Справа № 804/7378/14
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/30277/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Васильченко Н.В.,

Логвиненка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про скасування рішення та стягнення надмірно сплачених платежів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ТОВ «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про скасування рішення та стягнення надмірно сплачених платежів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» було залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ТОВ «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що між ТОВ «Торговий дім Інтер Трейдінг Плюс» та Компанією «WENZHOU OCEAN IMPORT & EXPORT CO., LTD» укладено контракт від 18.12.2013 року № Nainl5-19, за умовами якого позивачем придбано товар (партія чемоданів та запасних частин до них) за асортиментом кількістю, вартістю, визначених у контракті, інвойсах, пакувальній відомості, які є невід'ємними додатками до даного контракту. При цьому, відповідно до пункту 7.2 контракту, доставка здійснюється на умовах FOB Нінгбо, Китай (ІНКОТЕРМС 2010), якщо інше не зазначено в інвойсах.

16.05.2014 року ТОВ «Торговий дім Інтер Трейдінг Плюс» до Дніпропетровської митниці Міндоходів для здійснення митного контролю та митного оформлення товару подано митну декларацію № 110120000/2014/406358.

Для підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем було надано наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародну товарно-транспортну накладну; коносамент; платіжне доручення; рахунок-фактуру; калькуляцію транспортних витрат; довідку про транспортні витрати; Експертний висновок; калькуляцію; інвойс; пакувальний лист; додаткове узгодження № 3 від 17 квітня 2014 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) Nain 15-19 від 18 грудня 2013 року; договір транспортно-експедиційного обслуговування № 200114-01 від 20 січня 2014 року; сертифікат про походження; екологічну декларацію, копію митної декларації країни відправлення від 03 квітня 2014 року № 19343097.

Дніпропетровською митницею Міндоходів відповідно до пункту 4.1. статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, в результаті якого встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме: згідно зовнішньоекономічного контракту вартість товарів за артикулами 21325/2 та 21792/2 склав 19,90 дол. США. кожний, за артикулом 21510/2 - 20,18 дол. США. Така ж вартість комплектів зазначена і у інвойсі. Калькуляцією, що стосується виробництва виключно цієї партії товару, зазначено про вартість 1000 кг продукції - 2665,64 дол. США.

Пакувальним листом визначено вагу кожного з наборів чемоданів. За підрахунками: товар за артикулом 21325/2 у кількості 304 комплектів важить (вага нетто) 2280,00 кг.; за артикулом 21792/2 у кількості 306 комплектів важить 2295,00 кг; за артикулом 21510/2 у кількості 300 комплектів важить 2250,00 кг, при цьому, всі комплекти важать однаково 7,5 кг. З урахуванням інформації калькуляції щодо вартості продукції всі комплекти коштують однаково 7,5 кг х 2,66564= 19,99 дол. за комплект, що не відповідає інформації інвойсу та контракту щодо вартості комплектів.

Не прийнятий у якості підтвердження митної вартості висновок експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати від 12.05.2014 року № ГО-2082, у зв'язку з тим, що у висновку зазначається про визначення ринкової вартості товарів, з урахуванням умов поставки, яка фактично відповідає вартості товарів за контрактом.

Відповідно до пункту 8.1 контракту Покупець сплачує 30% від загальної суми поставки. Залишок у розмірі 70% проводиться після отримання копії коносаменту Покупцем. Продавець повинен вислати Покупцю всі відповідні документи швидкісною поштою. При цьому, надане платіжне доручення від 24.04.2014 року № 12 на суму 26526,80 дол. США містить посилання тільки на контракт, що унеможливлює ідентифікацію оплати саме цієї партії товару. Сума платіжного доручення не кореспондується із жодним іншим наданим документом.

З договору про транспортно-експедиційного обслуговування від 20.01.2014 року № 20014-01, вбачається, що експедитор зобов'язується здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надавати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за погодженням.

Пунктом 1.2 договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 20.01.2014 року № 20014-01 передбачено, що умови перевезення, вид і найменування вантажу, вид транспорту, розмір плати експедиторові, пункти відправлення та призначення, а також інші умови, пов'язані з виконанням цього договору, встановлюються за згодою сторін.

Крім цього, договором передбачено, що під кожне окреме перевезення клієнт надає експедиторові заявку, в якій оговорюється найменування і кількість вантажу, маршрут перевезення, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника і вантажоодержувача та іншу необхідну інформацію, що стосується транспортно-експедиційного обслуговування. Заявка подається за 2 тижні до початку навантаження і готовності вантажу до перевезення. Експедитор після надання послуг (виконання відповідної заявки) складає акт виконаних робіт і надає його клієнту. Клієнт протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту виконаних робіт повинен підписати його, завірити печаткою і відправити експедитору.

