Справа № 2-а/2312/3119/11
Суддя: Калієвський І. Д.
Дата ухвалення: 2011-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р. С. З. № 87
У Х В А Л А

про відкриття провадження в адміністративній справі

11 березня 2011 року суддя Маньківського районного суду, Черкаської області ОСОБА_1 І. Д., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі, про перерахунок розміру призначеної пенсії та забезпечення її виплати, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про перерахунок розміру призначеної пенсії та забезпечення її виплати.

На підставу своїх вимог спирається на те, що15 липня 2010 року позивач звернувся до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі з заявою та відповідними документами на перерахунок пенсії із більшого стажу та заробітку у відповідності до вимог ст.ст. 40, 42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування№ 1058-ІV.

15 квітня 2011 року він звернувся до відповідача із заявою з клопотанням повідомити про результати проведеного перерахунку, оскільки про проведену процедуру йому не було поінформовано.

Своїм листом від 19.04.2011 року за вих. № 4839/03 відповідач повідомив, що перерахунок його пенсії проведено, в результаті її розмір збільшився на 193,05 грн.

Разом з тим, при цьому йому повідомлено, що при перерахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн.

Тобто, своїм листом відповідач офіційно повідомив про те, що перерахунок пенсії здійснено з порушенням його прав не у відповідності до вимог спеціального Закону.

Такі дії відповідача прямо суперечать вимогам ст.ст. 40, 42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування№ 1058-ІV, оскільки при обчисленні пенсії в такому випадку має застосовуватись показник середньої заробітної за рік, що передує року звернення за перерахунком.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, слід зазначити наступне.

За ч. 4. ст. 42 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування , у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. При цьому з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для перерахунку пенсії, період після призначення пенсії не підлягає виключенню згідно із абзацом третім частини першої статті 40 цього Закону.

За ч.2 ст.40 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузях статистики, економіки, праці та соціальної політики і фінансів;

У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за попередній рік для визначення заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії.

Тобто, при перерахунку його пенсії має застосовуватись наявний показник середньої заробітної за рік, що передує року звернення за перерахунком, в даному випадку за 2009 рік, який визначено в розмірі 1650 грн. 43 коп.

Внаслідок такого незаконного застосування показника середньої заробітної плати розмір його пенсії після перерахунку була встановлена відповідачем в значно нижчому розмірі.

Такі дії відповідача змушують його просити Суд зобовязати відповідача провести належним чином перерахунок йому пенсії відповідно до ст.ст. 40, 42 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування№14058 IV, п/п. 3 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 р. №530.

Із змісту частини четвертої ст.42 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування№1056-ІУ витікає, що для перерахунку пенсії застосовується показник середньої заробітної плати за рік, що передує року звернення за перерахунок пенсії.

Адже, якщо при перерахунку пенсії береться заробітна плата відповідно до абзацу першого ст. 40, то відповідно, має застосуватися і той показник середньої заробітної плати, який береться при призначенні пенсії із заробітку відповідно до цієї ж частини першої ст. 40 Закону, тобто за календарний рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії.

Коригування заробітку шляхом множення коефіцієнта заробітку на показник середньої заробітної плати за рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, проводиться з метою осучаснення раніше отриманого заробітку, тобто приведення його до сьогоднішнього дня. Якщо для перерахунку пенсії подається заробітна плата за 2009-2010 роки, то коригування цієї заробітної плати на показник середньої заробітної плати за 2007 рік втрачає позитивне соціальне значення.

У такому випадку осучаснення заробітку не відбувається, а навпаки провадиться його штучне зниження.

Крім того в п/п.3 п.11 Постанови Кабінету Міністрів від 28.05.08р. №530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадянтільки підтверджується застосування показника середньої заробітної плати за рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії, тобто в даному випадку за 2010 рік: у разі коли застрахована особа після призначення пенсії відповідно до Закону МІ 058- IV продовжувала працювати, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням не менш, як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст. 40 Закону (1058-15), із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону (1058-15) враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

При цьому за період, за який враховується заробітна плата (дохід) для перерахунку пенсії, період, що настає після призначення пенсії, не підлягає виключенню згідно з абзацом третім частини першої ст. 40 Закону (1058-15).

