Справа № 2а-257/10/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2010-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2010 р. № 2а-257/10/1370

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі

головуючого - судді Сакалош В.М.,

при секретарі - Дак Т.П.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання незаконним наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 1.12.2008 року № 369 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за ст. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, поновлення ОСОБА_2 на роботі на раніше займану ним посаду старшого дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Пустомитівського РВ ГУ МВС України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, і просить суд визнати незаконним і скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 1.12.2008 року № 369 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та поновити його на роботі на раніше займаній посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Пустомитівського РВ ГУ МВС України.

Ухвалою суду від 12.01.2010 року провадження у справі відкрито. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду.

В судовому засіданні 22 березня 2010 року судом проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2010 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги мотивуючи їх наступним.

29 листопада 2008 року між позивачем та начальником управління внутрішньої безпеки у ГУМВСУ у Львівській області відбулась розмова з приводу виконання його службових обов'язків та подальшого перебування на службі в органах внутрішніх справ. Як стверджує позивач, йшла мова про наявність інформації, яка свідчить про неналежне виконання ним його посадових обов'язків, а також про його протиправну поведінку, як працівника міліції, з використанням службового становища всупереч встановленим вимогам чинного законодавства.

Після цієї розмови, позивач під впливом почутого, перебуваючи в стані сильного емоційного переживання, написав рапорт про звільнення за власним бажанням у зв'язку із сімейними обставинами. Але відійшовши від стресу та оцінивши ситуацію, не відчуваючи за собою провини у вчиненні будь-яких протиправних дій, наступного дня позивач написав рапорт від 30.11.2008 р. про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення. Оскільки повторний рапорт був написаний ним в неділю, тобто у вихідний день, зареєструвати його належним чином у позивача не було можливості. Тому, наступного дня 1 грудня 2008 року, позивач у відділі кадрів ГУ МВС України у Львівській області намагався зареєструвати даний рапорт, проте, працівниками відділу кадрів йому було відмовлено, з мотивів існування наказу на звільнення. Незважаючи на його дії стосовно відкликання рапорту про звільнення, 10.12.2008 року позивачу під розписку надано для ознайомлення трудову книжку із записом: «Звільнений з органів внутрішніх справ України. Н. ГУМВСУ від 1.12.2008 р. № 369». Копію наказу йому на руки видано не було, і поштовим відправленням не надсилалось. Позивач вважає, що наказ № 369 о/с від 01.12.2008р. про звільнення є незаконним, оскільки прийнятий всупереч нормам Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, оскільки такий видано до завершення тримісячного терміну, наданого працівникам органів внутрішніх справ для попередження командування про прийняте ними рішення про звільнення, та прийнятий всупереч нормі ст. 38 КЗпП, згідно якої працівник вправі відкликати заяву про звільнення за власним бажанням до закінчення встановленого законом двотижневого строку для її розгляду, а рапорт від 1.12.2008 р. про звільнення написано не за власним бажанням, а під впливом, в результаті безпідставних звинувачень керівництвом у вчиненні протиправних діянь, поважних причин для звільнення, як і бажання звільнитися у позивача не було, що додатково підтверджується відразу ж написаним після рапорту на звільнення, рапортом від 30.11.2008 р. та письмовим поясненням його дружини.

Відповідач позов заперечує повністю, мотивуючи це тим, що при винесенні наказу від 1.12.2008 року № 369 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за ст. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України процедуру звільнення проведено відповідно до чинного законодавства України, що регулює звільнення з органів внутрішніх справ осіб молодшого начальницького складу. Зазначає, що проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється спеціальним законодавством про ці органи, зокрема, Положенням про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Постановою КМУ № 114 від 29.07.1991 р., відповідно до якого позивач і був звільнений. Тому вважає, що підстав для застосування норм КЗпП до спірних правовідносин немає. Підставою для видачі оскаржуваного наказу № 369 о/с від 1.12.2008 р. про звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ був рапорт самого позивача. Оскільки у позові не вказано, у чому полягає його незаконність, підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача у судовому засіданні таку позицію підтримав та просив у задоволенні позову відмовити.

