протоколу № 43 від 03. 02. 2009 року останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 188-5 КУаАП.

Факт самовільного захоплення ОСОБА_3 частини проїзду підтвердив у відповіді на її звернення Державний пожежний нагляд Самбірського району, де зазначив, що звуження проїзду є порушенням Правил пожежної безпеки в Україні. ОСОБА_3 було скеровано лист з вимогою усунути ці порушення.

03. 04. 2009 року державним інспектором Львівської облдержземінспекції за участю землевпорядника ОСОБА_2 сільської ради втретє було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_3 і встановлено невиконання приписів останнім. Голові ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_5 було скеровано клопотання для вжиття заходів по усуненню порушень земельного законодавста ( № 191 від 04. 03. 2009 року).

14 травня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до неї та її чоловіка про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок знищення його майна. В ході судового засідання 07 червня 2010 року ним було подано ряд документів, які стали підставою та приводом для предявлення такого позову, зокрема, вище згадувані рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради за № 62 від 19. 03. 2010 року, рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради №20 від 26. 05. 2010 року, рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11. 03. 2010 року, кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 від 23. 04. 2010 року та акт контрольного обміру ділянки від 23 квітня 2010 року.

Вважає, що орган місцевого самоврядування грубо порушив вимоги ст. 83 Земельного кодексу України, передавши проїзд у приватну власність.

Крім того, в силу ст. 22 Закону України Про основи містобудуваннязабудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснення після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Такий порядок виділення земельної ділянки не був дотриманий, а саме виділення землі проведено з грубим порушенням земельного законодавства, на які ОСОБА_2 сільська рада впродовж двох років не реагувала, чим порушувалось і надалі порушується її право вільного та безперешкодного і безпечного доступу до її присадиби.

Крім того, вважає неправомірним посилання у згадуваному рішенні № 62 на зобовязання ОСОБА_3 переставити огорожу ОСОБА_4, оскільки не зазначено підстави перенесення ( номер рішення, дата його прийняття).

У процесі розгляду даної справи їй стало відомо що це оскаржуване рішення є відміненим і з цього приводу прийняте рішення № 94 від 16 квітня 2010 року у частині неправомірного узаконення самочинно збудованого гаражу.

При подачі заперечення Відповідачем на подану нею позовну заяву дізналась про те:

- що відповідач подав неправдиву інформацію у своєму запереченні від 17 вересня 2010 року;

- що відповідач виніс неправомірне рішення № 18 від 11. 03. 2010 року щодо передачі ОСОБА_4 частини своєї присадибної ділянки на користь територіальної громади для розширення загального проїзду;

- про наявність у ОСОБА_4 Державного акту на право приватної власності на землю;

- про прийняття Відповідачем на ХХУ сесії від 06. 06. 2010 року рішення № 50 про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі їй земельної ділянки;

- про зменшення розміру її земельної ділянки, що належить їй як останньому члену колгоспного двору;

- про те, що 10. 06. 2010 року відповідач направив їй рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 50 від 06. 06. 2010 року;

- про порушення при розробці та видачі ОСОБА_3 Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку у с. Нагірне по вулю Шевченка, 61, а.

08 грудня 2009 року у справі цивільного провадження їй стало відомо про прийняття ОСОБА_2 сільською радою рішення № 81 від 06. 06. 2010 року, яким скасоване вище згадуване рішення № 94.

Дане рішення вважає сфабрикованим, оскільки:

- про наявність такого рішення Відповідач замовчував під час розгляду цивільної справи та подаючи заперечення на предявлений нею позов по даній справі;

- рішення прийнято у вихідний день неділю при відсутності виняткових обставин, які б зумовили приймати рішення у вихідні дні;

- в цей же день ОСОБА_2 сільська рада розглянула її заяву про приватизацію земельної ділянки, однак номер рішення, яке оскаржується нею, значиться під № 50;

- крім того, на ХХУ сесії, яка розпочала роботу 26 травня 2010 року, прийняла рішення № 20. З тих підстав піддає сумніву правильну нумерацію оскаржуваного рішення № 81.

Вважає, що цим рішенням перевищено повноваження виконкому органу місцевого самоврядування щодо прийняття в експлуатацію закінчених обєктів містобудування, так як це делеговані державою повноваження, передбачені пунктом бст. 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніі визнання незаконним та відміна рішень виконавчого комітету із делегованих повноважень згідно п. 10 ст. 59 цього Закону здійснюється виключно у судовому порядку.

З тих підстав вважає, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради можуть бути скасовані відповідною радою.

Приймаючи до уваги, що рішення виконавчого комітету № 94 було прийнято 16 квітня 2010 року, у своєму запереченні від 17 вересня 2010 року Відповідач не посилався на нього, чим, вважає, що надав завідомо неправдиву інформацію, скривши про прийняте рішення виконкому № 94 і безпідставно підтверджуючи про законність рішення № 62.

Посилається на те, що ОСОБА_2 сільська рада порушила конституційний принцип рівності громадян перед законом, який проявився в тому, що, незважаючи на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним протиправних дій, продовжувала захищати його інтереси, в той час, як перешкоджала реалізації її законних прав усупереч ст.19 Конституції України.

Протиправна бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради проявилася і у невиконанні її виконавчим комітетом своїх повноважень, зокрема, у протиправному спогляданні протягом двох років самочинного будівництва ОСОБА_3 на самовільно захопленому проїзді до її земельної ділянки, що є землею загального користування.

Оскільки батько ОСОБА_3 приватизував у 1995 році земельну ділянку, де будувався гараж, вважає протиправним повторну приватизацію ОСОБА_3 цієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Також вважає неправомірним посилання у Державному акті на право приватної власності на землю, виданого на імя ОСОБА_3, на два рішення ОСОБА_2 сільської ради, на підставі яких приватизовано цю землю.

Крім того, в технічній документації, проведених контрольних обмірах, Державному акті на право приватної власності на землю, де є безпідставне посилання на неіснуючу водостічну трубу, зазначена різна ширина земельної ділянки ОСОБА_3, чим, вважає, створюються перешкоди у визначенні правильної площі. Відсутня інформація щодо правових підстав зміни такої площі.

