Справа № 2а-0770/1248/11
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/1248/11
Ряд стат. звіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 р. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 18.07.2011 року)

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Стар" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 36074,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 9 листопада 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 10 листопада 2011 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, ЗОВ ФСЗІ) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою (а.с.2-3) до товариства з обмеженою відповідальністю "Термал-Стар" (далі відповідач, ТОВ "Термал-Стар"), якою просить стягнути адміністративно господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 36074,16 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить стягнути з відповідача адміністративно господарські санкції у сумі 36074,16 грн.

Відповідач, надав суду заперечення проти позову (лист ТОВ "Термал-Стар" від 12.06.2011 року за № 199, а.с.13-15) яким проти позову заперечив, посилаючись на ту обставину, що ТОВ "Термал-Стар" вживалися заходи для виконання вимог законодавства (створені робочі місця для інвалідів, щомісячно направлялися звіти до центру зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, подавались оголошення про запрошення для працевлаштування інвалідів), однак інваліди не працевлаштовані з незалежних від відповідача підстав. Таким чином, відповідачем виконано обовязок щодо створення робочих місць та повідомлення органів щодо наявності робочих місць, фактично виконано встановлений законодавством норматив для працевлаштування інвалідів в повному обсязі, однак інваліди не працевлаштовані в зв'язку з відсутністю звернень (або безпосередньо, або через державну службу зайнятості), тобто, вжито відповідачем заходів щодо недопущення господарського правопорушення, в зв'язку з чим відсутні підстави для накладення штрафних санкцій.

В судове засідання 09.11.2011 року представник відповідача не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання повістки, а.с.26), та розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову повністю, виходячи з наступного:

Частиною першою ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875 -XII (з подальшими змінами та доповненнями, далі Закон 875), для підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону 875 підприємства (об'єднання), установи і організації, незалежно від форми власності і господарювання, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативами, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом ТОВ "Термал-Стар" "Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік" (форма № 10 -ПI), встановлено, що на підприємстві відповідача у звітному періоді працювали інваліди у кількості 2 осіб (а.с.4). Згідно поданого відповідачем звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 89 осіб, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях для інвалідів складає 4 особи, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві 2 особи, середньорічна заробітна плата штатного працівника 18037,00 грн. та розмір санкцій за недотримання нормативу для працевлаштування двох інвалідів в звіті не вказано.

Проведеною ЗОВ ФСЗІ перевіркою встановлено неправильність середньорічної заробітної плати штатного працівника, яка становить 18037,07 грн. (згідно поданого звіту така вказана у сумі 18037,00 грн.) та, відповідно, визначено суму адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, яка становить 37074,16 грн. (а.с.5).

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Статтею 218 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону 875, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З наведеного вбачається диспозитивний характер забезпечення здійснення права інваліда на працевлаштування, тобто такий повязаний з волевиявленням самого інваліда. При цьому, положеннями Закону 875 чітко встановлений обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів, інформування про кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів і забезпечувати їх працевлаштування (після звернення таких осіб, чи направлення для працевлаштування уповноваженими органами), в той же час ці обовязки не супроводжуються його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Більше того, обовязок сприяння у працевлаштування інвалідів, централізоване інформування, забезпечення цього процесу, реагування на порушення у цій сфері (відмови у працевлаштуванні та ін.) здійснюється та забезпечується відповідними органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів, тощо.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону 875, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (затверджений постановою КМ України, від 31.01.2007 року за № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, ТОВ "Термал Стар" направлялись до Ужгородського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій (форма 3 ПН) щодо можливості працевлаштування інваліда (а.с. а.с. 17, 18, 19, 20, 21, 22), при цьому, суду не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу. Не надано також доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування і відмови з боку відповідача в такому працевлаштуванні.

Враховуючи наведене і за відсутності доказів відмови відповідачем інвалідам в працевлаштуванні, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача в не зайнятті створених (пристосованих) робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки відповідачем вжито заходів по забезпеченню працевлаштування інвалідів та на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватись, тобто, відсутні підстави для стягнення з відповідача адміністративно господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивачем не доведено та матеріалами справи спростовано доводи щодо нестворення відповідачем робочих місць для інвалідів, при цьому, відповідачем доведено ту обставину, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами з незалежних від нього причин. За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та матеріалам справи та в їх задоволенні слід відмовити.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати по справі з не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позову Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Стар" про стягнення адміністративно - господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 36074,16 грн. відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С. І. Рейті