На запитання суду представник відповідача повідомив, що стосовно позивача ОСОБА_5, підстав для звільнення позивача в порядку дисциплінарного провадження, або притягнення його до відповідальності, станом на 01.12.2008 року не було.

Суд запропонував відповідачу надати суду всі документи, що стосуються звільнення позивача з посади на підставі його рапорту згідно наказу №369 о/с від 01.12.2008р., адже такі не містять таємної інформації, пов'язаної з професійною діяльністю позивача. Зокрема, ухвалою суду від 09 березня 2010 року зобовязано ГУМВСУ у Львівській області надати суду рапорт про звільнення позивача. Суд також роз'яснив відповідачу його процесуальні обов'язки, визначені ст. 71 КАС України , а саме - доводити законність спірного рішення, та надавати суду документи, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання вимоги суду, відповідач надав копії рапорту позивача від 29.11.2008р., послужного списку ос. № 531446, витягу з наказу №369 о/с від 1.12.2008 р., подання про звільнення від 28.11. 2008 р., матеріали атестації позивача тощо.

На запитання суду представники сторін повідомили, що надали суду всі наявні у них докази на обґрунтування їх вимог та заперечень.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, пояснення представника відповідача , з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Висновки суду ґрунтуються на наступних встановлених фактичних обставинах справи та нормах права, що застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Відповідно до визначених понять п.15, ч. 1 статті З КАС України, публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави віл протиправних посягань. Отже, служба громадянина в міліції є різновидом публічної служби.

З урахуванням статусу відповідача як органу виконавчої влади та положень ст. 18 КАС щодо предметної підсудності адміністративних справ, спір громадянина з органом внутрішніх справ про законність його звільнення з публічної служби підсудний окружному адміністративному суду.

З урахуванням місця реєстрації сторін (в межах Львівської області) та положень ст. 19 КАС щодо територіальної підсудності адміністративних справ даний спір підсудний ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок проходження та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, права та обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 р. № 114).

Порядок проходження служби особовим складом органів Міністерства внутрішніх справ України регулюється виключно спеціальним законодавством про ці органи. Зокрема, Законом України «Про міліцію», Положенням про порядок проходження служби, Дисциплінарним статутом. Згаданими актами урегульовані питання, пов'язані з прийняттям громадян на службу, її проходженням та звільнення із неї. Спеціальне законодавство не містить вказівки про можливість субсидіарного застосування до правовідносин щодо проходження служби в органах внутрішніх справ норм Кодексу законів про працю. Тому суд не вбачає підстав для застосування норм КЗпП до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту «и»ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться в звязку із сімейними обставинами - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до пп. 48, 64, 68 вказаного вище Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. При звільненні з органів внутрішніх справ (таке провадиться по закінченні року з дня останньої атестації) проводиться атестація, середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Проте, 29 листопада 2008 року майор міліції ОСОБА_2 після розмови з начальником УВБ МВСУ у Львівській області ОСОБА_6, у якій позивачу вказано на його непрофесійність, та зловживанні посадовим становищем, в той же день, під впливом розмови , подав на ім'я начальника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 рапорт про звільнення. В рапорті ОСОБА_2 вказав, що просить звільнити його за власним бажанням у зв'язку із сімейними обставинами.

1 грудня 2008 року згідно наказу № 369 о/с майора міліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 «ж»(за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Позивач наполягає на тому, що згаданий рапорт написаний ним в пригніченому стані внаслідок безпідставних звинувачень у незаконній діяльності, жодних сімейних чи інших поважних причин для звільнення за власним бажанням, а також бажання звільнятися у позивача не було. Такі фактичні обставини справи підтверджуються зокрема тим, що станом на 1.12.2008 р. щодо ОСОБА_2 не порушувалося службове розслідування, він від посади не відсторонявся, до відповідальності (в т.ч. дисциплінарної) у зв'язку із виконанням службових обов'язків не притягався. Той факт, що ОСОБА_2 не мав намірів та поважних причин для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а саме написаним ним рапортом про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення, а також письмове пояснення його дружини, яка стверджує про те, що жодної сімейної обставини, яка б могла послужити причиною для звільнення її чоловіка на момент звільнення не було.

Суд констатує, що звільнення позивача з посади відбулося з порушенням процедури та строків, встановлених Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. При цьому суд виходить з наступного.

Особа, яка виявила бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджає прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. За таких обставин особа звільняється зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Зі змісту вищенаведених норм права (п.64,68 Положення) випливає, що звільнення особи начальницького складу зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням можливе не раніше, як за три місяці з дати подання рапорту безпосередньому керівнику, та за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Судом встановлено, що позивач до закінчення встановленого Положенням тримісячного строку, що спливає 29.02.2009р., надавав відповідачу рапорт (від 30.11.2008р.) про відкликання рапорту від 29.11.2008 р. про звільнення, зі змісту якого вбачається, що у ОСОБА_2 відсутнє бажання звільнятися з органів внутрішніх справ, так і поважних причин, що перешкоджають виконанню ним службових обов'язків, зокрема і наявних сімейних обставин, про що засвідчила в поясненнях дружина позивача.

Отже, за умови дотримання відповідачем встановленого п. 68 Положення тримісячного строку для звільнення особи за власним бажанням, він міг, та повинен був дослідити обставини зазначені у вище згадуваному рапорті від 29.11.2008 р., і провести бесіду з позивачем на предмет встановлення конкретних сімейних обставин, що могли б послужити причиною для звільнення та встановити як відсутність бажання ОСОБА_2 звільнятися зі служби, так і відсутність поважних причин та сімейних обставин, що перешкоджають виконанню ОСОБА_2 службових обов'язків. Натомість, відповідач 01.12. 2008 року, тобто в день подання ОСОБА_2 рапорту про відкликання рапорту на звільнення, безпідставно видав наказ № 369 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Зі змісту долучених відповідачем до матеріалів справи доказів випливає, що при винесенні 01.12.2008р. спірного наказу відповідачем не встановлювалася наявність поважних причин та сімейних обставин, що перешкоджають виконанню ОСОБА_2 службових обов'язків.

10 грудня 2008 року ОСОБА_2 ознайомлено під розписку про звільнення з органів внутрішніх справ та видано трудову книжку із записом про звільнення. Копію чи витяг з наказу № 369 о/с про його звільнення надано не було. Копія розписки та трудової книжки долучені до матеріалів справи. Представник відповідача повідомив суд, що при звільненні позивача проводилася його атестація, оскільки попередня мала місце більше року до дати звільнення.

З матеріалів справи також випливає порушення відповідачем вимог чинного законодавства при здійснення процедури при проведення його атестації.

Так, в атестаційному листі за період з 27.11. 2007 р. по 27.11.2008 р. зазначено, що позивач звільняється за власним бажанням у звязку із сімейними обставинами, низькою заробітною платою тощо. Проте, атестація проводилася без відома та присутності атестованого, зазначених обставин звільнення при атестації не встановлювалося, а низька заробітна плата є свавільним припущенням відповідача, оскільки позивач жодним разом про це ні де не вказував. Сам атестаційний лист не містить даних про дату проведення атестації, підписів начальника, який має затверджувати атестаційний лист, та підпису атестованого стосовно ознайомлення із проголошеним рішенням.

Відповідно до п. п. 1.4, 4.7, 4.15 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.03.2005, № 181 (далі - Інструкція), при звільненні з органів внутрішніх справ, якщо звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації проводиться атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу. Згідно норм вищезгаданої Інструкції при атестуванні слід дотримуватися такого порядку: працівник, який атестується, заздалегідь попереджається про час та місце засідання атестаційної комісії; атестаційний лист розглядається на засіданні атестаційної комісії у присутності працівника. Якщо особа рядового і начальницького складу, яка атестується, не з'явилася на засідання атестаційної комісії без поважних причин, то комісія може провести атестування за її відсутності, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії та атестаційному листі. Витяг з протоколу разом з атестаційним листом долучається до особової справи. Особа, яка атестувалася, ознайомившись із висновком атестаційної комісії, ставить під ним свій підпис і дату.

