Справа № 816/2755/15
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2755/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка М.В.,

представника позивача -ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Дудник В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Полтавської митниці ДФС про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці ДФС (надалі - відповідач, Полтавська митниця), з урахуванням зменшення позовних вимог, про визнання протиправними дії Полтавської митниці при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27квітня 2015 року та скасування рішення Полтавської митниці про коригування митної вартості №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Полтавською митницею ДФС порушено права та інтереси ФОП ОСОБА_3 у сфері публічно-правових відносин через безпідставне коригування митної вартості товарів в бік збільшення. Стверджував про те, що ним неправомірно розраховано митну вартість товару на підставі резервного методу. Також зазначав, що в порушення вимог статей 55, 57 Митного кодексу України відповідачем не проведено консультацію з декларантом перед застосуванням другорядних методів. Позивач також вказував на те, що відповідач помилково вважає, що при комерційних умовах поставки товару CIF Одеса згідно правил Incoterms 2010 обов'язок страхування товарів покладено на покупця, а тому під час прийняття протиправно вимагав надати укладені страхові документи. А тому вчинені дії Полтавської митниці щодо прийняття оскаржуваного відповідачем рішення позивач вважає неправомірними, саме рішення про коригування митної вартості вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях представник відповідача вказував на те, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України Полтавською митницею здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять повних відомостей про митну вартість, а саме: при умовах поставки СІР UА Одеса до митного оформлення не подані документи - страхові документи, чи документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідач зазначив, що наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Так, рівень заявленої декларантом митної вартості товару №1 становить 0,62 дол. США за кг, а рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками, оформленого за митною декларацією від 14 квітня 2015 року №125110011/2015/4881, що визнана митним органом, становить 0,765 дол. США за кг. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній декларації від 14 квітня 2015 року №125110011/2015/4881, що визнана митним органом. Також відповідач вказував на те, що на умовах поставки СІР обов'язком продавця є укладення зокрема договору страхування та надання покупцю страхового полісу або іншого доказу страхового покриття. Крім того, відповідач зазначив, що консультація з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в декларанта та в митному органі, проведена.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року між Wcihai Longfeng Silica Gel Co. Ltd, Китай та ФОП ОСОБА_3 (разом - Сторони) укладено контракт №12 щодо поставки товару /а.с. 21-23/.

ФОП ОСОБА_3 діє на підставі договору доручення №23/04/15 від 23.04.2015 про надання митно-брокерських послуг, укладеного з ТОВ "Консалтингова фірма "Лаврік" (за текстом договору - Замовник) з метою представлення інтересів Замовника в митних органах України та здійснення декларування митних вантажів, що належать Замовнику, і на які останній має право власності (володіння) /а.с. 17-18/.

Як вставлено судом Сторони домовились на поставку ароматизованого наповнювача для кошачих туалетів на основі силікагелю (сухий).

24 квітня 2015 року з метою здійснення митного оформлення отриманого товару позивачем подано митну декларацію №806020002/2015/003853 на імпорт товарів: ароматизований наповнювач для кошачих туалетів на основі силікагелю (сухий), у вигляді гранул 1-8 мм /а.с. 19-20/.

Митну вартість товару заявлено позивачем за основним методом.

Разом з митною декларацією декларантом подано до Митного посту «Лтава» Полтавської митниці ДФС, зокрема, наступні документи: зовніпшьоекономічний договір (контракт) № 12 від 28.01.2015; декларацію митної вартості №806020002/2015/003853 від 24.04.2015; комерційний інвойс № 2015РТ01 від 26.02.2015; банківський платіжний документ про оплату вартості товару від 08.04.2015 №1.

За результатами перевірки митної декларації Митним постом «Лтава» Полтавської митниці ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів 806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року, згідно з яким визначено митну вартість за 6 (резервним) методом товару, №1 МД від №806020002/2015/003853 від 24.04.2015, а саме: рівень заявленої декларантом митної вартості товару № 1 становить 0,62 дол. США за кг, а рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками, оформленого за МД від 14.04.2015 № 125110011/2015/4881, що визнана митним органом, становить 0,765 дол. США за кг /а.с. 14-15/.

У рішенні вказано, що за результатом контролю встановлено, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, не містять повних відомостей про митну вартість, а саме: при умовах поставки CIF UA Одеса до митного оформлення не подані документи - страхові документи, чи документи, що містять відомості про вартість страхування. Метод визначення митної вартості за ціною договору не може щодо товарів, які імпортуються, відповідно до пункту 2 статті 58 Митного кодексу України не може бути прийнятий у зв'язку з тим, що між позивачем та отримувачем відсутній договір купівлі-продажу, а використані декларантом відомості не підтверджені документально /а.с. 15/.

Позивач не погодився із діями митного орану щодо коригування митної вартості та рішенням про коригування митної вартості, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню про коригування митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року обґрунтоване тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару: а саме, при умовах поставки СІР UA Одеса до митного оформлення не подані страхові документи чи документи, що містять відомості про вартість страхування. При цьому наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, оскільки рівень заявленої декларантом митної вартості товару №1 становить 0,62 дол. США за кг, а рівень митної вартості товару зі схожими характеристиками, оформленого за МД від 14 квітня 2015 року №125110011/2015/4881, що визнана митним органом, становить 0,765 дол. США за кг.

За таких обставин відповідачем скориговано митну вартість товару із застосуванням резервного методу з урахуванням раніше визнаної митної вартості товару, ввезеного на підставі МД від 14 квітня 2015 року №125110011/2015/4881/а.с. 14-15/.

