Справа № 2а-0770/4117/11
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2012-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2a-0770/4117/11
Рядок статзвіту № 8.2.3
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2012 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд під головуванням судді Маєцька Н.Д. за участю секретаря судового засідання Луцанич А.М. та сторін, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: ОСОБА_2;

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 14 лютого 2012 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови, у зв'язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному, виготовлено та підписано 21 лютого 2012 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.03.2011р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 04.03.2011р. було прийнято податкове повідомлення-рішення яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість у розмірі 190173,00 грн. Підставою для прийняття даного рішення стала проведена відповідачем перевірка з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2010р., про що було складено Акт від 18.02.2011р. В результаті перевірки було встановлено завищення бюджетного відшкодування по ПДВ. Відповідач дійшов до такого висновку у зв'язку з тим, що зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2010р. податковим органом проведено у зв'язку із зменшенням податкового кредиту на суми ПДВ із вартості придбання транспортних засобів, придбаних з використанням в господарській діяльності. При цьому зменшення податкового кредиту обґрунтовується нормами постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998р., відповідно до яких транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям. реєструються за ними як за фізичними особами. з посиланням на норму ст. 325 ЦК України відповідач стверджує, що суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи, тому транспортні засоби не можуть бути у приватній власності суб'єкта господарювання - фізичної особи.

Із вказаними висновками та податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2011р. позивач не згідний і вважає їх такими, що прийняті всупереч чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, і просив суд їх задовольнити.

Відповідачем 21.03.2011р. надіслано до суду письмові заперечення проти позову, в яких він просив суд відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

ДПІ у Іршавському районі Закарпатської області 18.02.2011р. складено Акт про результати позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість №89/17-50/НОМЕР_1. Зазначеним актом встановлено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР, внаслідок чого зменшено суму бюджетного відшкодування за грудень 2010р. в сумі 190173,00 грн. Зазначений висновок зумовлений тим, що згідно з поданою позивачем податковою декларацією з ПДВ за грудень 2010р. сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок становить 226958,00 грн. Перевіркою встановлено, що в періоді, що перевіряється, суб'єктом господарювання в розділі ІІ податкової декларації з ПДВ відображені операції з придбання згідно ВМД №712361 від 30.11.2010р., та ВМД №712360 від 30.11.2010р. сідельного тягача, та напівпричепа для перевезення вантажів. Митна вартість придбаного транспортного засобу становить 933958,90 грн. Сума сплаченого митним органам податку на додану вартість становить 190172,81 грн. Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів ( у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998р. затверджені єдині правила, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Пунктом 6 зазначеної Постанови встановлено, що транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Придбання або виготовлення передбачає набуття права власності. Згідно із ст. 255 ЦК України, суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи. Отже, транспортні засоби не можуть бути у приватній власності суб'єкта господарювання - фізичної особи. При відсутності переходу права власності на основні фонди (транспортні засоби) - відсутні підстави для включення сум ПДВ до податкового кредиту, що в свою чергу призвело до порушення пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Таким чином, позивачем зайво включено до податкового кредиту в листопаді 2010р. податок на додану вартість в сумі 190173 грн. по імпортованим основним засобам, чим завищено до відшкодування податок на додану вартість, заявлений до відшкодування в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2010р.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у позовній заяві і просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 16.02.2011р.ю №46, виданого ДПІ у Іршавському районі Закарпатської області, працівником останньої проведено позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 226958,00 грн. за грудень 2010р. заявленої на розрахунковий рахунок, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалась в період з 01.112010р. по 30.11.2010р.

За результатами перевірки складено Акт про результати позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість від 18.02.2011р. №89/17-50/НОМЕР_1 в якому зафіксовано порушення пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР (чинний до 31.12.2010р.), внаслідок чого зменшено суму бюджетного відшкодування за грудень 2010р. в сумі 190173,00 грн.

04.03.2011р. ДПІ у Іршавському районі Закарпатської області, на підставі вищезгаданого Акту перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 190173,00 грн.

Відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

03.09.2010р. між фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 та юридичною особою Volvo Truck Corporation (Швеція) укладено договір купівлі-продажу №UKR 23/0910S. Відповідно до пункту 1 даного договору продавець зобовязаний продати та передати у власність покупця майно, що належить продавцю, а саме: сідельний тягач Volvo FH 4x2.

Придбання зазначеного транспортного засобу підтверджується також вантажно-митною декларацією (далі ВМД) №305070013/2010/712361 від 30.11.2010р.

Вантажно-митною декларацією №305070013/2010/712360 від 30.11.2010р. підтверджується факт придбання напівпричепа для перевезення вантажів KOEGEL SN 24.

Придбання сідельного тягача Volvo FH 4x2 та напівпричепа для перевезення вантажів KOEGEL SN 24 сторонами не заперечується.

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 (далі Порядок №1388) встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України субєктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Згідно пункту 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що під терміном «особа», слід розуміти, зокрема, як фізична особа (громадянин, іноземний громадянин та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, віднесену до підприємницької згідно із законодавством, або ввозить (пересилає) товари на митну територію України. Позивач, у даному випадку, є фізичною особою яка здійснює діяльність, віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні п. 1.2 ст. 1 та ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ (згідно Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №100010894 від 09.01.2007р.), тому на нього повною мірою поширюються норми закону, які встановлюють порядок визначення податкового кредиту, в тому числі від здійснення операцій основних фондів з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до п. 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість», об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

1. поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з: передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця; передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України; поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України; в інших випадках, визначених цим Законом;

2. ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту) згідно з положеннями глав 29-30 Митного кодексу України.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.2 п. 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

Отже, позивач у встановленому законом порядку при придбанні транспортних засобів з метою їх використання у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Всі суми податкового кредиту підтверджені належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями.

Водночас норми податкового законодавства України не обмежують право платника податку на податковий кредит залежно від субєктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч. і транспортних засобів та визначають одинакові права та обовязки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку (в тому числі і фізичних осіб-підприємців).

Порядок №1388 на який посилається відповідач, не регулює податкові відносини по сплаті ПДВ, а закони про оподаткування не містять відповідних обмежень права платника податку на податковий кредит і не ставлять його в залежність від приписів даного підзаконного нормативного акту.

Суд не може погодитися з позицією відповідача, відповідно до якої позивач як фізична особа - підприємець не набуває права власності на майно (в т.ч. і транспортні засоби), оскільки ОСОБА_1 як фізична особа і як фізична особа-підприємець є одним і тим самим субєктом цивільних та податкових правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з Листом ДПА України №20189/7/16-1517-26 від 03.10.2008 року до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням транспортних засобів (тягачів та напівтягачів), за умови використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Ні під час проведення перевірки, ні в судовому засіданні відповідачем не довів факту негосподарського використання транспортних засобів, що були придбані Позивачем.

Таким чином, висновки відповідача про те, що позивач, як фізична особа-підприємець, не має права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку сплаченого в ціні придбаних вантажних автомобілів, що використовуються в його господарській діяльності, є неправильними, не ґрунтуються на нормах діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 104-107, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Іршавському районі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.03.2011р.

3.Стягнути із Державного бюджету України в особі Державної податкової інспекції у Іршавському районі Закарпатської області на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 28,23 грн. (двадцять вісім гривень 23 копійки).

4.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним її надсиланням до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Маєцька Н.Д.