Вважає, що ОСОБА_2 сільською радою приймались незаконні рішення на користь ОСОБА_3, чим порушувались її права, а тому вони повинні бути скасованими у судовому порядку у відповідності до п. 10. ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні., а саме:

- рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11. 03. 2010 року про надання ОСОБА_4 частини своєї земельної ділянки на користь територіальної громади для розширення загального проїзду: за № 20 від 26. 05. 2010 року про надання ОСОБА_3 земельної ділянки розміром 0, 0004 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та гаражу із земель житлової забудови (проїзд);

- рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 53 від 11. 03. 2010 року про не розгляд її заяви про приватизацію нею земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, так як комісія не встигла виїхати на місце;

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 62 від 19. 03. 2010 року щодо узаконення ОСОБА_3 самочинно спорудженого гаражу та про перенесення огорожі присадибної ділянки ОСОБА_4 М;

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 94 від 16.04. 2010 року Про відміну рішення виконкому № 62 від 09. 03. 2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3 С.на розгляд протесту Самбірського міжрайонного прокурора від 13. 04. 2011 року;

- рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 50 від 06. 06. 2010 року щодо надання їй дозволу на виготовлення технічної документації для виготовлення та видачі Державного акту на земельну ділянку по вул.. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району;

- рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 06. 06. 2010 року про скасування рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року.

Також вважає, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя ОСОБА_4 з грубим порушенням чинного законодавства, так як при здійсненні приватизації з нею, як як суміжним землекористувачем, не погоджувалися межі, останні в цьому документі невірно зазначені, зокрема, відсутня спільна ї її ділянкою межа, не зазначено заїзд, як земельну ділянку спільного користування, оскільки цим заїздом розмежована земля ОСОБА_4 з земельною ділянкою ОСОБА_3.

Вважає, що рішенням № 18 ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільська рада незаконно припинила право власності ОСОБА_4 площею 0, 0021 га, розташовану в с. Нагірне Самбірського району по вул.. Шевченка, 71 згідно поданої ним заяви про вилучення цієї землі для розширення загального проїзду, так як це суперечить вимогам п.п. 1, 2 ст 142, п. 7 ст. 126, 20 ЗК України.

Наслідки порушення такого порядку, передбачені ст. 21 ЗК України, є самостійною підставою для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови у проведенні державної реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

З тих підстав вважає, що вище згадуване рішення №18 повинно бути визнано незаконним та скасоване.

Із підстав, зазначених у первісних позовних вимогах, просить визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 62 від 19 березня 2010 року, так як ним усупереч вимогам ст. 376 ЦК України визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, оскільки у встановленому законом порядку земельна ділянка для такого будівництва ОСОБА_3 не надавалась, будівництво такого гаражу порушувало права інших осіб, прийняття обєкту в експлуатацію, питання щодо оформлення права власності на таке будівництво не входить в компетенцію органу місцевого самоврядування, не належить до власних повноважень виконавчих органів.

Крім того, вважає, що дане рішення повинно бути скасоване ще з тих підстав, що в ньому протиправно зобовязано ОСОБА_4 перенести огорожу присадибної ділянки, посилаючись на згадуване рішення № 18 від 11. 03. 2010 року, оскільки станом на 19. 03. 2010 року вилучена у ОСОБА_4 земельна ділянка не була надана ОСОБА_3 і не була виділена в натурі в установленому законом порядку.

Також просить визнати незаконним і скасувати вище згадуване рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 94 від 16 квітня 2010 року , яким відмінено пункт 1 рішення № 62 від 19. 03. 2010 року щодо узаконення ОСОБА_3 будівництва гаражу, так як воно було винесено усупереч п. 10 ст 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Рішенням ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 81 від 06. 06. 2010 року було скасоване рішення № 94 виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради. Дане рішення також просить визнати незаконним і скасувати, оскільки воно прийняте без будь яких підстав у неробочий день органу місцевого самоврядування, без обґрунтування, з перевищенням повноважень.

Вважає також неправомірним рішення № 20 від 26. 05. 2010 року, яким ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, так як воно прийняте без врахування згадуваного рішення № 83 від 22. 03. 1987 року та № 10 від 29. 10. 1987 року , на підставі яких ОСОБА_3 вже видавався Державний акт на право приватної власності на землю, а тому вважає, що вдруге такий акт видаватися вже не повинен був, Земельна ділянка ОСОБА_3 була збільшена за рахунок земель комунальної власності, яка в силу ст. 83 ЗК України не могла передаватись у приватну власність.

Просить визнати неправомірним та скасувати рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 50 від 06 червня 2010 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 І., яким надано їй дозвіл на виготовлення технічної документації щодо виготовлення та видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0, 1320 га, оскільки ця площа є протиправно зменшеною і суперечить площі, зазначеній у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок, виданому на підставі рішення Самбірської міської ради народних депутатів № 457 від 20 грудня 1990 року, де значиться площа розміром 0, 15 га. Жодного рішення щодо зменшення розміру цієї ділянки ОСОБА_2 сільською радою не приймалося, а відтак дії цього органу місцевого самоврядування щодо зменшення площі згаданої земельної ділянки, послідуюче її внесення у по господарські книги вважає неправомірними.

Крім того, дане рішення також прийняте внеділю у неробочий день.

Оскільки ОСОБА_2 сільська рада жодним чином не реагувала на її неодноразові звернення з приводу незаконного будівництва ОСОБА_9, не захищала її порушені права, а, навпаки, сприяла веденню такого будівництва та його послідуючому його узаконенню, просить визнати такі дії зазначеного органу місцевого самоврядування незаконними.

Вважає, що прийняте 11 березня 2010 року рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 53 Про розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянкиє також неправомірним, оскільки безпідставно не було розглянуто її заяву по тій причині, що земельна комісія не встигла виїхати на місце розташування цієї ділянки. Останню було зобовязано вивчити ситуаційний план її земельної ділянки і межі суміжних землекористувачів та доповісти ситуацію на слідуючій сесії сільської ради. Однак на наступній сесії 26. 05. 2010 року її заява знову не була розглянута, в той час як при вирішенні питання протягом трьох місяців з 25 лютого 2010 року по 06 червня 2010 року відповідач знайшов можливість сім раз розглянути питання ОСОБА_3

Вважає, що у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Оскільки Відповідач діяв неправомірно, чим сприяв правопорушнику ОСОБА_3 у вчинених вищезгаданих самочинних дій щодо ведення та узаконення будівництва гаражу, умисно скривав інформацію про прийнятті неправомірних рішень, в той час, як вона понад два роки намагалася захистити свої законні права та інтереси, то в силу в силу ст. 56 Конституції України, ст. 21 КАС України, ст. 1173 ЦК України має право на відшкодування заподіяної їй шкоди.

