Справа № 805/3103/15-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 р. Справа № 805/3103/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі за вересень, жовтень, листопад та грудень 2014 року, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день внесення рішення по справі, з відрахуванням всіх передбачених чинним законодавством України платежів та зборів, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 29.07.2002 по 05.12.2014 ОСОБА_1 працювала помічником судді Торезького міського суду Донецької області. З 01.09.2014 по день звільнення відповідач заробітну плату не виплачував, тому виникла заборгованість за цей період. Наказом Торезького міського суду Донецької області № 67-к від 05.12.2014 позивача звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) та визначена компенсація за невикористані частини щорічної та додаткової відпустки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення зазначених вимог відповідачем не проведено вищезазначеного повного розрахунку всіх належних ОСОБА_1 сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цих підстав просила задовольнити позов.

Позивач до суду не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача до суду не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через відділ діловодства та документообігу суду надав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що згідно Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Також, відповідач посилається на призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06.08.2014 №466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій», та на лист Державної казначейської служби України від 13.10.2014 №14-08/3291-22698 «Щодо дотримання бюджетного законодавства» відносно призупинення казначейського обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, а також призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території банками України, небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є учасниками платіжних систем. З зазначених підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Разом із письмовими запереченнями надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, суд встановив наступне.

З копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Торезьким МВУМВС України в Донецькій області 12.10.2001, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2, 29.07.2002 ОСОБА_1 призначено за конкурсом на посаду консультанта Торезького міського суду Донецької області на підставі наказу № 688 від 25.07.2002. 08.07.2011 призначено за її згодою за переведенням на посаду помічника судді Торезького міського суду Донецької області Стріжакової Т.В. за поданням та строковим трудовим договором на час виконання суддею повноважень судді на підставі наказу № 35-к від 08.07.2011 та 05.12.2014 звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України на підставі наказу № 67-к від 05.12.2014.

Згідно з копією наказу Торезького міського суду Донецької області від 05.12.2014 №67-к ОСОБА_1, помічника судді Торезького міського суду Донецької області, звільнити з займаної посади 05.12.2014 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Відповідно до п.2, п.3 зазначеного наказу, компенсація за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 21.09.2013 по 21.09.2014 становить 14 календарних днів, за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 21.09.2014 по 05.12.2014 становить 05 календарних днів та компенсації за невикористану частину додаткової відпустки за період роботи з 29.07.2013 по 29.07.2014 складає 07 календарних днів, невикористану частину додаткової відпустки за період роботи з 29.07.2014 по 05.12.2014 складає 03 календарних днів, усього 29 календарних днів. Компенсація за невикористану додаткову оплачувану відпустку відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про відпустки», як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2014 рік терміном 10 календарних днів.

Листом Територіального управління ДСА України в Донецькій області № 07-03395-15 від 11.08.2015 повідомлено суд, що наказ про звільнення ОСОБА_1 до відповідача не надходив.

Відповідно до довідки наданої відповідачем до суду про середню заробітну плату (дохід) від 10.08.2015, за період вересень - грудень 2014 року суми нарахувань та відрахувань відсутні.

Станом на час розгляду справи сума заборгованості по заробітній платі не перерахована Територіальним управління ДАС України в Донецькій області позивачу.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до абзацу першого п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 3 вказаного Тимчасового порядку визначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Статтею 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII встановлено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Таким чином, законодавець встановив, що громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, а також які тимчасово переселені, до 31 грудня 2015 року має бути погашена заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції.

На момент розгляду даної справи Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII або окремі його положення такими, що не відповідають Конституції України не визнавалися.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що вирішення питання щодо погашення заборгованості із виплати заробітної плати, виплати середнього заробітку за весь час затримки, виплата компенсації за невикористані дні основної та додаткової щорічної відпустки, є передчасним, оскільки за приписами ст. 1 Закону України № 85-VIII від 13 січня 2015 року відповідні заходи повинні бути вжиті до 31 грудня 2015 року та не потребують прийняття відповідного судового рішення щодо зобов'язання нарахувати та виплатити або стягнення заробітної плати.

Щодо обґрунтування моральної шкоди позивач вказує на те, що несвоєчасна виплата заборгованості по заробітній платі призвела до того, що позивач, під час проведення активної фази анти терористичної операції в нашому районі залишилась без засобів до існування, була вимушена звертатися до друзів та знайомих для позичення грошових коштів, що таким чином принижувало честь та гідність позивача, однак жодного доказу на підтвердження вказаним обставинам позивачем не надано, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 112, 136, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дмитрієв В.С.