Справа № 681/781/13-а
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2015 р. м. Київ К/800/50917/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Васильченко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області на постанову Полонського районного суду Хмельницької області та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької

області

про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

17.05.2013р. ОСОБА_3 звернулась із позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області (далі Пенсійний фонд) про визнання дій протиправними та зобов'язання зарахувати до трудового стажу в пільговому порядку - одного року роботи за один рік шість місяців стажу роботи позивача на посаді няні, помічника кухаря Чульманської автобази «АЯМтранс» з 9.04.1978р. по 1.01.1991р.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 21.05.2013р. позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013р. змінено постанову Полонського районного суду від 21.05.2013р. Абзац третій резолютивної частини постанови доповнено наступним: "Розрахунок та виплату ОСОБА_3 проводити починаючи з 17.10.2012р." В решті постанову залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Пенсійний фонд звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 з 13.03.2011р. перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком.

В березні 2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо розрахунку трудового стажу в районах Крайньої Півночі з розрахунку одного року роботи за один рік шість місяців стажу роботи. Листом від 19.03.2013р. №27/Г-7 Пенсійний фонд відмовив в задоволенні заяви та повідомив, що стаж в районі Крайньої Півночі з 9.04.1978р. по 5.02.1993р. при призначенні пенсії за віком зараховано в одинарному розмірі.

Пунктом 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обумовлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Відповідно до п. "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (в редакції, що діяла з 26.09.1957р.) працівникам, переведеним, направленим чи запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі й в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, при умові укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін три років, зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а також Інструкції про порядок надання пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №520/П-28 (далі Інструкція).

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 1.03.1960 зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно з Інструкцією пільгове обчислення стажу відповідно до названих указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних до них місцевостях.

Положеннями Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, що діяла до 1.01.1990р.) передбачалось, що трудові договори укладаються : 1) на невизначений строк; 2) на визначений строк не більше трьох років; 3) на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗоТ). При цьому, статтею 24 КЗоТ обумовлено, що додержання письмової форми трудового договору є обов'язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до них.

Таким чином, факт наявності трудового стажу, що дає право на отримання передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. пільг повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами, зокрема письмовим строковим трудовим договором, тощо.

Як вбачається з архівної довідки №2428/1228 від 19.05.2011р., виданої директором Муніципального архіву Нерюнгрівського району республіки Саха (Якутія), ОСОБА_3, дійсно у період з 9.04.1978р. по 5.02.1993р. працювала на посаді няні, помічника кухаря Чульманської автобази «АЯМтранс» (а.с. 8-10). Проте, інформації щодо укладання позивачем у письмовій формі строкового трудового договору вказана довідка не містить.

За таких обставин, перевіряючи законність відмови Пенсійного фонду зараховувати один рік роботи в районах крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при нарахуванні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком чи по інвалідності, суди попередніх інстанцій повинні були з'ясувати, які докази на підтвердження укладання письмового строкового договору позивач надала відповідачу та, з огляду на наявність доказів, що підтверджують укладання строкового договору, визначитися щодо обґрунтованості заявленого адміністративного позову.

Таким чином, попередні судові інстанції у розгляді даної справи припустилися порушення норм процесуального права, а саме вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття судового рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених дослідженими у судовому засіданні доказами.

Не встановлення в судовому процесі вище зазначених обставин як таких, що мають суттєве значення у справі з огляду на неможливість правильно вирішити спір без їх з'ясування, відповідно до частини другої статті 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень у зв'язку з їх не відповідністю вимогам частин 4 та 5 статті 11, частині 1 статті 138 та статті 159 цього Кодексу з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222,223,227,230,231,254 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 21.05.2013р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.09.2013р. скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст.ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

Н.В. Васильченко