Справа № 0670/5299/12
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року К/800/5663/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Брусилівського районного центру зайнятості на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 9 січня 2013 року по справі № 0670/5299/12

за позовом Брусилівського районного центру зайнятості

до ОСОБА_4

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2012 року Брусилівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 9 січня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 12 листопада 2008 року звернувся до Брусилівського районного центру зайнятості із заявою про сприяння у працевлаштуванні, надання статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю.

В заяві відповідачем зазначено, що як суб'єкт підприємницької діяльності він не зареєстрований, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, права на пільгову пенсію не має та зобов'язується своєчасно повідомляти Брусилівський районний центр зайнятості про всі зміни даних, внесених в персональну картку.

На підставі вказаної заяви позивачем 12 листопада 2008 року ОСОБА_4 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Відповідно до розрахунків районного центру зайнятості відповідач отримав допомогу по безробіттю у сумі 1316,68 грн. Також позивачем було здійснено оплату навчання відповідача вартість якого склала 4567,22 грн. та оплату вартості проживання відповідача у гуртожитку в розмірі 1375 грн.

Статтею 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що право на державну допомогу по безробіттю мають застраховані особи, які у встановленому порядку визнані безробітними.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу

За результатами перевірки підстав для надання допомоги по безробіттю Брусилівським районним центром зайнятості 25 вересня 2009 року складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 31, яким встановлено, що в період з 1 серпня 2008 року по 25 листопада 2008 року ОСОБА_4 працював за сумісництвом у Фермерському господарстві «Осівці».

Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 36 зазначеного Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Вважаючи, що відповідачем надано неправдиві відомості, які впливають на умови виплати йому допомоги по безробіттю та оплати вартості навчання та проживання в гуртожитку, позивач звернувся до суду із вимогою стягнення таких коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 липня 2012 року по справі № 605/376/2012, яке набрало законної сили, накази про прийняття ОСОБА_4 на роботу №23а від 3 серпня 2008 року та про його звільнення №39 від 29 листопада 2008 року з Фермерського господарства «Осівці» визнано нечинними та скасовано.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, посилання позивача в касаційній скарзі на те, що накази про прийняття і звільнення з роботи ОСОБА_4 скасовані судом за формальними обставинами не можуть бути підставою для скасування постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 9 січня 2013 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення отриманої відповідачем допомоги по безробіттю у сумі 1316,68 грн., оплати навчання, вартість якого склала 4567,22 грн. та суми оплати вартості його проживання у гуртожитку в розмірі 1375 грн.

За приписами статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Брусилівського районного центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 9 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Стародуб О.П.

Штульман І.В.