Справа № К/9991/35858/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Київ К/9991/35858/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними, визнання рішення недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2011 року, -

встановив:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, просив: визнати недійсним та незаконним рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області за виданим документом № 34/2303; визнати неправомірними дії посадових осіб відповідача щодо невидачі йому закордонного паспорта.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 23 лютого 2010 року він отримав повідомлення № 34/2303, у якому зазначалося про відмову йому в наданні закордонного паспорта у зв'язку з порушенням

пунктів 4, 6 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII). Потім він звернувся до Управління інформаційних технологій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, де отримав довідку про відсутність судимості, а також до Ленінського районного суду міста Луганська, де отримав завірену копію постанови від 15 вересня 2008 року про закриття кримінальної справи та звільнення його від кримінальної відповідальності. Позивач вказує, що у зв'язку з терміновою потребою в оформленні паспорта для виїзду за кордон він звернувся до міжрегіонального центру видачі паспортних документів міста Києва та 2 березня 2010 року отримав бажаний паспорт.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано висновок Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про відмову у видачі паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон від 22 лютого 2010 року та рішення від 23 лютого 2010 року № 34/2303.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року - без змін.

ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2011 року та задовольнити вимоги апеляційної скарги про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 грудня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

30 грудня 2009 року на запит відповідача отримано довідку за даними обліку Управління інформаційних технологій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, у якій зазначено, що ОСОБА_4 Жовтневим РВ ЛМУ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області 10 грудня 2004 року притягувався до відповідальності за частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України, було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд, кримінальна справа № припинена Жовтневим районним судом міста Луганська 2 лютого 2005 року за статтею 46 Кримінального кодексу України. 5 червня 2008 року позивач Ленінським РВ ЛМУ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області притягувався до відповідальності за частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд, кримінальна справа № 8000502. Рішення по справі немає.

22 лютого 2010 року Відділом у справах громадянства, імміграції

та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області прийнято висновок про відмову позивачеві у видачі паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII, та письмово повідомлено ОСОБА_4 про прийняте рішення листом від 23 лютого 2010 року № 34/2303.

Під час розгляду даної справи позивачем до суду першої інстанції було надано копію постанови Ленінського районного суду міста Луганська від 15 вересня 2008 року по справі № 1-654/2008, якою його звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, закрито відносно нього кримінальну справу на підставі пункту «б» частини 1 статті 1 Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року № 955-V, та міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд відмінено.

Так, Закон № 3857-XII регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

У статті 4 Закону № 3857-XII визначено порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон. За змістом частини 1 цієї статті оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться: громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку, - за особистим клопотанням про отримання паспорта або через своїх законних представників до органу внутрішніх справ за місцем проживання. Особи, які звертаються за отриманням паспорта, сповіщають дані про себе, відомості про сімейний стан і наявність неповнолітніх дітей та утриманців, про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 3857-XII у разі обгрунтованої відмови у видачі громадянинові України паспорта мотиви такого рішення доводяться до відома заявника у письмовій формі.

У статті 6 Закону № 3857-XII встановлено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Так, згідно частини 1 вказаної статті громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; 3) проти нього порушено кримінальну справу - до закінчення провадження у справі; 4) він засуджений за вчинення злочину - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; 7) він підлягає призову на строкову військову службу - до вирішення питання про відстрочку від призову; 8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; 9) він за вироком суду визнаний особливо небезпечним рецидивістом чи перебуває під адміністративним наглядом міліції - до погашення (зняття) судимості чи припинення нагляду.

Правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню (стаття 7 Закону № 3857-XII).

На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 31 березня 1995 року № 231 затвердив Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, які діють у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами вірно встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що на час прийняття Відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області рішення про відмову ОСОБА_4, на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII, у видачі паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон, позивач не був засуджений за вчинення злочину. У відповідача була наявна інформація лише про порушення стосовно позивача кримінальної справи і відсутність рішення в цій справі. Будь-яких відомостей про засудження ОСОБА_4 відповідачем не отримувалося, а відтак, висновок Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про порушення позивачем вимог пункту 4 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII, є необґрунтованим. Щодо висновку відповідача про порушення ОСОБА_4 пункту 6 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII, то такий також не відповідає дійсності. Позивачеві було відомо, що кримінальну справу у відношенні нього закрито і його звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з амністією постановою Ленінського районного суду міста Луганська ще 15 вересня 2008 року, тому заповнюючи анкету для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон він не сповіщав про себе неправдивих відомостей, добросовісно повідомив про відсутність у нього підстав, визначених статтею 6 Закону № 3857-XII, які обмежують право на виїзд за кордон.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно встановив, що оспорюване рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області за виданим документом № 34/2303, датоване не 23 грудня 2010 року, а 23 лютого 2010 року, а тому Луганський окружний адміністративний суд ухвалюючи 30 березня 2011 року судове рішення, з яким погодився Донецький апеляційний адміністративний суд, обґрунтовано скасував рішення відповідача за № 34/2303 від 23 лютого 2010 року, а також для повного захисту прав позивача правомірно у відповідності до положень статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийшов за межі заявлених позовних вимог та скасував висновок Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про відмову ОСОБА_4 у видачі паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон від 22 лютого 2010 року.

Суд вірно вказав на те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у суді повинен відповідати об'єкту порушеного права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2011 року, якою залишено без змін постанову Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2011 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними, визнання рішення недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Стародуб О.П.