Оскільки моральна шкода Відповідачем їй завдавалась протягом 25 місяців, яку вона оцінює у розмірі 25 мінімальних заробітних плат, тому вона оцінює її у розмірі 23050, 00 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в заявах, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Пояснили, що орган місцевого самоврядування в особі ОСОБА_2 сільської ради знехтував конституційним принципом рівності всіх громадян перед законом, ущемив законні права позивачки, свідомо сприяв узаконенню самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3, приймав завідомо неправдиві рішення, скривав від останньої інформацію, що стосувалась предмету даного спору, проявляв протиправну бездіяльність щодо розгляду її заяв, які стосувались її земельної ділянки, яка з невідомих причин зменшувалась, чим спричинив їй моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Факт порушення Відповідачем принципу рівності всіх громадян перед законом засвідчує і та обставина, що, знаючи про протиправну поведінку третьої особи ОСОБА_3, останній не визнав предявленого до нього позову, подав на нього заперечення, яке підписав, крім його представника, ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_11 позову не визнав, подав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 прибудував гараж до свого житлового будинку.

Позивачка ОСОБА_1 не являється його сусідом, однак з приводу захоплення земельної ділянки ОСОБА_3 зверталася в управління з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області, в зв'язку з чим державним інспектором Ковалем І.С. проводилась перевірка дотримання вимог земельного законодавства, наслідком якої було видання припису, винесення постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Вважає, що у складеному інспектором Ковалем І.С. акті від 08.12.2008 року невірно зазначено площу самозахвату 0,0114 га із за неправильного проведення обмірів від канави, замість правильних обмірів від проїздної частини дороги, не взято до уваги Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 20 серпня 2008 року на ім'я ОСОБА_3, будівельний паспорт та технічну документацію, в яких ширина земельної ділянки ОСОБА_3 становить 22 м, а ОСОБА_12 заміряно 24 м 75 см, чим не вірно зазначено як самовільно захоплену ділянку ОСОБА_3 0,0114 га зі сторони спільної дороги (проїзду): 2,75 м х 42,1 м = 0,0114 га, де 42,1 м довжина земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони заїзду по вул. Шевченка до гр - на ОСОБА_13.

Дана обставина підтверджується ще і тим, що ОСОБА_3 2,7 м відпустив зі своєї сторони частину земельної ділянки для проведення водостічної труби.

Зазначив, що 22.04.2010 року інженером Самбірського відділу філії ДП ЦДЗК ОСОБА_14 проведено контрольний обмір земельної ділянки ОСОБА_3, в результаті яких було встановлено, що з однієї сторони захват спільного заїзду становить 40 см, з другої 15 см, а загальна площа самозахвату 4 кв.м. або 0,0004 га, що відображено на кадастровому плані.

Далі посилався на те, що для мирного врегулювання спору 25.02.2010 року сусід ОСОБА_4, що проживав напроти житлового будинку ОСОБА_3, звернувся до ОСОБА_2 сільської ради про передачу частини його земельної ділянки для розширення проїзду і рішенням вказаного органу місцевого самоврядування від 11.03.2010 року задоволено заяву ОСОБА_4, згідно якої ним відпущено територіальній громаді земельну ділянку площею 0,0021 га (42,5 х 0,5).

Дане рішення вважає законним, оскільки власник на свій розсуд вправі розпоряджатися своєю землею.

Також вважає законним рішення ОСОБА_2 сільської ради за № 62 від 19.03.2010 року, яким узаконено будівництво гаражу ОСОБА_3 та зобовязано останнього до 01.05.2010 року:

- перенести огорожу ОСОБА_4 відповідно до рішення ОСОБА_2 сільської ради від 11.03.2010 року за № 18;

- встановити відвід води з гаражу на свою присадибну ділянку, оскільки при прийнятті даного рішення виконком керувався проектом забудови земельної ділянки, актом встановлення та узгодження меж у відповідності до ст. 40 Закону України Про місцеве самоврядування. Саме узаконення будівництва гаражу ОСОБА_15 є правомірним, оскільки це не ущемлює жодних прав чи інтересів позивача, так як ширина заїзду згідно існуючих ДБН повинна бути не меншою, ніж 3,5 м, що не являється жодним порушенням.

Крім того, вважає законним рішення № 18 ОСОБА_2 сільської ради від 25.02.2010 року, яким ОСОБА_3 надано земельну ділянку площею 0,004 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та гаражу із земель житлової та громадської забудови (проїзд), оскільки його сусід ОСОБА_4 відпустив 0,0021 га належної йому земельної ділянки на користь територіальної громади для розширення проїзду. Дане рішення прийняте із врахуванням протоколу земельної комісії від 25.02.2010 року, яка рекомендувала вилучити земельну ділянку у ОСОБА_4 згідно поданої ним заяви, згаданим рішенням місцевої ради № 18 від 11.03.2010 року припинено право власності ОСОБА_4 на згадану площу земельної ділянки.

Також вважає безпідставним посилання позивачки на те, що з приводу самочинного будівництва гаражу неодноразово зверталась до ОСОБА_2 сільської ради із заявами, однак жодного разу не отримала відповідей, а ОСОБА_3 продовжував будівництво, оскільки на кожне звернення позивачки давалась відповідь.

А заяви, датовані 24.11.2008 року та 28.10.2009 року, до виконкому не надходили. Навпаки, позивачка разом зі своїми членами сімї 09.07.2010 року знищила кут гаражу ОСОБА_3, штукатурку, керамзитовий блок, демонтувала двері, зняла дошки, за що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду від 12.08.2010 року повинна відшкодувати ОСОБА_3 заподіяну шкоду в сумі 4318 грн.

З тих підстав вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради, яка проявилася у:

- невиконанні своїх повноважень щодо контролю за здійсненням обєктів містобудування на своїй території;

- незупиненні самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3 на самовільно захопленій земельній ділянці загального користування ( проїзді), яке завдає шкоди її інтересам та порушує її право приватної власності;

- безпідставному нерозгляді її заяв від 08. 10. 2008 р.,17. 10. 2008 р., 21. 11. 2008р., 24. 11. 2008р., 28. 01. 2009 р., 09. 03. 2010р. у ненаданні їй на них жодної відповіді;

- незаконному збільшенні ширини присадибної ділянки ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 61 ау с. Нагірне Самбірського району за рахунок водостічної канави і спірного заїзду до її земельної ділянки.

Вважає, що ОСОБА_2 сільська рада та її виконавчий орган діяли в межах своїх повноважень, приймали законні рішення, які позивачка оскаржує, вважає, що жодні права прийнятими рішеннями у неї не порушені, а тому є безпідставними всі вище згадувані заявлені нею позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_16 позову не визнав і пояснив, що повністю підтримує письмове заперечення, дане Відповідачем на подані позивачкою позовні вимоги. Зокрема, вважає, що жодні права позивачки не порушені, заїзд до її житлового будинку, що являється руїною, і в якому вона не проживає, є вільний. Сусід ОСОБА_4 частину своєї земельної ділянки відпустив для розширення проїзду. Вважає безпідставними позовні вимоги щодо визнання неправомірними рішень ОСОБА_2 сільської ради, якими виділялась земля ОСОБА_4 для розширення проїзду, про передачу земельної ділянки ОСОБА_3 у приватну власність, оскільки це не порушує жодних законних прав позивачки.