Відповідач, обґрунтовуючи свої дії, посилається на те, що після прийняття Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, яким визнано неконституційними попередньо внесені зміни до ст.ст. 40,42 Закону №1058, рішення щодо відновлення дії зазначеної норми в попередній редакції не приймалось.

Такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам закону та верховенства права.

Конституційний Суд України в п.6 мотивувальної частини Рішення від 30 вересня 2010 року N 20-рп/2010 у справі N 1-45/2010 зазначив:

„Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії (стаття 8 Конституції України). ОСОБА_3 держави гарантує суверенітет України, її територіальну цілісність, права і свободи людини і громадянина, неприпустимість їх скасування або звуження змісту та обсягу, забезпечення правового порядку в Україні, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 2, 19, 21, 22).

Підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України.

Частина друга статті 152 Конституції України передбачає, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Керуючись вказаною нормою, Конституційний Суд України при ухваленні Рішення від 24 грудня 1997 року N 8-зп зазначив, що "закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю" (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить з того, що визнання неконституційним Закону N 2222 у зв'язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом N 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як ОСОБА_3 Закону держави на всій території України.

Аналогічні правові наслідки мали місце після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2009 року N 17-рп/2009 у справі про конституційно встановлену процедуру набрання чинності законом, в результаті якого положення Закону України "Про Конституційний Суд України" відновили свою дію в попередній редакції.

Як зазначив Конституційний Суд України в абзаці третьому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 грудня 2000 року N 15-рп/2000, "рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150), яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (частина друга статті 8) ".

Згідно з частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" у разі необхідності Конституційний Суд України має право визначити у своєму рішенні порядок і строки його виконання та покласти на відповідні державні органи обов'язок забезпечити це виконання. В абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 грудня 2000 року N 15-рп/2000 вказано, що "додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов'язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Таким чином, з набранням чинності Рішенням КСУ N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, відновилась дія попередньої редакції Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

На підставі викладеного, у нього є підстави вважати, що Управління Пенсійного фонду в Маньківському районі грубо порушує гарантовані Конституцією України його права на законний перерахунок пенсії, як працюючому пенсіонеру з урахуванням наявного показника середньої заробітної плати за рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень частини четвертої статті 9 Кодексу Адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, і юридичними особами - здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст.19, ч.1 ст. 68 Конституції вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають дотримуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Управління Пенсійного фонду України (Відповідач) є органом державної влади.

Отже, в зв'язку з недодержанням відповідачем вимог ст.ст. 40, 42 ЗУ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування№14058 IV та п/п. 3 п.11 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.08 р. №530 (неправомірними діями відповідача), йому не сплачено в повному обсязі пенсію, на яку він має право.

Дії відповідача є незаконними, протиправними, оскільки не відповідають вимогам Конституції України та закону.

У відповідності до ст. 104 Кодексу Адміністративного Судочинства України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

За ст. 50 КАС України, Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що адміністративний позов поданий відповідно до вимог викладених в ст. ст. 105, 106 КАС України, справа підсудна суду, підстав для закриття справи і залишення її без розгляду не має, справа підлягає розгляду на попередньому судовому засіданні.

Керуючись ст. 107 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Відкрити провадження по справі №2-а/2312/3119/11 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі про перерахунок розміру призначеної пенсії та забезпечення її виплати і призначити її до попереднього судового розгляду на 17 травня 2011 року на 9 год. 00 хв. в судовому засіданні в смт. Маньківка з участю сторін.

Представнику Управління Пенсійного фонду України в Маньківському районі подати до 17 травня 2011 року письмові заперечення проти адміністративного позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1