Справа № 826/8201/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа 826/8201/15
У Х В А Л А

25 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги громадянина ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року громадянин ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної міграційної служби України (далі - Відповідач, ДМС України), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у м. Києві (далі - Третя особа, ГУ ДМС у м. Києві), про: визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України від 16.01.2015 року №778-14 про відмову в оформленні документів для вирішення питання у визнанні громадянки ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 30.07.2015 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статті 187 КАС України. При цьому невідповідність приписам статті 187 КАС України виявилася у тому, що до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

Апелянту було надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання ухвали від 23.07.2015 року. Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху представником ОСОБА_1 отримано 29.07.2015 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На адресу Київського апеляційного адміністративного суду 05.08.2015 надійшли додаткові пояснення представника Позивача на виконання ухвали від 23.07.2015 року, зі змісту яких вбачається, що Апелянтом не було виконано вимоги, зазначеної в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, а саме не додано документ про сплату судового збору. Поряд з цим, у вказаних додаткових поясненнях зазначено, що оскільки законодавець не визначив фіксований розмір судового збору за подання апеляційної скарги, а поставив сплату судового збору за подання апеляційної скарги у залежність від судового збору, сплаченого при зверненні до суду із позовом, то звільнення від сплати судового збору за подання позову означає звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки 50% від 0 дорівнює 0. При цьому на підтвердження вказаної позиції Позивачем наведено постанови Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі №826/15756/14 та у справі №826/18593/14. Крім того, Апелянтом вказано, що зі змісту вимог затвердженого наказом Міндоходів України від 22.10.2013 року №609 Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування вбачається відсутність у Позивача можливості сплатити судовий збір, позаяк неможливо заповнити реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1. З урахуванням наведеного, представник Позивача вважає, що створення умов, за яких шукач притулку повинен сплачувати судовий збір, є дискримінаційними діями держави з огляду на те, що шукач притулку фізично і законодавчо позбавлений можливості це зробити.

Разом з тим, як вже було зазначено судом в ухвалі від 23.07.2015 року про залишення апеляційної скарги без руху, до п. 23 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як випливає зі змісту постанов Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справах №826/15756/14 та №826/18593/14, базою для обчислення ставки судового зборку за подання скарги на судове рішення в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV КАС України є розмір ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви. Відтак, як зазначив Верховний Суд України, розмір ставки судового збору для звернення з апеляційною або касаційною скаргами дорівнює нулю, тобто, судовий в таких випадках сплаті не підлягає.

Разом з тим, Апелянтом не враховано, що на відміну від визначеного п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розміру судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, положеннями п. 6 ч. 3 ст. 4 вказаного Закону встановлено фіксовану ставку судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції - 0,05 розміру мінімальної заробітної плати. При цьому вказаний пункту частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» не містить жодних застережень щодо необхідності врахування розміру судового збору, сплаченого до суду першої інстанції за подання позову, саме позову.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Позивач звільняється від сплати судового збору разі оскарження в апеляційному або касаційному порядку рішень судів, ухвалених по суті спору, а не процесуальних ухвал, які перешкоджають подальшому провадженню у справі та можливість окремого оскарження яких в апеляційному порядку прямо передбачена положеннями КАС України.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання на неможливість сплати Позивачем судового збору у встановленому законодавством порядку через відсутність в останнього реєстраційного номеру облікової картки платника податків, з огляду на те, що, по-перше, ОСОБА_1 не подано доказів відмови банківської або іншої установи, уповноваженої на прийняття коштів від фізичних осіб для сплати збору, у прийнятті таких коштів та здійсненні відповідного платежу, по-друге, зі змісту угоди №AL-13-202-1 від 19.05.2015 року про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом (а.с. 42) представник Позивача має право вчиняти дії, зокрема, щодо зі сплати судового збору від імені клієнта - ОСОБА_1.

Крім іншого, судом враховується, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Зазначеним нормам Основного Закону кореспондують приписи ч. 2 ст. 14 КАС України, згідно яких постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

З наведеного випливає, що викладені в ухвалі від 23.07.2015 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без руху недоліки щодо необхідності сплати судового збору, повинні бути усунуті у визначений судовим рішенням, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про судовий збір» спосіб шляхом долучення до апеляційної скарги документа про сплату судового збору.

При цьому суд підкреслює, що у випадку допущення, на думку особи, порушення норм матеріального чи процесуального права судом апеляційної інстанції, остання має право оскаржити, зокрема, такі ухвали суду, які перешкоджають подальшому провадженню у справі. Водночас, доказів оскарження ухвали від 23.07.2015 року у встановленому процесуальним законом порядку Апелянтом подано не було, як і не було усунуто недоліки, визначені в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього кодексу, застосовуються правила ст. 108 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 3 статті 108 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189, 212 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом громадянина ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя Степанюк А.Г.