Справа № 2а/1770/2688/2011
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2011-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/2688/2011

18 липня 2011 року 12год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В. В. за участю секретаря судового засідання Ставер Ю.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з"явився

відповідача: представник не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі
про визнання протиправною та скасування вимоги , -
ВСТАНОВИВ :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позивач в судове засідання не з"явився, просив розглянути справу без його участі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до пп. 8 п. 2 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" встановлюється, що доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року платника єдиного податку, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань такого платника податків, та платник єдиного податку не є платником податків і зборів (обов'язкових платежів), перелічених у п. 6 Указу Президента України № 727, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Зазначає, що як суб'єкт малого підприємництва, обрала одну з двох систем оподаткування свого доходу, а саме спрощену систему оподаткування відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України "Про підтримку малого підприємництва" та пп. 1 п. 2 Указу Президента України № 727 шляхом сплати єдиного податку. Даним указом, також встановлюється, що наступного дня після сплати підприємцем єдиного податку відділення Державного казначейства України перераховує до Пенсійного фонду України 42 %, 10% від суми єдиного податку в рахунок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, відповідно до норм Указу Президента України № 727 та спрощеної системи оподаткування доходу позивач є платником єдиного податку на дохід та у його складі платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, який входить до обох систем оподаткування:

- до загальної системи оподаткування доходу відповідно до ст. 14 Закону України "Про систему оподаткування";

- до спрощеної системи оподаткування доходу відповідно до пп. 7 п. 2 Указу Президента України № 727.

А відтак, вважає неправомірним виставлення оскаржуваної вимоги про сплату суми заборгованості.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також письмові заперечення, відповідно до яких зазначає наступне.

Зокрема зауважив, що оскаржувана вимога прийнята у відповідності до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, а також Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", від 08.07.2010 року № 2461/VІ. Вказує, що страхові внески є цільовим загальнообовязковим платежем, не включаються до складу податків, що складають систему оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство.

А тому, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Давши оцінку доказам у справі, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено.

Виключно Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-ІV) визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до ст.18 Закону № 1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 11 Закону № 1058-ІV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно підпункту 4 пункту 8 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Сплата страхових внесків фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, здійснюється у строки визначені частиною 6 статті 20 Закону №1058-ІV, а саме щоквартально, протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу, тобто за липень-вересень 2010 року - до 20 жовтня 2010 року, за жовтень-грудень 2010 року - до 20 січня 2011 року.

Із введенням в дію Закону України "Про внесення змін до законів України "Про державний бюджет України на 2010 рік" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності з 17.07.2010 року, фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований, єдиний податок), зобов'язані сплачувати страхові внески в розмірі не менше мінімального розміру страхового внеску (з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку).

Відповідно до п. 3 ст. 11, п.5 ст. 14, ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-ІV фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані на відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для зазначених платників є квартал.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або несплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч. 3 ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч.ч. 2 і 3 ст. 106 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Сарненському районі з 03.10.2008р., що підтверджується повідомленням про взяття на облік платника від 15.07.2011р.

Згідно з п. 8.2 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за № 64/8663, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

На підставі вищезазначених положень управлінням Пенсійного фонду України в Сарненському районі законно було донараховано ФОП ОСОБА_1 страхові внески за липень-грудень 2010 року в сумі 1616,40 грн. та виставлено вимогу про сплату боргу № Ф-4124 від 03 червня 2011 року.

Повідомлення-розрахунок суми боргу проведено по страхових внесках фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, який обрав особливий спосіб оподаткування, відповідно до ст.106 Закону № 1058-ІV, Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про Державний бюджету країни на 2010 рік». Відповідно до повідомлення-розрахунку заборгованість виникла за липень-грудень 2010 року та становила: за липень - 294,82 грн., серпень - 294,82 грн., вересень - 294,82 грн., жовтень - 301, 12 грн., листопад - 301,12 грн., грудень - 306, 10 грн. Сума фіксованого податку, що зарахована до Пенсійного фонду України, становить 176,40 грн., різниця, яка належить до сплати 1616,40 грн.

Вимогу про сплату боргу та повідомлення-розрахунок управлінням надіслано за адресою проживання ОСОБА_1 та вручено 07.06.2011р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Щодо посилання позивача на п.6 Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", а саме на те, що фізична особа-підприємець не є платником податку на доходи фізичних осіб є безпідставним, що пояснюється наступним.

Сплата єдиного податку на підставі Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не звільняє позивача від обов'язку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду.

Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727 від 03.07.1998р. є нормативним актом, який поширює дію на податкові правовідносини, а страхові внески не включаються до складу податків (інших обов'язкових платежів), що складають систему оподаткування, і на такі внески не поширюються норми податкового законодавства, тому посилання на Закон України "Про систему оподаткування" є необгрунтованим.

Отже, посилання позивача на Указ Президента України № 727 Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" є безпідставним, так як мова йде про страхові внески, які підлягають обов'язковій сплаті згідно підпункту 4 пункту 8 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

П. 4 ч. 7 розділу VIII прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01.01.2011р. не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Натомість, відповідач належними і допустимими доказами довів правомірність формування вимоги про сплату боргу № Ф-4124 від 03 червня 2011 року, а відтак у суду відсутні підстави для визнання її нечинною, а отже і для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Щербаков В. В.