Справа № 308/4111/15-а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 р. Справа № 876/7475/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Костіва М.В., Затолочного В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання дій відповідача протиправними щодо відмови у призначенні пенсії за віком та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 06.08.2014 року вона на підставі довіреності звернулася до відповідача із заявою ОСОБА_1 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, однак у прийнятті документів їй було відмовлено без надання письмової відмови з зазначенням підстав такої. 02.09.2014 року представник позивача звернулася із письмовою заявою до начальника УПФ в м. Ужгороді про порушення працівниками управління Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також Конституції України у прийняті документів на призначення пенсії гр. ОСОБА_1, внаслідок чого заява і документи у неї були прийняті. Однак листом від 17.09.2014 року відповідач відмовив у призначенні та виплати ОСОБА_1 пенсії. Свою відмову мотивували тим, що отримані ними документи гр. ОСОБА_1 не можуть розглядатися як такі, що дають право на призначення пенсії оскільки надіслані з порушенням вимог Порядку надання та оформлення документів для призначення пенсії. Просила позов задоволити.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгород Закарпатської області прийняти заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з пакетом документів а саме: копія трудової книжки засвідчена нотаріально, копія свідоцтва про народження засвідчено нотаріально, копія паспорту громадянина України для виїзду закордон засвідчено нотаріально, довідка посольства України від 23.05.2014 року, довідка про заробітну плату ТОВ «Конфакто» від 18.07.2014 року оригінал, довідка архівного відділу про заробітну плату від 08.07.2014 року оригінал, довіреності на представника від 29.05.2014 року, копія свідоцтво про шлюб завірено нотаріально, картка платника податку оригінал, довідка житлового кооперативу оригінал, заява про призначення пенсії з нотаріально засвідченим справжності підпису. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгород Закарпатської області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 06 серпня 2014 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка народилася в Україні 07.09.1947 року і по травень 1998 рік працювала на різних роботах як на території України так і колишнього СРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження та трудовою книжкою а також відповідними довідками.

Як вбачається з довідки посольства України в державі Ізраїль від 23.05.2014 року № 6164/19-500-1409/зг ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства України вважається громадянкою України, яка постійно проживає за кордоном, а саме в державі Ізраїль.

Як вбачається з довідки №25 від 10.02.2015 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Ювілейний» ОСОБА_1 проживала до 1998 року за адресою: м.Ужгород, вул.Заньковецької,36/4.

Згодом позивач ОСОБА_1 виїхала до Ізраілю і з 1998 року по теперішній час ОСОБА_1 проживає в Ізраїлі, що підтверджується довідкою виданою посольством України в державі Ізраїль і паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

06.08.2014 року через уповноваженого представника позивач ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком , до якої додала всі необхідні документи, проте відповідач відмовив усно у прийнятті заяви та документів.

02.09.2014 року через уповноваженого представника позивач ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком , до якої додала нотаріально завірену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, нотаріально завірену копію трудової книжки, довідку посольства України в Ізраїлі , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження, довідку про заробітну плату, довідку архівного відділу про заробітну плату, нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб, довіреність на представника, а також зазначено про те, що надано оригінали всіх документів.

Зазначені документи були прийняті від представника особисто, що підтверджується штампом Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області від 02.09.2014 року про прийняття заяви та документів, на копії заяви представника.

Листом № 08/Б-120 від 17.09.2014 року управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області повідомило представника позивача про те, що пересилка поштою документів для призначення пенсії Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій не передбачено. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Крім того зазначено, що місце проживання (реєстрації) гр. ОСОБА_1 на території м. Ужгорода документально не підтверджено, а отже отримані ними документи гр. ОСОБА_1 не можуть розглядатися як такі, що дають право на призначення пенсії оскілки надіслані з порушенням вимог Порядку надання та оформлення документів для призначення пенсії.

25.03.2015 року через уповноваженого представника позивач ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком , до якої додала нотаріально завірену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, нотаріально завірену копію трудової книжки, довідку посольства України в Ізраїлі , нотаріально завірену копію свідоцтва про народження, довідку про заробітну плату, довідку архівного відділу про заробітну плату, нотаріально завірену копію свідоцтва про шлюб, картку платника податку, довідку про місце проживання на території України до виїзду на постійне місце проживання за кордон, довіреність на представника.

Листом № 11/Б-38 від 30.03.2015 року управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області повідомило представника позивача про те, що повторні звернення від одного і того ж громадянина з одного і того питання у відповідності до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються.

Згідно ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Апеляційним судом встановлено, що позивач проживав у м. Ужгород і заяву про призначення пенсії нею було подано через уповноваженого представника , який діє на підставі виданої йому довіреності , посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу , що призначає пенсію , за місцем проживання (реєстрації) заявника - Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгород Закарпатської області з наданням необхідних документів , що передбачені п.7 Порядку, а відтак позивачем було дотримано порядок подання заяви про призначення пенсії.

Згідно ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25- рп/209 положення пункту 2 частини першої ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з Відповідною державою міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надала Верховною Радою України, визнала такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно ст. 152 ч. 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, із 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордоном регулюється нормами Закону з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року.

Аналогічні правові висновки викладені Вищим Адміністративним Судом України в ухвалі від 10.04.2014 року.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відтак, апеляційний суд прийшов до переконання, що позивачка має повне право на реалізацію конституційного права на пенсійне забезпечення та призначенні пенсії за віком.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.06.2015 року у справі №308/4111/15-а без змін.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: М. Костів

ОСОБА_3