Справа № 2а-13614/11/2670
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2012-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/294
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

16 лютого 2012 року 14:00 № 2а-13614/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району"
про стягнення заборгованості у розмірі 85 592,89 грн.,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

27 вересня 2011 року Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі -позивач, Фонд) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" (далі -відповідач, КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського р-ну") про стягнення заборгованості у розмірі 85 592,89 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2011 р. відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку скороченого провадження згідно статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України та надано відповідачу строк до 20.10.2011 р. для надання заперечень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2011 р. призначено судове засідання за загальними правилами Кодексу адміністративного судочинства України на 08.11.2011 р.

В судовому засіданні 08.11.2011 р. суд оголосив перерву до 23.11.2011 р. у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі у представника відповідача та необхідністю виклику на наступне судове засідання в якості свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В судовому засіданні 23.11.2011 р. суд оголосив перерву до 14.12.2011 р.

В судове засідання 14.12.2011 р. прибув представник позивача. Судом встановлено, що представник відповідача в судове засідання 14.12.2011 р. не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Суд оголосив про відкладення розгляду справи до 20.12.2011 р. у зв'язку з першою неявкою представника відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень.

В судове засідання 20.12.2011 р. прибув представник позивача. Судом встановлено, що представник відповідача в судове засідання 20.12.2011 р. повторно не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Суд оголосив про відкладення розгляду справи до 25.01.2012 р. у зв'язку з повторною неявкою представника відповідача, який не є суб'єктом владних повноважень.

В судовому засіданні 25.01.2012 р. суд оголосив про відкладення розгляду справи за клопотанням представника відповідача та у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі у представника відповідача до 16.02.2012 р.

В судове засідання 16.02.2012 р. прибув представник позивача. Судом встановлено, що представник відповідача в судове засідання 16.02.2012 р. не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Згідно частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 16.02.2012 р. суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2011 року КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського р-ну" подало до Фонду "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік" по формі 10-ПІ (поштова -річна), затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42.

Згідно даного звіту відповідач вказав, що середньооблікова чисельність працівників облікового складу підприємства у 2010 році становила 68 осіб. Відповідно до чотирьохвідсоткового нормативу відповідач повинен був працевлаштувати трьох інвалідів, а працевлаштував одного.

Враховуючи, що відповідачем не було створено 2 робочих місця для інвалідів та, відповідно, не працевлаштовано їх, позивач зазначив, що згідно статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" у КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" утворилась заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 81 650,00 грн. та пені за порушення строків сплати зазначеної суми у розмірі 3 942,89 грн., що разом складає 85 592,89 грн.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд м. Києва погоджується з позовними вимогами Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, виходячи з наступних мотивів.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі -Закон № 875-ХІІ); Закону України від 01.03.1991 № 803-ХІІ "Про зайнятість населення" (далі -Закон № 803-ХІІ).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до статті 4 Закону № 875-ХІІ діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає, зокрема, у виявленні, усуненні перепон і бар'єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров'я; соціальному захисті; сприянні громадській діяльності.

Статтею 17 Закону № 875-ХІІ передбачено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, основним завданням Фонду соціального захисту інвалідів є, зокрема, контроль за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону.

У відповідності до покладених на Фонд завдань останній здійснює контроль за сплатою роботодавцями адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відтак, Фонд та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з роботодавцями здійснюють контроль за виконанням нормативу робочих місць для інвалідів, перерахуванням адміністративно-господарських санкцій тощо.

Згідно частини 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що у "Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік" від 07.02.2011 р., який відповідач подав 17.02.2011 р. до Фонду, в рядку 02 "середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)" відповідачем відображено дані не в цілих одиницях, а саме - 1,4, а в рядку 03 "кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб)" - 2,7. В судовому засіданні відповідачем було визнано, що у даному звіті допущено помилку в підрахунку кількості працюючих на підприємстві інвалідів та інвалідів, які повинні працювати на підприємстві. Правильний розрахунок кількості працюючих на підприємстві інвалідів та інвалідів, які повинні працювати на підприємстві, відповідач суду не надав.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Згідно частини 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 8 статті 20 Закону № 875-ХІІ порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 "Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 (далі - Порядок), установи і організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, сплачують суму адміністративно-господарських санкцій та пеню відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних так і фізичних осіб - підприємців на балансовий рахунок 3510 в установах Національного банку, відкритих в органах Державного казначейства, або на балансовий рахунок 2510 в установах комерційних банків до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно пункту 3 зазначеного Порядку у разі коли підприємства, установи, організації та фізичні особи, що використовують найману працю, не одержують прибутку, то сума адміністративно-господарських санкцій та пеня сплачується за рахунок інших джерел відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 4 статті 20 Закону № 803-ХІІ підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідач до Голосіївського районного центру зайнятості протягом 2010 року з приводу наявних вакансій для працевлаштування інвалідів не звертався, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи листа від 11.05.2011 р. № 20-2225. Доказів на підтвердження звернення до місцевого центру зайнятості за своїм місцезнаходженням відповідач суду не надав.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, суд звертає увагу, що підприємство повинно створити робочі місця і повідомити службу зайнятості про те, яку категорію інвалідів воно може прийняти на дані місця. Служба зайнятості, в свою чергу, направляє на дані робочі місця зареєстрованих у ній інвалідів з урахуванням їх побажань, рекомендацій МСЕК і професійних навичок.

Крім того, подання звітів до центрів зайнятості передбачено законодавчо і не звільняє підприємство від обов'язку працевлаштування інвалідів або сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання чотирьохвідсоткового нормативу працевлаштування інвалідів.

Частиною 7 статті 19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України (постанова від 31.01.2007 № 70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

Згідно з вимогами частини 3 статті 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

При цьому, виконанням нормативу робочих місць відповідно до змісту частини 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відтак, суд дійшов висновку, що згідно статті 19 Закону № 875-ХІІ КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" повинно було працевлаштувати трьох інвалідів, а працевлаштувало одного, тобто свій обов'язок не виконало.

Відповідно до пункту 3.4 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 233, нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

Відтак, оскільки у відповідача не було створено два робочих місця для інвалідів та відповідно не працевлаштовано їх, суд дійшов висновку, що згідно статті 20 Закону № 875-ХІІ у відповідача утворилась заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 81 650,00 грн. та пені за порушення строків сплати зазначеної суми санкцій у розмірі 3 942,89 грн., що разом складає 85 592,89 грн.

Суд звертає увагу, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення.

Так, незалежно від форм власності та господарювання на всі підприємства розповсюджується однаковий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. Якщо підприємство не спроможне створити відповідно до вимог законодавства робоче місце для інвалідів та ввести його в дію шляхом працевлаштування інваліда, тоді воно сплачує адміністративно-господарську санкцію до Державного бюджету України.

Згідно із довідкою Вищого адміністративного суду України від 23.08.2007 р. про результати вивчення та узагальнення судової практики застосування статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" законодавчо встановлена альтернатива - створення робочого місця та працевлаштування інваліда або сплата штрафних санкцій за невиконання означеного обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69-71, 86, 94, 128, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2010 рік, у розмірі 81 650,00 грн. та пені у розмірі 3 942,89 грн., що разом складає 85 592,89 грн.

3. Заборгованість стягнути до дохідної частини Державного бюджету України на р/р 0001 ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, код ЄДРПОУ 2426221, код призначення платежу 50070000;01 - адміністративно-господарська (штрафна) санкція за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2010 рік.

4. Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Клочкова