Справа № 817/22/15
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб Ю.О.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" серпня 2015 р. Справа № 817/22/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

ОСОБА_2,

при секретарі Білоцькій А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій від 05.12.2014 № 170043/21, № 170044/21 та № 170045/21. Позов обґрунтовано тим, що під час перевірки та складання актів він не виступав в якості фізичної особи - підприємця, а виконував трудові обов'язки продавця, на підставі укладеного та зареєстрованого трудового договору. Тож позивач вважає, що не повинен нести відповідальність за порушення Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", оскільки, не є суб'єктом господарювання.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 05 грудня 2014 року № 170043/21, № 170044/21 та № 170045/21.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області надійшли матеріали для прийняття рішення щодо застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3. Відповідно до наданих матеріалів, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення такої діяльності, зберігання та реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку, зберігання та реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв за адресою: м.Здолбунів. вул. Базарна, торгівельний прилавок на ринку. На підставі вказаних матеріалів і були правомірно прийняті оскаржувані рішення.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала. Просила відмовити в задоволенні. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець, свідоцтво про державну реєстрацію від 28.01.1998; вид діяльності за КВЕД: роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с.48,56-58).

Згідно з листа Здолбунівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській області від 07.10.2014 ФОП ОСОБА_3 перебуває на податковому обліку в Здолбунівській ОДПІ з 17.03.1995. За період підприємницької діяльності, а саме з 17.03.1995 по 31.12.2011 сплачував податок з фізичних осіб шляхом придбання фіксованого патенту. З 01.01.2012 перебуває на загальній системі оподаткування. За 2013 рік декларація про майновий стан і доходи до податкового органу не подана (а.с.47). Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами позивачем не отримувалися.

Також судом встановлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000574 від 18.07.2014 стосовно ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України - незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тютюнових виробів або інших підакцизних товарів.

30.10.2014 на адресу Головного управління ДФС у Рівненській області для проведення перевірки та прийняття законного рішення з слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області надійшли матеріали щодо ОСОБА_3 (а.с.31).

Відповідно до наданих матеріалів, а саме: протоколу огляду місця події від 18.07.2014, пояснення ОСОБА_3, протоколу допиту свідка від 22.07.2014, висновку експерта №582 від 24.07.2014 (а.с.32-46) встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 здійснював:

роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення такої діяльності,

зберігання та реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного податку,

зберігання та реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв за адресою: м.Здолбунів. вул. Базарна, торгівельний прилавок на ринку.

Вказані порушення знайшли підтвердження матеріалами справи, а саме протоколом огляду, поясненнями позивача, висновком експерта.

Тож, колегія суддів не заперечує проти доводів апеляційної скарги, що позивач здійснював реалізацію алкогольних напоїв власного виробництва шляхом розведення спирту водою для відвідувачів ринку.

На підставі матеріалів слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Рівненській області начальником Головного управління ДФС у Рівненській області були винесені рішення від 05.12.2014:

№ 170043/21 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.;

№ 170044/21 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.;

№ 170045/21 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн., які надіслані на адресу позивача (а.с.52-55).

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність вказаних рішень про застосування фінансових санкцій виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 481/95-ВР).

Згідно абзацу 5 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР в разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 1700 грн.

Абзацом 15 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що санкція наведених норм застосовується саме до суб'єкта господарювання.

Відповідно до абзацу 3 статті 5 Постанови КМУ від 02.06.2003 № 790 "Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно - правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Суд встановив, що 10.05.2012 між ОСОБА_4 (Фізична особа) та ОСОБА_5 (Працівник) укладено трудовий договір (а.с.8), відповідно до якого Працівник відповідає за правила торгівлі встановлені законодавством. Вказаний договір є безстроковим, що укладається на невизначений термін з 10.05.2012. Вказаний договір зареєстрований у встановленому порядку органах служби зайнятості.

Зокрема, 18.04.2014 року, коли була здійснена перевірка працівниками Здолбунівського РВ УМВС ОСОБА_3 здійснював свої трудові обов'язки згідно з трудовим договором від 10.05.2012, тобто, реалізовував продовольчі товари за адресою м. Здолбунів. вул. Базарна, торгівельний прилавок на ринку.

У статті 128 Господарського кодексу України зазначено, що громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

В межах своєї підприємницької діяльності фізична особа укладає цивільно-правові договори відповідно до Цивільного кодексу України. При укладанні цивільно-правового договору виконавець не є найманим працівником (та на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства), а виконує роботу на власний ризик.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на день винесення оскаржуваних рішень ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Громадяни реалізують право на працю на підставі частини першої статті 67 Господарського кодексу України та частини другої статті 2 Кодексу законів про працю України шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПКУ визначено, що працівником вважається фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно зі ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Поняття фізичної особи є значно ширшим за поняття фізичної особи-підприємця. І набуття позивачем статусу фізичної особи-підприємця не унеможливлює його бути учасником цивільних правовідносин як фізична особа, зокрема, укладати трудовий договір та бути найманим працівником.

Суд встановив, що 10.05.2012 ОСОБА_3 прийнято на роботу продавцем за трудовим договором від 10.05.2015, зареєстрованому в Здолбунівському районному центрі зайнятості. 31.12.2014 ОСОБА_3 звільнено за згодою сторін, про що зроблені відповідні записи в трудовій книжці. (а.с.77-79).

Також статус найманого працівника позивача підтверджується і індивідуальними відомостями про застраховану особу, згідно яких платником внесків є ОСОБА_4 як страхувальник і роботодавець.

Також судом підтверджено, що з 2012 року позивач фактично підприємницькою діяльністю не займався, не придбавав патент та не подавав декларації (а.с.47).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 18.07.2014 ОСОБА_3 не здійснював підприємницьку діяльність, а виконував свої трудові обов'язки згідно з трудовим договором від 10.05.2012, а тому до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції визначені ст.17 Закону № 481/95-ВР.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу, що постановою Здолбунівського районного суду від 27.11.2014 року до ОСОБА_3 застосовано штраф в розмірі 850,00 грн. за порушення ч.1 ст.156 КУпАП.

Суд встановив, що постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27.11.2014 у справі №562/3229/14-п до ОСОБА_3 застосовано штраф в розмірі 850,00 грн. за порушення ч.1 ст.156 КУпАП - роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору. Вказана постанова набрала законної сили 09.12.2014 (а.с.80-81).

Відповідно до ч. ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що як фізичну особу ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, проте до відповідальності, передбаченої Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивач не може бути притягнутий, оскільки, не реалізовував свою підприємницьку діяльність, а мав статусу лише найманого працівника.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" липня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.О. Зарудяна

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" серпня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 35700

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області вул.Відінська,12, м.Рівне, 33000

- ,