Згідно із підпунктом 4.1.5 договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 20.01.2014 року № 20014-01, позивач зобов'язаний оплатити послуги експедитора протягом 3 календарних днів з моменту доставки вантажу до митниці. При цьому, платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються його витрати на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання даного договору. Розмір плати експедитора узгоджується сторонами у додатках до договору.

Відповідно до підпункту 4.3.2 договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 20.01.2014 року № 20014-01, при морському перевезенні вантажу споживачем послуги морського перевезення є клієнт, який самостійно укладає договір морського перевезення вантажу з морським перевізником і надає експедитору коносамент, як підтвердження наявності договору морського перевезення вантажу між морським перевізником і клієнтом. Експедитор зобов'язується перевести грошові кошти клієнта морському перевізнику, за надані ним послуги, пов'язані з морським перевезенням вантажу. Відповідальність за вантаж при морському перевезенні регламентується умовами коносаменту, оформленого між клієнтом та морським перевізником.

У наданому декларантом коносаменті від 05.04.2014 року № М232223986 наявні відомості щодо лінії морських перевезень «TOG NTNGBO TOGETHER SHIPPING CO., LTD», тобто в даному випадку експедитор виступає виключно як посередник, тобто, транзитом переводить грошові кошти клієнта. Сума, сплачена за морське перевезення вантажу, є транзитною і перераховується морському перевізнику, який безпосередньо виконує перевезення, на підставі договору морського перевезення з клієнтом.

Отже, саме ТОВ «Торговий дім Інтер Трейдінг Плюс» належить обов'язок укладання договору морського перевезення, а експедитор (ТОВ «Ламан Шиппинг Ейдженси») здійснює лише транзитне перерахування коштів.

На підтвердження транспортних витрат позивачем надано довідку про транспортні витрати від 24.04.2014 року № 146, видану ТОВ «Ламан Шиппинг Ейдженси». Разом з цим, за договором транспортного експедирування ТОВ «Ламан Шиппинг Ейдженси» не уповноважене на укладання договору морського перевезення, а згідно коносаменту послуги морського перевезення надано TOG NINGBO TOGETHER SHIPPING CO., LTD. В такому разі контрагент позивача не може надавати довідки щодо транспортних витрат на морському транспорті.

Отже, ТОВ «Торговий дім Інтер Трейдінг Плюс» має підтвердити здійснення транспортних витрат в тому числі й на послуги, надані «TOG NINGBO TOGETHER SHIPPING CO., LTD».

Оскільки, виявлені розбіжності не дали можливості достовірно обрахувати транспортні витрати позивача, 16.05.2014 року під час проведення консультацій митним органом направлено електронне повідомлення, яким зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерської документації.

ТОВ «Торговий дім Інтер Трейдінг Плюс» листом від 16.05.2014 року № 1605/т-2 повідомило митний орган, що за результатами перегляду інвойсу від 30.03.2014 року № ОС014-НА015В та калькуляції собівартості виробника «WENZHOU OCEAN IMPORT & EXPORT CO., LTD», вартість одиниці кілограму продукції, згідно інвойсу відповідає вартості одиниці кілограму продукції калькуляції собівартості виробника, а також про неможливість надання додаткових документів.

За результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, Дніпропетровською митницею Міндоходів було прийнято рішення від 16.05.2013 року № 110120000/2014/400014/1 про коригування митної вартості товарів.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів має право вимагати надання (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткових документів, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до пункту 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірно визначено митну вартість товарів у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості;г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При митному оформленні товару позивачем у митного органу виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару за ціною контракту з підстав наявності розбіжностей та документального не підтвердження всіх складових митної вартості.

При цьому, в силу частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Отже, неподання декларантом витребуваних митним органом додаткових документів надає право митному органу визначити митну вартість задекларованого товару на підставі наявних відомостей, документів, наданих позивачем відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, оскільки, заявлені позивачем відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого товару є документально не підтвердженими; документи, подані декларантом до митного контролю та митного оформлення ставлять під сумнів достовірність інформації про заявлену митну вартість товарів за ціною господарської операції.

Враховуючи, що у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало підстави для визначення митної вартості товарів за резервним методом оцінки згідно статті 64 Митного кодексу, при цьому митний орган послідовно довів неможливість застосування попередніх методів, суди дійшли до вірного висновку про те, що Дніпропетровська митниця Мін доходів приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства,

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Інтер Трейдинг плюс» до Дніпропетровської митниці Міндоходів, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про скасування рішення та стягнення надмірно сплачених платежів - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 235-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

Н.В. Васильченко

А.О. Логвиненко