Однак, суд не погоджується із зазначеними доводами контролюючого органу з огляду на наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця /частина п'ята статті 58 Митного кодексу України/.

Отже, митною вартістю товарів є сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 Митного кодексу України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із частиною другою статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Суд зазначає, що при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість в сумі 13749,50 доларів США, виходячи саме з ціни контракту, що підлягала сплаті, виставленого інвойсу /а.с. 24-27/ та інших документів постачальника.

Позивачем сплачено суму вартості товару, на підтвердження чого надано суду платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 08 квітня 2015 року /а.с. 28/.

На виконання вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України митним органом направлено декларанту повідомлення з вимогою надати протягом 10 календарних днів додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 5) інші документи за власним бажанням /а.с. 35/.

На вимогу митного органу позивачем додаткові документи не надано із посиланням на неможливість їх надання /а.с. 30/.

Водночас суд бере до уваги, що вимога відповідача про надання додаткових документів не ґрунтувалася на положеннях Митного кодексу України та фактичних обставинах митного оформлення товару.

Аналіз положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України дозволяє дійти висновку, що підстави для вимоги органу доходів і зборів про надання додаткових документів є тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому відповідно до пункту 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування є документами, які підтверджують митну вартість товарів, лише в тому випадку, якщо здійснювалося страхування.

В силу вимог пункту 7 частини десятої статті 53 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на страхування цих товарів як складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Документи, що свідчили б про те, що позивач поніс витрати на страхування на користь постачальника чи третіх осіб, додатково до сплати вартості товару, у відповідача на момент перевірки митної декларації із доданими документами були відсутні.

Відповідно до умов поставки товару товар поставлявся на умовах СІР, Одеса (Інкотермс 2010).

Згідно умов поставки CIP Інкотермс 2010 - «Carriage and Insurance Paid to» («Фрахт/перевезення и страхування оплачені до» найменування місця призначення) означає, що продавець передає товар, випущений у митному режимі експорту, визначеному ним перевізнику. Крім того, продавець зобовязаний сплатити витрати, повязані з перевезенням товару до визначеного місця призначення. На продавця також покладається обовязок по забезпеченню страхування ризиків втрати і пошкодження товару під час перевезення на користь покупця. Відповідно, продавець укладає договір страхування і сплачує страхові внески. Згідно умов поставки терміну CIP від продавця вимагається забезпечення страхування з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування із більшим покриттям, він повинен або спеціально домовитися про це із продавцем, або самостійно вжити заходів по укладенню додаткового страхування.

Таким чином, за умовами контракту витрати по страхуванню товару покладалися на продавця, докази понесення покупцем додаткових витрат на страхування відсутні, відтак витрати на страхування не підлягали включенню до митної вартості товару відповідно до вимог частини 10 статті 58 Митного кодексу України, тобто не впливали на визначення митної вартості товару.

При цьому умови оплати вартості товарів із супутніми послугами сторонами погоджено у Контракті при визначенні ціни товару.

З огляду на викладене, позивач не мав обов'язку подавати окремо документи щодо страхування для підтвердження митної вартості товару.

Отже, митним органом не враховано об'єктивну неможливість подання позивачем витребуваних документів у зв'язку з їх відсутністю у позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено наявність обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлено неповні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною першою статті 547 Митного кодексу України визначено, що митний пост є органом доходів і зборів, який входить до складу митниці як відокремлений структурний підрозділ і в зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Доводи відповідача у рішенні про коригування митної вартості про те, що позивачем заявлено неповні відомості про митну вартість товарів з огляду на відсутність документів щодо страхування, суд вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

З приводу посилань контролюючого органу на відомості про вартість товарів зі схожими характеристиками, суд звертає увагу на те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів зі схожими характеристиками, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

З огляду на вищенаведене, посилання відповідача на раніше визнану вартість товару є необґрунтованими.

Слід зазначити, що наявність чи відсутність консультацій не впливає на визначення митної вартості товарів.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок щодо доведення правомірності спірного рішення про коригування митної вартості товарів покладено на контролюючий орган як на суб'єкта владних повноважень,

В ході розгляду справи відповідачем належними доказами не доведено правомірність рішення про коригування митної вартості товару, натомість, матеріалами справи підтверджено правомірність визначення позивачем митної вартості товарів на підставі основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що рішення про коригування митної вартості митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Зважаючи на те, що рішення про коригування митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною другою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці ДФС № 806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року про коригування митної вартості товарів.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача при прийнятті рішення про коригування митної вартості №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року зауважує, що дії органу доходів і зборів по визначенню митної вартості вчиняються у формі рішення про коригування митної вартості і правові наслідки для позивача створює саме рішення про коригування митної вартості від 27 квітня 2015 року як рішення суб'єкта владних повноважень. Інші дії відповідача, які б порушували права позивача, позивачем у даній справі не оскаржуються. З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправними дій задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до положень частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 182,70 грн за вимоги майнового характеру та за вимоги немайнового характеру - 182,70 грн і 73,08 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог майнового характеру у повному обсязі та відмову позовних вимог немайнового характеру, а також зменшення позивачем позовних вимог немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 182,70 грн та повернути з Державного бюджету України на користь позивача 182,70 грн.

В силу пункту 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, з відповідачів до державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №806020002/2015/000036/2 від 27 квітня 2015 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору згідно платіжного доручення №16 від 16 липня 2015 року у розмірі 182,70 грн (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Повернути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору згідно платіжного доручення №18 від 22 липня 2015 року у розмірі 182,70 грн (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2015 року.

Суддя С.С. Бойко