Справа № 2-а-1966/11
Суддя: Мясківська І. М.
Дата ухвалення: 2011-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1966/11
Провадження № 2-а/1503/1988/11
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2011 року м. Балта, Одеської області.
Суддя Балтського районного суду Одеської області, Мясківська І.М., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного Фонду України в Балтському районі Одеської області щодо відмови в пеперахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як інваліду війни 2 групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 14.07.1999. в розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком,
В с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що він є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи за захворюванням, яке пов`язане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, в якому просив зобов`язати відповідача виконати перерахунок та виплату пенсії по інвалідності,обґрунтовуючи тим,що всупереч вимогам ст.ст.12,13,16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу" №2262-ХІІ від 09.04.1992. із змінами від 25.02.1996. №103/96 ВР особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які є ветеранами війни, було встановлено підвищення пенсій інвалідам війни І групи на 400 % мінімальних пенсій за віком, ІІ групи на 350, ІІІ групи на 200, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною на 250, учасникам бойових дій на 150%, учасникам війни на 75 або на 50, особам, на яких поширюється дія закону: для сімей загиблих на 150, для інших категорій на 50 % мінімальної пенсії за віком.
Відповідач, посилаючись на те, що 01.07.2006. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, згідно із якими інвалідам війни пенсія або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується в розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, яку позивач отримує, просить відмовити в задоволенні позову.
Судом під час судового розгляду досліджені наступні докази:
- посвідчення особи, яка постраждала внаслідок чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , видане 30.08.2000. на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач має право на пільги і компенсації встановлені ---;
- посвідчення серії НОМЕР_2 , інваліда 2 групи, видане 17.01.2006. на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни;
- витяг із акта огляду у МСЕК серії 2-18 ОА № 002122 від 21.06.2000. про встановлення ОСОБА_1 2 групи інвалідності пов`язанного з ліквідацією аварії на ЧАЕС;
- довідка до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 086665 від 04.06.2008. про підтвердження 2 групи інвалідності пов`язанного з ліквідацією аварії на ЧАЕС;
- свідоцтво про хворобу № 449/2 від 30.05.2000.;
- довідка державного архіву Міністерства оборони України № 51/1/11858 від 08.09.1999. яка інформує про те, що ОСОБА_1 в період з 18.02.1987. по 29.04.1987. був призваний на збори і у складі військової частини № 44316 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з зазначенням дози опролмінювання;
- постанова Балтського районного суду Одеської області від 21.10.2008.;
- постанова Балтського районного суду Одеської області від 09.02.2011.;
- ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2009.;
- копія паспорту ОСОБА_1 ;
- заперечення Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області , в якому відповідач не визнає вимоги позивача.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В ході судового розгляду було встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС 1 категорії інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.
Законом України № 458/95 ВР від 23.11.1995. «Про внесення змін до Закону № 3551-ХII від 22.11.93. Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено,що учасникам бойових дій підвищення пенсій здійснюється у розмірі 150 відсотків,а інвалідам I, II, III групи підвищення пенсій гарантується у розмірі 400,350,200 відсотків мінімальної пенсії за віком- відповідно (п.22 ст.12, п.27 ст.13 Закону).
Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 5 жовтня 2005. № 2939 були встановлені інші норми і розміри підвищення до пенсії: з 1 січня 2006 р. особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, 70 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам І групи 50%, ІІ групи 40%, ІІІ групи 30%.
Зазначеними змінами було зменшено розмір підвищення до пенсії, що є обмеженням права відповідних категорій на соціальний захист.
Відповідно, вищевказане суперечить нормам Конституції України про визнання України соціальною державою. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст.2 Закону УкраїниПро статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистувстановлено,що права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей,встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР,не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни,нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування,які обмежують права і пільги ветеранів війни,передбачені цим Законом,є недійсними.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий .рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
Відповідно в рішеннях Конституційного суду від 20.03.2002р. №5-рп/2002,від 17.03.2004р. №7-рп/2004,від 01.12.2004р. №20-рп/2004.,від 09.07.2007р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008р. №10-рп/2008,де зазначено,що для значної кількості громадян України пільги,компенсації і гарантії,право на які,передбачено чинним законодавством,є додатком до основних джерел існування,необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня,який принаймі не може бути нижчим від прожиткового мінімуму,встановленого законом,звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції не допускається.
Конституційний Суд України відзначив, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин.
Відповідно п.2 Постанови ПленумуВерховного Суду України № 9 від 01.11.1996. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначено, що суди при розгляді конкретних справ, враховуючи ст.8 Конституції України, де зазначено,що Конституція України має найвищу юридичну силу,а ії норми є нормами прямої дії,мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, суд безпосередньо застосовує Конституцію, у разі, коли Закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього,суперечить їй. На підставі викладеного суд вважає,що внесені зміни до пенсійного законодавства ст.13 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захистуобмежують права інвалідів війни.
Виходячи з наведеного при нарахуванні позивачу підвищення пенсії, як інваліду війни 2 групи, посадові особи Управління ПФУ повинні керуватися Конституцією та Законами України , які не порушують права позивача у сфері соціального захисту.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини.
В свою чергу, суд також вважає необхідним керуватися положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, який регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, з необхідністю усунення причин порушення Україною «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.
Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на це, суд зазначає, що правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання щомісячного довічного грошового утримання основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Кечко проти України, "Бурдов проти Росії", № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ (mutatis mutandis),Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання щомісячного довічного грошового утримання, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Як зазначено у листі Верховного суду України від 07.2006. № 1-5/400, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
У відповідності до ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи, не обмежується строком давності, а тому на позовні вимоги за ст.50 Закону строк давності не розповсюджується.
Письмові докази узгоджуються з матеріалами справи та підтверджують обставини,на які посилається позивач.
Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини,оцінюючи надані докази,суд вважає, що дії відповідача суперечать нормам Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відмова у перерахунку пенсії є необґрунтованою, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
З огляду на викладене , керуючись ст. 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ст.207, ст. 211, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.8, 19, 21,22,24,46,48,50,56,75, 92, 152 Конституції України,ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551ХІІ від 22.10.1993 року, ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», суддя -
П о с т а н о в и л а:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного Фонду України в Балтському районі Одеської області щодо відмови в пеперахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як інваліду війни 2 групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 14.07.1999. в розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком - задовольнити в повному обсязі.
Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області щодо не відмові в нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, як інваліду війни 2 групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 14.07.1999. в розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, к інваліду війни 2 групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 350 % від мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням сплачених сум, починаючи з дня встановлення статусу «інваліда війни»
Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області в подальшому ОСОБА_1 проводити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання як інваліду війни 2 групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 350 % від мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Постанова підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

С У Д Д Я