Пояснив, що земельна ділянка позивачки межує з земельною ділянкою ОСОБА_13 напроти заїзду, а по заїзду з вул. Шевченка з ОСОБА_4.

Оскільки позивачка не була членом колгоспного двору, де проживали її батьки, то вона вправі користуватися земельною ділянкою площею 0, 15 га.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 02.03.1990 року ОСОБА_1 визнано головою цього господарства, а згідно рішення цього комітету від 18.07.1991 року № 4 вказано, що їй згідно зазначеного рішення виконавчого комітету за № 46 виділено 1,13 га земельної ділянки для перебудови житлового будинку та вказано заїзд шириною 4,5 м. з вул. Шевченка, а тому позовні її вимоги в тій частині є безпідставні.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_17 позову не визнали, подали до суду письмове заперечення, в якому зазначили, що згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Самбірського району від 08.01.1987 року № 12 та рішення виконавчого комітету Самбірської районної ради народних депутатів від 19.03.1987 року № 64 батьку ОСОБА_3 виділено 0,12 га із земель існуючої земельної ділянки (якою користувався) під забудову житлового будинку в с. Нагірне по вул . Леніна (теперішня - Шевченка) Самбірського району.

На цій земельній ділянці останній заклав фундамент під будівництво індивідуального житлового будинку, який подарував ОСОБА_3

При виготовленні ним технічної документації для одержання Державного акту на право приватної власності на землю після смерті батька районним відділом архітектури його було зобовязано частину земельної ділянки виділити для прокладання водостічної канави зі сторони, що межує із земельною ділянкою Соловей.

Площа виділеної земельної ділянки становила: шириною 2,7 м, довжиною 42,1 м. по заїзду з вул. Шевченка загальною площею 0,0114 га . На даний час виділена земельна ділянка є в наявності.

Без врахування даної площі 20.08.2008 року ним на підставі рішень ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району за № 83 від 22.03.3007 року та № 10 від 29.10.2007 року отримано Державний акт на право приватної власності на землю, в якому зазначено площу 0,925 га, а відтак, дані рішення вважає законними.

В проекті забудови земельної ділянки № 67, яка була виділена його батькові під забудову, зазначено заїзд шириною 6 м з вулиці Леніна (Шевченка).

Надання батьку земельної ділянки під забудову проводилось не по фактичному обміру земельної ділянки (в натурі), а по карті зйомки Генерального плану забудови с. Нагірне Самбірського району Львівської області, розробленої Республіканським проектним інститутом у 1972 році, внаслідок чого невірно зазначено ширину проїзду.

Згідно його Державного акту на право приватної власності на землю його земельна ділянка не межує з земельною ділянкою позивачки.

Її земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_13 напроти заїзду, а по заїзду з вул. Шевченка з ОСОБА_4.

Оскільки позивачка не була членом колгоспного двору, де проживали її батьки, то вона вправі користуватися земельною ділянкою площею 0, 15 га.

Згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 02.03.1990 року ОСОБА_1 визнано головою цього господарства, а згідно рішення цього комітету від 18.07.1991 року № 4 вказано, що їй згідно зазначеного рішення виконавчого комітету за № 46 виділено 1,13 га земельної ділянки для перебудови житлового будинку та вказано заїзд шириною 4,5 м. з вул. Шевченка.

З приводу розбіжностей в ширині заїзду ОСОБА_1 з 03 серпня 1989 року не зверталась до суду за захистом своїх прав, в звязку з чим пропустила строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав.

Вважають, що не вчинили жодних протиправних дій відносно позивачки ОСОБА_1 щодо її вільного, безпечного та безперешкодного доступу до її житлового будинку.

Проведеними перевірками державним інпектором з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області ОСОБА_12 було встановлено, що він, ОСОБА_3, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0114 га для будівництва гаражу із земель житлової та громадської забудови (заїзд).

Такі обміри вважає неправомірними, оскільки проводились вони не з боку проїздної частини дорого (заїзду), а від канави за його присадибною ділянкою, при чому не було взято його Державний акт на право приватної власності на землю та технічну документацію на виготовлення цього акту, де було зазначено ширину його земельної ділянки, а у акті, складеному ОСОБА_12 від 08.12.2008 року, вказано 24,7 м, де зайво наміряно 2,7 м.

Щодо вказаної інспектором Ковалем І.С. площі самозахвату, яка становить 0,0114 га, вважає, що вона виділена від земельної ділянки для прокладання водостічної канави (2,7 м х 42,1 = 0,0114 га), де 42,1 м довжина його земельної ділянки зі сторони вул. Шевченка до громадянина ОСОБА_13.

Друга перевірка проводилась 23 квітня 2010 року інженером Самбірського відділу Львівської регіональної філії ДП ОСОБА_18, якою було встановлено, що гараж прибудовано до стіни його житлового будинку: ширина гаражу з однієї сторони складає 2,75 м (захват спільного заїзду 40 см ), з іншої 3,25 м (захват спільного заїзду 15 см).

Загальна площа захвату земельної ділянки під прибудованим гаражем становить 4 кв.м або 0,0004 га, що відображено в кадастровому плані.

Внаслідок проведеної Самбірським МВ ГУ МВСУ у Львівській області було встановлено, що ширина заїзду в місті збудованого ним гаражу становить 3,65 м, що не являється порушенням Правил пожежної безпеки в Україні, так як згідно ДБН 360 92 п. 3.22 така ширина повинна становити не менше 3,5 м.

У звязку з тим сусід ОСОБА_4, що проживає навпроти, передав територіальній громаді для розширення проїзду частину своєї земельної ділянки площею 42,5 м х 0,50 м з вул. Шевченка до присадибної ділянки ОСОБА_1

Згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району № 18 від 11.03.2010 року було припинено право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,0021 га в с. Нагірне Самбірського району по вул. Шевченка, 71.

Таке рішення вважають законним, оскільки ОСОБА_4, як власник, вправі був сам розпорядитися своєю земельною ділянкою на свій розсуд.

05 травня 2010 року ОСОБА_3 у письмовій формі звернувся до ОСОБА_2 сільської ради про надання йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,0004 га (4 кв.м) відповідно до акту від 23.04.2010 року контрольного обміру його земельної ділянки і 26.05.2010 року сесія ОСОБА_2 сільської ради прийняла рішення № 20, яким йому надано цю земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівництва гаражу із земель житлової та громадської забудови (проїзду), оскільки ОСОБА_4 відпустив земельну ділянку площею 0,0021 га (розміром 42,5 х 0,5 м) належної йому земельної ділянки розміром 0,0004 га на користь територіальної громади для розширення проїзду.

