Справа № 2-а-698/10
Суддя: Глушко І. В.
Дата ухвалення: 2010-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
Справа № 2-а-698/2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Глушка І.В.,

за участю секретаря Янчука О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бершадської районної адміністрації Вінницької області та Державного Казначейства України про визнання дій ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бершадської районної адміністрації Вінницької області щодо ненарахування державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ї групи неправомірними та стягнення недотриманих пенсії, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із цим позовом стверджуючи, що вона є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 2-ї групи безстроково. Її інвалідність пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС.

Оскільки вона є інвалідом 2-ї групи безстроково, особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС то має право отримувати на підставі ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» належну компенсаціющорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак, всупереч нормам чинного законодавства відповідач виплату даної компенсації здійснює не в повному обсязі і добровільно зробити перерахунок і виплату належних їй коштів відповідач відмовився. Вона з такою позицією ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення в Бершадському районі Вінницької області погодитись не може, тому що отримала інвалідність, і тому має право на належну компенсацію, тому, що відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи - чотири мінімальні заробітні плати, інвалідам І і II групи -п'ять мінімальних заробітних плат.

Мінімальна заробітна плата станом на грудень 2002 року складала 165 грн. , на грудень 2003 року -205 грн., на грудень 2004 рік-237 грн. Мінімальна заробітна плата у 2005 р. відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2005 р." станом на грудень 2005 року складала 332 грн. Мінімальна заробітна плата у 2006 р. відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2006 р." станом на грудень 2006 року складала 400 грн. У 2007 році відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2007 р." станом на грудень 2007 року мінімальна заробітна плата складала 460 гривень. У 2008 році відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" розмір мінімальної заробітної плати станом на грудень складав 605 гривень, а станом на грудень 2009 року розмір мінімальної заробітної плати складав 744 гривні. Відповідно до Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року мінімальна заробітна плата з 01.10.2010 року складає 907 гривень. Таким чином, всупереч Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй недоплачено за 2002-2010 pp.: 18641 грн. - 584,90грн. = 18056,10грн. Тому за даний період недоплата щорічної допомоги на оздоровлення складає 18056,10 грн.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень (зокрема рішення № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 р. по справі № 1-21/2005), і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку Держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким соціальні виплати призначаються за спеціальними Законами.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Дані вимоги не були враховані при обчислені та виплаті їй щорічної допомоги на оздоровлення, від добровільного перерахунку і виплати, на її вимогу відповідач відмовився, а тому на підставі викладеного, керуючись частиною 2 ст. З ст. 8, ст. 22 частиною 1 ст. 55, ст. 92 Конституції України, статтею 16 Цивільного Кодексу України ст.ст.. 28, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача завдала ОСОБА_1 шкоду, в тому числі і моральну шкоду через недотримання ним гарантованих їй Конституцією України і чинним законодавством прав та свобод і позбавила її таким чином можливості підтримувати своє здоров'я втрачене внаслідок негативного впливу наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на належному рівні, а отже створила реальну загрозу для її життя і здоров'я, що в свою чергу викликає додаткові моральні страждання від усвідомлення того, що держава не дотримується взятих перед цією категорією громадян соціальних гарантій, що змушує її ставити вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди відповідачем з рахунків Державного казначейства України виходячи з наступного:

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок бездіяльності

управління праці та соціального захисту населення, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав.

Частиною 2 п.4 ст. 23 визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях фізичної особи.

ОСОБА_2 праці та соціального захисту України Бершадської районної адміністрації Вінницької області порушило права позивача, оскільки не нарахувало і не виплатило належні йому по чинному законодавству кошти, не повідомило про порушення цього права та не здійснило в добровільному порядку перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 pp.

Зміст заподіяної моральної шкоди полягає в душевних стражданнях. Між бездіяльністю відповідача та її душевними стражданнями існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок.

Протиправна бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту України Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області, що призвело до душевних страждань позивача в добровільному порядку не припинена і продовжується. Виходячи з того, що Державою Україна (ст. З Конституції України) визнано життя і здоров'я особи, її честь і гідність, її недоторканість і безпеку найвищою соціальною цінністю.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 30611 грн. 24 коп.

Постановою Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в п. 10-1 зазначено: „При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень - вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування". Відповідно до рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 2001 року за № 12-рп/2001 по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України окремих положень статті 32 Закону України „Про державний бюджет на 2001 рік" та статті 25 Закону України „Про державний бюджет на 2001 рік" було встановлено, що шкода, завдана незаконними діями органів державної влади відшкодовується за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Даним рішенням роз'яснюється, що шкода в такому випадку підлягає відшкодуванню з коштів державного бюджету України, а представником держави повинно бути державне казначейство, яке представляє державу у відповідних правовідносинах - викладене є підтвердженням щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди та витрат на правову допомогу з Держави Україна через її уповноваженого представника Державне казначейство України. А тому вважає, що вищезазначену моральну шкоду слід стягнути з Державного казначейства України.