Долучена до матеріалів справи копія атестаційного листа ОСОБА_2 не містить як підпису позивача про ознайомлення з висновками атестаційної комісії, так і запису про проведення атестації у його відсутність. Зазначена обставина свідчить, що атестація була проведена без відома позивача, а відповідно атестаційною комісією не дотримано порядку проведення атестації особи начальницького складу ОСОБА_2

Наведені факти підтверджують те, що звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням встановленого порядку проведення звільнення цієї особи з займаної посади в органах внутрішніх справ, та є додатковим свідченням неправомірності такого звільнення.

Судом також встановлено, що подання про звільнення позивача, на підставі рапорту, із зазначенням висновків атестації, оформлено і датовано 28.11.2008 року, тобто за день до написання рапорту про звільнення, тобто дії відповідача при оформленні зазначених документів, були вчиненні відповідачем до виникнення вказаних у них обставин, і були упередженими, та безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що звільнення позивача ОСОБА_2 було проведено з порушенням порядку та строків, визначених Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Адже позивач був звільнений негайно, без дотримання встановленого трьохмісячного строку до дати звільнення, у зв'язку із чим не з'ясовано як відсутності в нього бажання звільнитися, так і відсутності поважних причин та сімейних обставин для звільнення за власним бажанням, що перешкоджають виконанню службових обов'язків позивачем. Крім того, не дотримано вимог Інструкції щодо порядку проведення атестації осіб начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, оскільки атестація проведена без відома позивача та без повідомлення йому про її результати.

Більше того, відповідачем грубо проігноровано вимоги Переліку, затвердженого постановою КМУ № 150 від 4.03.1994 р., в якому чітко вказані сімейні обставини та інші поважні причини, що можуть бути підставою для звільнення працівника органів внутрішніх справ, тобто відповідачем не встановлено і не зафіксовано належним чином жодної з причин та обставин, передбачених цим Переліком.

При оцінці спірного наказу № 369 о/с від 1.12.2008 р. про звільнення ОСОБА_2p;А.В., суд виходить з визначених ч. З ст. 2 КАС України критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, та вважає, що такий наказ прийнятий з порушенням встановлених законодавством підстав для його прийняття, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, передчасно та упереджено.

Згідно із ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, і скасувати таке рішення чи окремі його положення.

Представник відповідача повідомив суд, що наказ № 369 від 1.12.2008р. стосується кадрових питань, зокрема питання проходження служби як позивачем, так і іншими особами. Проте суду надано витяг з наказу № 369 о/с від 1.12.2008 р. в частині звільнення ОСОБА_2, без зазначення номеру цього пункту (абзацу) наказу. З урахуванням цього суд констатує, що предметом судового дослідження у даній справі є наказ № 369 о/с від 1.12.2008р. в частині, що стосується звільнення майора міліції ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Саме цю частину наказу суд вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Положення порушене право особи рядового або начальницького складу підлягає негайному поновленню; у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, порушене право позивача на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на попередній посаді, а постанова суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Понесені позивачем судові витраті у формі судового збору відповідно до положень ст.ст. 94, 98 КАС України підлягають стягненню на його користь з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, З, II, 50, 70-72, 86, 94, 98, 159-163, 256-257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 01.12.2008 р. № 369 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2p;А.В. зі служби в органах внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 «ж»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким, складом органів внутрішніх справ України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Пустомитівського районного відділу ГУ Міністерства внутрішніх справ України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 79019) 3 (три) гривні 40 коп. судових витрат у виді сплаченого ним судового збору.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді підлягає до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2010 року.

Суддя (підпис) Сакалош В.М.

З оригіналом згідно

Суддя Сакалош В.М.