З тих підстав дане рішення вважають законним.

Вважають, що із врахуванням площі відпущеної земельної ділянки ОСОБА_4 розмірами 42,5 м х 0,5 м на користь територіальної громади для розширення загального проїзду ширина проїзду до житлового будинку в с. Нагірне Самбірського району по вул. Шевченка, 35 до житлового будинку ОСОБА_1 становить 4,15 м (3,65 + 0,5 =4,15 м).

Оскільки ОСОБА_1 не порушені жодні права, просить в позовних вимогах повністю відмовити.

Третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_19 правонаступник свого батька ОСОБА_4, позовні вимоги вважає безпідставними, так як його батько, як власник, розпорядився землею на свій ролзсуд, внаслідок чого ширина проїзду до житлового будинку позивачки відповідає вимогам діючих державних будівельних норм.

Приймаючи до уваги, що ширина заїзду не змінилася, права позивачки не ущемлені, вважає, що заявлені нею позовні вимоги повністю не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи Управління Держкомзему у Самбірському районі Львівської області ОСОБА_20 позовні вимоги вважає безпідставними, так як жодні права позивачки не порушені. Проїзд шириною 3,65 м відповідає діючим ДБН. Частину земельної ділянки ОСОБА_4 віддав для комунальних потреб територіальної громади. Він був власником і вправі був розпорядитися землею на свій розсуд. ОСОБА_3 захопив незначну частину проїзду, що не ущемило права позивачки, а тому її посилання на те, що рішення ОСОБА_2 сільської ради та її дії щодо виділення землі ОСОБА_3С.ю є незаконні, не заслуговують на увагу.

Представник третьої особи Управління Держкомзему у Самбірському районі ОСОБА_21 щодо розвязання спору поклалася на думку суду.

Представник даної третьої особи Грабська Л А. вважає, що ОСОБА_4 вправі був розпорядитися своєю земельною ділянкою на власний розсуд. Допущені у Державному акті на право приватної власності на землю, виданому на імя ОСОБА_4 технічні помилки не впливають на його законність. Щодо підставності заявлених позивачкою позовних вимог покладається на думку суду.

Представник ДАБК у Львівській області ОСОБА_22 пояснила, що згідно п. 3. 22 діючих ДБН 360 = 92 ширина проїзду повинна бути не меншою, ніж 3, 5 м. Відносно конфігурації даного проїзду жодних вимог у законодавстві немає. Оскільки спірний заїзд служить проїздом до житлових будинків, то він перебуває у комунальній власності і питання щодо його розмірів, конфігурації віднесено до відання органу місцевого самоврядування.

Вважає, що згідно діючих ДБН в населених пунктах господарські будівлі можуть зводитись на межі земельної ділянки. Оскільки жодні права позивачки не є порушені, вважає, що заявлені нею позовні вимоги є безпідставні.

Судом встановлено, що згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів Самбірського району Львівської області від 08.01.1987 року за № 12 та рішення виконавчого комітету Самбірської районної ради народних депутатів від 19.03.1987 року № 64 батьку третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_23 було виділено 0,12 га земельної ділянки під забудову житлового будинку в с. Нагірне Самбірського району Львівської області по вул. Леніна (теперішня Шевченка), якою він раніше користувався.

У проекті забудови даної земельної ділянки вказано проїзд шириною 6м.

Як було встановлено у судовому засіданні, надання ОСОБА_23 земельної ділянки під забудову було проведено не по фактичному обміру земельної ділянки, а по карті генерального плану забудови с. Нагірне Самбірського району Львівської області, розробленої Республіканським проектним інститутом у 1972 році, внаслідок чого неточно було проведено розрахунок щодо ширини спірного заїзду.

При оформленні технічного звіту для одержання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яку було виділено батьку ОСОБА_3 ОСОБА_23 під будівництво житлового будинку, частину земельної ділянки розмріми: 2, 70 м шириною, а 42, 10 м довжиною , всього 0, 0114 га було виділено для громадських потреб.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_23 заклав фундамент під житловий будинок, який подарував у 1992 році згідно договору дарування третій особі - своєму сину ОСОБА_3

20.08.2008 року ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради від 22.03.2008 року за № 83 та № 10 від 29.10.2007 року отримав Державний акт на право приватної власності на землю.

Як убачається зі змісту даного акту, площа земельної ділянки становить 0,0925 га, зокрема, ширина 22 м від межі заїзду до водостічної канави, що межує із земельною ділянкою Соловей.

Зменшення у зазначеному Державному акті площі було продиктовано виділенням частини земельної ділянки під водостічну трубу розміром 0, 0114 га, а саме, по ширині заїзду 2, 70 м довжиною 42, 1 м по заїзду з вул. Шевченка.

У 2008 році на вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 розпочав будівництво цегляного гаражу.

Гараж прибудовано до стіни житлового будинку.

В цьому році позивачка ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії ОСОБА_3 щодо ведення ним будівництва гаражу на самовільно зайнятій земельній ділянці.

08 грудня 2008 року Державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області ОСОБА_12 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавстава ОСОБА_3 у с. Нагірне Самбірського району, про що складено акт, у якому зазначено, що ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну ділянку площею 0, 0114 га для будівництва гаражу із земель житлової та громадської забудови ( заїзду), на підставі якого останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як було встановлено судом, заміри земельної ділянки ОСОБА_3 проводились від водостічної канави за його присадибною ділянкою, тобто в площу було включено частину земельної ділянки, що не належить ОСОБА_3

Зокрема, ширина його земельної ділянки зазначена 24,70 м, у той час, коли у вищезаначеному Державному акті на право приватної власності на землю, виданому на імя ОСОБА_3, який на даний час ніким не скасований і у відповідності до ст. 126. Земельног кодексу України є документом, що посвідчує право наземельну ділянку, ширина цієї земельної ділянки значиться 22 м, тобто у акті зайво заміряно ширину 2, 70 м (24, 70 м 22 м = 2, 70 м ).

У цьому акті державним інспектором Ковалем І. С. вказано як самовільний захват земельну ділянку розміром 0, 0114 га зі сторони спільної дороги (заїзду), тобто зазначено площу, яка була відділена від земельної ділянки ОСОБА_23 для прокладання водостічної канави ( 2, 70 м х 42, 10 м = 0, 0114 га), де 42, 10 м довжина його земельної ділянки зі сторонни вул. Шевченка.

Як видно із даних наступного контрольного обміру земельної ділянки, проведеного 23.04.2010 року інженером Самбірського відділу філії ДП ОСОБА_18, ширина збудованого гаражу з однієї сторони становить 2,75 м, з іншої сторони - 3,25 м. Захват спільного заїзду відповідно становить 40 см і 15 см.