Відповідно до ст.90 КАС України, витрати пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони. Після закінчення розгляду справи стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Розмір плати за правову допомогу встановлюється договором.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Між нею та ОСОБА_3 укладений договір про надання правової допомоги, згідно з яким вона, оплатила послуги ОСОБА_3 у сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією, яка приєднана в додатках до адміністративного позову, а тому просить суд стягнути з Державного казначейства України стягнути на її користь дані витрати, які є вимушеними внаслідок протиправної діяльності відповідача.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не зявилася, проте подала заяву в якій підтримала позов і просить його задовольнити, а справу розглянути без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 пенсійного фонду України у Бершадському районі в судове засідання не зявився, проте подав заперечення в якому позов не визнає і просить відмовити в його задоволенні.

Представник співвідповідача Державного казначейства України в судове засідання не з»явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча вчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи тому, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши наявні у справі матеріали і давши їм належну юридичну оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований, але підлягає до задоволення частково із наступних підстав:

Судом встановлені такі факти:

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 2-ї групи безстроково, що підтверджується посвідченням серії А № 009421, виданим 11.01.1993 року та вкладкою до посвідчення № 635466 від 18.03.2008 р.

Оскільки вона є інвалідом 2-ї групи безстроково, особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС то має право отримувати на підставі ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» належну компенсаціющорічну допомогу на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Однак, всупереч нормам чинного законодавства відповідач виплату даної компенсації здійснює не в повному обсязі і добровільно зробити перерахунок і виплату належних їй коштів відмовився. Вона з такою позицією ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення в Бершадському районі Вінницької області погодитись не може, тому що отримала інвалідність, і тому має право на належну компенсацію, тому, що відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам III групи - чотири мінімальні заробітні плати, інвалідам І і II групи -п'ять мінімальних заробітних плат.

Мінімальна заробітна плата станом на грудень 2002 року складала 165 грн. , на грудень 2003 року -205 грн., на грудень 2004 рік-237 грн. Мінімальна заробітна плата у 2005 р. відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2005 р." станом на грудень 2005 року складала 332 грн. Мінімальна заробітна плата у 2006 р. відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2006 р." станом на грудень 2006 року складала 400 грн. У 2007 році відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2007 р." станом на грудень 2007 року мінімальна заробітна плата складала 460 гривень. У 2008 році відповідно до Закону України „Про Державний Бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" розмір мінімальної заробітної плати станом на грудень складав 605 гривень, а станом на грудень 2009 року розмір мінімальної заробітної плати складав 744 гривні. Відповідно до Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" від 20 жовтня 2009 року мінімальна заробітна плата з 01.10.2010 року складає 907 гривень. Таким чином, всупереч Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй недоплачено за 2002-2010 pp.: 18641 грн. - 584,90грн. = 18056,10грн. Тому за даний період недоплата щорічної допомоги на оздоровлення складає 18056,10 грн.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень (зокрема рішення № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 р. по справі № 1-21/2005), і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку Держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким соціальні виплати призначаються за спеціальними Законами.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових Законів або внесення змін до чинних Законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Дані вимоги не були враховані при обчислені та виплаті позивачці щорічної допомоги на оздоровлення, від добровільного перерахунку і виплати, на її вимогу відповідач відмовився.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 30611 грн. 24 коп. вона просить стягнути на її користь з Державного казначейства України.

Однак суд вважає, що діями відповідача позивачу моральної шкоди заподіяно не було.

Відповідно до ст. 90 КАС України, витрати пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони. Після закінчення розгляду справи стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Розмір плати за правову допомогу встановлюється договором. Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Як стверджує позивач між нею та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким вона оплатила послуги ОСОБА_3 у сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією, яка приєднана в додатках до адміністративного позову, а тому просить стягнути з Державного казначейства України на її користь дані витрати.

Проте до матеріалів адміністративного позову жодного документу, що підтверджував би повноваження ОСОБА_3 як фахівця в галузі права не надано (копія диплому про закінчення навчального закладу).

Ст. 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст. 99 КАСУ). Строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі (ч.1 ст. 102 КАСУ), або ж, якщо суд за заявою особи, яка подала адміністративний позов, не знайде підстав для поновлення строку, установленого законом, - позов залишається без розгляду (ст. 100 КАСУ).

Суд не вбачає поважних підстав, які заважали б позивачу у визначені законом строки звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач з адміністративним позовом звернулася до суду 02.11.2010 року. Тому, на підставі викладеного позовні вимоги мають розглядатися за період з 02.05. 2010 року.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 106, КАС України, ч.І. ст. 23, ч.2 п. 4 ст. 23, ст. 1166, ст. 1173 ЦК України, ст.ст. 49, 50 ,54, 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ч.1 ст.76 ЗУ «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08.02.1995 р., суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бершадської районної адміністрації Вінницької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення з 02.05. 2010 p. в повному обсязі передбаченому чинним законодавством протиправною.

Стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення

Бершадської районної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 суму щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4535 грн.

3обов'язати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Бершадської районної адміністрації Вінницької області безстроково встановити та виплачувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 5-ти мінімальних заробітних плат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Київського апеляційного адміністративного суду через Бершадський районний суд.

СУДДЯ: