Справа № 2а-1670/497/12
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/497/12

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сич С.С.,

при секретарі Горбач Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2012 року позивач ОСОБА_1 міськрайонний центр зайнятості звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 30197889 від 06.12.2011 року неправомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 30197889 від 06.12.2011 року, зобов'язання відкрити виконавче провадження та забезпечити примусове виконання виконавчого листа від 28.10.2011 року по справі № 2а-1670/1194/11.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 06.12.2011 року позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-1670/1194/11 від 28.10.2011 року, виданого Полтавським окружним адміністративним судом по справі № 2а-1670/1194/11 за позовом ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості до Жданівської сільської ради про стягнення штрафу в сумі 13946 грн. 25 коп., у зв'язку із пред'явленням виконавчого документа не за підвідомчістю. Вважає необгрунтованим посилання відповідача на статтю 21 Закону України "Про виконавче провадження" як на підставу відмови у відкритті виконавчого провадження.

Представник позивача в судове засідання повторно не з'явився, 27.02.2012 року надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У своїх письмових запереченнях відповідач посилається на те, що сільські ради не відносяться до боржників, перелік яких визначений статтею 21 Закону України "Про виконавче провадження". Відтак, 06.12.2011 року відповідачем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-1670/1194/11, боржником у якому є Жданівська сільська рада.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що за постановою Полтавського окружного адміністративного суду, що набрала законної сили, Полтавським окружним адміністративним судом 28.10.2011 року видано виконавчий лист по адміністративній справі № 2а-1670/1194/11 про стягнення із Жданівської сільської ради на користь ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості суму штрафу в розмірі 13946 грн. 25 коп. (а.с. 10).

ОСОБА_1 міськрайонним центром зайнятості виконавчий лист № 2а-1670/1194/11 та заяву 24.11.2011 року направлено для примусового виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, які отримані відповідачем 01.12.2011 року (а.с. 5).

06.12.2011 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа № 2а-1670/1194/11 від 28.10.2011 року на підставі статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку із пред'явленням виконавчого документа не за підвідомчістю виконання рішення.

Позивач не погодився з даним рішенням та діями щодо винесення постанови, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно частини 2, 3 статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, військові прокуратури гарнізонів, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Виключний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження передбачено статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником за виконавчим листом № 2а-1670/1194/11 від 28.10.2011 року є Жданівська сільська рада, яка не відноситься до переліку боржників, визначених статтею 21 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно положень статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що селищні ради та сільські ради є єдиним органом самоврядування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження ґрунтується на вимогах Закону України "Про виконавче провадження" та прийнята з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавчу службу", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 05 березня 2012 року.

Суддя С.С. Сич