Загальна площа захвату під прибудинковим гаражем до будинку становить 4 кв.м або 0,0004 га, що відображено у кадастровому плані.

З метою мирного врегулювання спору щодо усунення перешкод у користуванні проїздом батько третьої особи ОСОБА_4, що проживав напроти ОСОБА_3, 25.02.2010 року звернувся до відповідача ОСОБА_2 сільської ради з проханням вилучити частину його земельної ділянки, що входить до складу його присадибної ділянки у фонд ОСОБА_2 сільської ради для розширення загального проїзду розмірами 42,5 м на 0,50 м з вул. Шевченка до присадибної ділянки позивачки ОСОБА_1

Рішенням сесії п'ятого демократії № 18 від 11.03.2010 року було припинено право власності ОСОБА_4 на вказану площу земельної ділянки - 0,0021 га (42,5 х 0,50 м) і виділено для розширення проїзду на користь територіальної громади, на підставі чого внесено зміни у кадастрову книгу.

25.02.2010 року ОСОБА_3 подав у ОСОБА_2 сільську раду заяву щодо узаконення будівництва гаражу.

Рішенням виконкому ОСОБА_2 сільської ради № 62 від 19.03.2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_3С.дане будівництво було узаконене. Цим рішенням ОСОБА_3до 01.08.2010 року було забов'язано переставити огорожу ОСОБА_4 відповідно до рішення ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11.01.2010 року.

Дане рішення було прийняте на підставі заяви ОСОБА_3 , проекту забудови земельної ділянки та узгодження меж його земельної ділянки.

Позивачка ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визнати неправомірним та скасувати дане рішення, посилаючись на те, що воно прийняте з порушенням порядку прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу на самовільно захопленому проїзді загального користування з перевищенням повноважень виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради, у ньому є безпідставні посилання на ст. 40 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніта порушує її права, свободи та законні інтереси.

Позивачка ОСОБА_24 просить визнати неправомірними та скасувати це рішення, посилаючись на вищезгадані підстави, зазначені нею у позовних заявах та поясненнях, даних нею та її представником. Як убачається зі змісту оспорюваного рішення № 62 від 19. 03. 2010 року, ОСОБА_3 узаконене будівництво гаражу по вул. Шевченка, 61 ата зобовязано його до 01. 05. 2010 року переставити огорожу гр на ОСОБА_4 відповідно до рішення ОСОБА_2 сільської ради.

Дане будівництво ОСОБА_3 вів без погодження проектно технічної документації усупереч ст. 29. Закону України Про планування та забудову територій, за що у відповідності до ч. 3 ст. 96 КУпАП йог обуло притягнуто до адміністративної відповідальності, а, отже, дане будівництво є самочинним.

Як було встановлено судом, на час прийняття виконавчим комітетом оспорюваного рішення № 62 , ХХІУ сесія пятого демократичного скликання ОСОБА_2 сільської ради прийняла рішення № 18 від 11. 03. 2010 року, яким припинено право власності на земельну ділянку гр- на ОСОБА_4 площею 0, 0021 га розміром 42, 5 м х 0, 5 м у с. Нагірне Самбірського району Львівської області по вул. Шевченка, 71 на користь територіальної громади для розширення загального проїзду, про що було внесено зміни для розширення загального проїзду.

Оскільки ОСОБА_4 доводився сусідом ОСОБА_3 і його земельна ділянка розташована напроти земельної ділянки останнього, які розділяє спірний проїзд, внаслідок передачі частини земельної ділянки для розширення проїзду такий відповідає нормам, так як ширина його становить 3, 65 м, про що засвідчують проведені останні обміри і що підтверджують наявні у матеріалах справи письмові докази ( лист начальника Самбірського ГУ МНС від 08. 09. 2010 року, акт земельної комісії ОСОБА_2 ради) і що не являється порушенням Правил пожежної безпеки України, а відтак жодні права позивачки при прийнятті згадуваного рішення порушені не були.

У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ч.7 цієї норми у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як було встановлено судом, самочинне будівництво гаражу ОСОБА_9 здійснював на своїй земельній ділянці згідно рішення органу місцевого самоврядування, незначна частина будівлі розташована була на спірному проїзді, який розширився внаслідок вилучення землі ОСОБА_4.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Беручи до уваги, що на час винесення оспорюваного рішення останнє не стосувалося ОСОБА_1, вона не являлась субєктом правовідносин, у яких цей акт мав застосовуватися, в силу ст. 2 цього кодексу її права органом місцевого самоврядування не були порушені, так як ширина спірного заїзду становить 3, 65 м.

Дана обставина підтверджується наявними у справі письмовими доказами, зокрема, листом начальника ГУ МНС у Львівській області від 08. 09. 2011 року за № 85/ 755, що не являється порушенням Правил пожежної безпеки в Україні.

У відповідності до вимог діючих ДБН 360 92 *** п. 3. 22 ширина проїзду повинна бути не меншою 3, 50 м.

З тих підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування вищезгадуваного рішення.

Як було встановлено судом, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 94 від 16. 04. 2010 року дане рішення згідно протесту Самбірського міжрайонного прокурора від 13. 04. 2010 року скасовано, а рішенням ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 06. 06. 2010 року скасовано рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року.

Позивачка ОСОБА_1 просить скасувати як незаконне згадуване рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року, яке прийняте з перевищенням повноважень виконавчого комітету та рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 06. 06.2010 року та яким скасоване рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року, оскільки воно прийняте без будь- яких підстав у неробочий день органу місцевого самоврядуванняі підлягає скасуванню у судовому порядку.

Суд вважає, що ці позовні вимоги теж задоволенню підлягати не можуть, так як відсутній предмет спору.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати незаконним та скасувати рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 81 від 06. 06.2010 року, яким скасоване рішення виконкому № 94 від 16. 04. 2010 року, оскільки воно прийняте без будь- яких підстав у неробочий день органу місцевого самоврядування. Дане рішення вважає сфабрикованим, оскільки про наявність такого рішення Відповідач замовчував під час розгляду цивільної справи, подаючи заперечення на предявлений нею позов по даній справі, воно підлягає скасуванню у судовому порядку.

Суд вважає, що ці позовні вимоги є безпідставні, оскільки не порушують жодних прав позивачки, а обставина, на яку посилається ОСОБА_1 прийняття рішення в неробочий для органу місцевого самоврядування, час, замовчування про його винесення, не може служити правовою підставою для визнання його неправомірним та скасування.

Як убачається зі змісту позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 18 від 11. 03. 2010 року про надання ОСОБА_4 частини своєї земельної ділянки на користь територіальної громади для розширення загального проїзду, посилаючись на те, що при припиненні права користування частиною земельної ділянки ОСОБА_4 і передачі у її користь територіальної громади не дотримано встановленого законом порядку.

Суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки в силу ст. 14 Конституції України, ст. 78 Земельного Кодексу України та ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім того, виділення земельної ділянки ОСОБА_4 не порушує жодних прав позивачки, так як правовідносини щодо передачі зазначеної земельної ділянки для розширення заїзду існують між ОСОБА_4Й.( правонаступником ОСОБА_4М.) , з однієї сторони, та територіальною громадою в особі ОСОБА_2 сільської ради, з другої.

Як було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 на час прийняття оспорюваного рішення згідно наявного у матеріалах справи Державного акту на право приватної власності на землю був власником земельної ділянки, розташованої у с. Нагірне Самбірського району Львівської області по вул. Шевченкка, якою розпорядився на свій розсуд. Передача частини його земельної ділянки для потреб територіальної громади зовсім не порушила прав та інтересів позивачки, а відтак посилання її на порушення порядку передачі землі, вжиття у рішенні невірної термінології не може служити підставою для скасування цього рішення.

Як було встановлено у судовому засіданні, 26 травня 2010 року на підставі поданої ОСОБА_3 заяви рішенням ОСОБА_2 сільської ради за № 20 ОСОБА_3 було надано земельну ділянку площею 0, 004 га у с. Нагірне Самбірського району по вул. Шевченка, 61 адля обслуговування житлової та громадської забудови , так як ОСОБА_4 відпустив частину своєї земельної ділянки площею 0, 0021 га на користь територіальної громади для розширення проїзду.

Позивачка просить визнати дане рішення неправомірним та скасувати в силу того, що цим рішенням не вирішено питання щодо заїзду впродовж її земельної ділянки, розташованої по вул. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району, доступ до якої є тільки по спірному заїзду і яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 та у відповідності до п. 3 ст. 83 Земельного кодексу України є землею загального користування і не може передаватися у власність.

Суд вважає таке посилання невірним, так як в силу ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Як було встановлено у судовому засіданні, передача частини земельної ділянки ( проїзду) третій особі ОСОБА_3 була здійснена після передачі частини земельної ділянки ОСОБА_4 для розширення цього проїзду, а відтак це не вплинуло на його розміри ( останній відповідає усім вимогам, не ущемило прав позивачки, остання у відповідності до ч. 2 ст. 171 КАС України не є субєктом правовідносин, у яких було застосовано цей акт, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню підлягати не можуть.

Як убачається зі змісту позовних вимог позивачки ОСОБА_1, остання просить визнати незаконними дії ОСОБА_2 сільської ради , які проявилися у:

- завідомо неправдивій інформації щодо законності рішення виконкому № 62 від 19. 03. 2010 року, поданої до суду 17. 09. 2010 року як письмове заперечення;

- у незаконному поданні до суду письмового заперечення ОСОБА_2 сільської ради від 05. 11. 2010 року, підписаного сільським головою і ОСОБА_3;

- у незаконному збільшенні ширини земельної ділянки ділянки ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 61 аза рахунок водостічної канави і спірного заїзду до її земельної ділянки;

- у незаконному поданні до суду завідомо неправдивої інформації щодо замовчування про відміну п. 1 рішення № 62 від 19. 03. 2010 року рішенням № 94 від 16. 04. 2010 року, прийнятого на протест прокурора, та про скасування рішення № 94 від 16. 04. 2010 року рішенням ХХУ сесії № 81 від 06. 06. 2010 року ( у неділю);

- у незаконному виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя гр- на ОСОБА_4, в якому незаконно і безпідставно вписана межа із присадибною ділянкою ОСОБА_3

Згідно ст.ст. 2, 6 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, де кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів , тобто захист порушених прав.

Як видно зі змісту позовних вимог, жодні права позивачки ОСОБА_1 при поданні неправдивої інформації щодо законності рішення виконкому № 62 від 19. 03. 2010 року, поданої до суду 17. 09. 2010 року як письмове заперечення, у незаконному поданні до суду завідомо неправдивої інформації щодо замовчування про відміну п. 1 рішення № 62 від 19. 03. 2010 року рішенням № 94 від 16. 04. 2010 року, прийнятого на протест прокурора, та про скасування рішення № 94 від 16. 04. 2010 року рішенням ХХУ сесії № 81 від 06. 06. 2010 року ( у неділю), у поданні письмового заперечення, підписаного сільським головою та ОСОБА_3, не порушені.

В силу ст. 11 цього кодексу розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ОСОБА_2 сільська рада проходить по справі відповідачем, а тому у відповідності до ст. 51 КАС України має право подати заперечення проти адміністративного позову.

Згідно ст. 49 даного Кодексу особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обовязки і мають право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Як було встановлено судом, зміст позовних вимог позивачки ОСОБА_1 включає в себе визнання протиправною діяльністю чи бездіяльністю щодо прийняття рішень, які виносились на користь ОСОБА_3, щодо визнання неправомірних та скасування цих рішень.

Дані позовні вимоги Відповідач, як і третя особа із самостійними вимогами повністю заперечують, суперечностей щодо їхнього ставлення та подачі доказів як заперечення щодо невизнання позову немає, дії ОСОБА_2 сільської ради не були управлінські, а відтак позовні вимоги щодо визнання незаконними дій ОСОБА_2 сільської ради, які проявилися у незаконному поданні на вимогу суду письмового заперечення ОСОБА_2 сільської ради, зареєстрованого за вих. № 1162 від 05. 11. 2010року, підписаного сільським головою та гр. ном ОСОБА_3, який є третьою особою із самостійними вимогами, суд вважає безпідставними, як і позовні вимоги ОСОБА_1 про надання завідомо неправдивої інформації щодо законності рішення виконкому № 62 від 19. 03. 2010 року, поданої до суду 17. 09. 2010 року як письмове заперечення, у незаконному поданні до суду завідомо неправдивої інформації щодо замовчування про відміну п. 1 рішення № 62 від 19. 03. 2010 року рішенням № 94 від 16. 04. 2010 року, прийнятого на протест прокурора, та про скасування рішення № 94 від 16. 04. 2010 року рішенням ХХУ сесії № 81 від 06. 06. 2010 року ( у неділю).

Крім того, у відповідності до ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україніприйняті сесією сільської ради рішення оприлюднюються. Позивачка ОСОБА_1 мала можливість з цими нормативними актами ознайомитися.

Враховуючи, що земельна ділянка ОСОБА_3 була збільшена за рахунок земельної ділянки загального користування, що не порушило права позивачки із врахуванням частини відпущеної на користь територіальної громади земельної ділянки ОСОБА_4, суд вважає, що в силу ч. 2 ст.171 КАС України її позовні вимоги про визнання неправомірними дій ОСОБА_2 сільської ради, які проявились у у незаконному збільшенні ширини земельної ділянки ділянки ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 61 аза рахунок водостічної канави і спірного заїзду до її земельної ділянки теж задоволенню підлягати не можуть.

Суд вважає таким, що не можуть підлягати задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій згаданого органу місцевого самоврядування, які проявились у незаконному виготовленні Державного акту ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, в якому безпідставно вписана межа із присадибною ділянкою ОСОБА_3, оскільки у відповідності до вище згадуваної ч.2 ст.171 КАС України остання не являється субєктом спірних правовідносин, при прийнятті даного правового акту її права порушені не були.

Позивачка ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльністю ОСОБА_2 сільської ради, яка проявилася у прийнятті рішення ХХІУ сесії ОСОБА_2 сільської ради № 53 від 11. 03. 2010 року Про розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянкидля будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, так як комісія не встигла виїхати на місце;

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області , яка проявилася у :

- безпідставному зменшенні впродовж 2006 2010 р.р. земельної ділянки по вул. Шевченка, 65 у с. Нагірне Самбірського району, яка рахувалася за колишнім колгоспним двором, в тому числі, для обслуговування житлового будинкуі власником якого вона є на підставі свідоцтва про право особистої власності від 20. 12. 1990 року, зареєстрованого у Самбірському МБТІ 28. 12. 1990 року за № 196;

- у незаконному розгляді на пленарному засіданні ХХУ- ї сесії ОСОБА_2 сільської ради її заяви у вихідний (неробочий день неділю);

- у незаконному виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя гр- на ОСОБА_4, в якому на плані встановлення меж немає літер меж земельних ділянок, опис меж не відповідає фактичним із сусідніми землекористувачами, взагалі не зазначено спільної межі присадиби ОСОБА_4 з її присадибою;

- визнати незаконним та скасувати рішення ХХУ сесії ОСОБА_2 сільської ради за № 50 від 06 червня 2010 року Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 І.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду від 31 березня 2011 року ці позовні вимоги на підставі ст. 116 КАС України розєднані з вищеперерахованими позовними вимогами у самостійне провадження.

Позивачка ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, яка проявилася у: Вважає, що у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Оскільки Відповідач діяв неправомірно, чим сприяв правопорушнику ОСОБА_3 у вчинених вищезгаданих самочинних дій щодо ведення та узаконення будівництва гаражу, умисно скривав інформацію про прийнятті неправомірних рішень, в той час, як вона понад два роки намагалася захистити свої законні права та інтереси, то в силу в силу ст. 56 Конституції України, ст. 21 КАС України, ст. 1173 ЦК України, ст.155 Земельного Кодексу України має право на відшкодування заподіяної їй шкоди.

Як було встановлено судом, третя особа ОСОБА_3 розпочав будівництво гаражу у 2008 році на частині своєї земельної ділянки та частині спільного проїзду.

Жодної проектної документації на ведення будівництва у нього не було, жодне ріщення ОСОБА_2 сільської ради про передачу частини земельної ділянки ОСОБА_4 для розширення проїзду, передачі частини земельної ділянки у власність ОСОБА_9 для ведення такого будівництва на той час також не було.

На неправомірні дії згаданої сільської ради ОСОБА_1 зверталася у різні інстанції, однак остання не реагувала на ці порушення, не здійснювала контролю за здійсненням обєктів будування на своїй території, не виконувала покладених на неї повноважень, передбачених Законами України Про місцеве самоврядування, Про основи містобудування, Про планування і забудову територій, ст. 376 ЦК України, не реагувала на існуючі заборони компетентних органів, її численні заяви, не зупиняла з жовтня 2008 року цього будівництва, не розглядала заяв позивачки щодо неправомірних дій ОСОБА_9, чим порушила її законні права та інтереси.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Оскільки Відповідач не виконував своїх повноважень щодо здійснення контролю, не зупинив до передачі ОСОБА_3 частини земельної ділянки (проїзду), суд вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності ОСОБА_2 сільської ради, яка проявилася у:

- невиконанні своїх повноважень щодо контролю за здійсненням обєктів містобудування на своїй території;

- незупиненні самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3 на самовільно захопленій земельній ділянці загального користування ( проїзді),

- безпідставному нерозгляді заяв ОСОБА_9 від 08. 10. 2008 р.,17. 10. 2008 р., 21. 11. 2008р., 24. 11. 2008р., 28. 01. 2009 р., 09. 03. 2010р. у ненаданні їй на них жодної відповіді, підлягають задоволенню.

Беручи до уваги, що вищезгадані дії Відповідача були неправомірні, які ущемили законні права позивачки, в силу в силу ст. 56 Конституції України, ст. 21 КАС України, ст. 1173 ЦК України має право на відшкодування заподіяної їй шкоди.

Враховуючи ступінь вини заподіювача, наслідки, які наступили в результаті вчинення цих протиправних дій, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи, що на даний час жодні права щодо незаконного будівництва гаражу ОСОБА_3 не порушені, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо завдання цим будівництвом шкоди її інтересам та порушення її права приватної власності.

Як було встановлено у судовому засіданні, позивачкою ОСОБА_1 з поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, так як за захистом свого порушеного права вона зверталась у різні інстанції у позасудовому порядку, а відтак в силу ч. 2 . ст. 100 КАС України він підлягає поновленню.

З тих підстав суд вважає, що не заслуговують на увагу посилання Відповідача, третьої особи ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_17 на пропущення позивачкою такого строку без поважних причин як на підставу відмови у задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8, 19, 24, 55 Конституцією України, ст. ст.17, 19, 21, 41, 70, 71, 102, 12, 100, 158, 160 165, 171 КАС України, ст.ст. 31, 46, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україн, ст. ст. 20, 21, 78, 83, 126, 132, 140, 142, 151, 155, 158, 160 Земельного кодексу України, ст.ст. 23, 319, 373, 376, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 23, 30 31 Закону України Про планування і забудову територій, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області, яка проявилася у:

- невиконанні своїх повноважень щодо контролю за здійсненням обєктів містобудування на своїй території;

- незупиненні самочинного будівництва гаражу ОСОБА_3 на самовільно захопленій земельній ділянці загального користування ( проїзді), розташованій у с. Нагірне Самбірського району Львівської області;

- у безпідставному нерозгляді заяв ОСОБА_1 від 08. 10. 2008 р.,17. 10. 2008 р., 21. 11. 2008р., 24. 11. 2008р., 28. 01. 2009 р., 09. 03. 2010р. у ненаданні їй на них жодної відповіді.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_1 2 (дві) тисячі грн. заподіяної моральної шкоди.

В решта позовних вимогах відмовити.

Постанова може бути оскаржена апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови

Суддя