Справа № 415/1811/15-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернобривко Л.Б.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року справа №415/1811/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Казначеєва Е.Г., Ханової Р.Ф.,

при секретареві Томах О.О., за участю прокурора Федоровського Л.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області на постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 12 червня 2015 року у справі № 415/1811/15-а за позовом прокурора м.Лисичанська в інтересах ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради (далі УПСЗН Лисичанської міської ради), в якому просив:

визнати незаконними дії УПСЗН Лисичанської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні державної допомоги на особу, яка знаходиться під опікою, за період серпень-вересень 2014 року;

поновити пропущений ОСОБА_2 строк звернення за призначенням державної допомоги на особу, яка знаходиться під опікою, у зв'язку з його пропуском з поважних причин;

зобов'язати УПСЗН Лисичанської міської ради провести нарахування та виплату державної допомоги на особу, яка знаходиться під опікою, позивачеві ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 за період серпень-вересень 2014 року (а. с. 1-3).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 12 червня 2015 року з врахуванням ухвали про виправлення описки від 17.06.2015 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову прокурора в інтересах ОСОБА_2 (а. с. 98-102, 104).

Прокурор не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги вказав, що суд не врахував всіх норм матеріального закону, якими регулюються спірні правовідносини, зокрема, ст.7 п.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно якої держава вживає всіх можливих заходів, спрямованих на вирішення проблем, пов'язаних з соціальним захистом, в тому числі і відновленню усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а. с. 105-110).

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, думку прокурора, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини.

Зі змісту рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 07.05.2008 року №291 встановлено, що мати - ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_3 на підставі рішення Первомайського міського суду у справі №2-1535 від 23.04.2008р. Батько, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Костянтинівської сільради Смілянського району Черкаської області. Рішенням Первомайського міського суду №2-1535 від 23.04.2008р. опікуном над малолітньою ОСОБА_3 призначено ОСОБА_2 (а. с.12-16).

Відповідно до довідки УПСЗН Лисичанської міської ради від 12.11.2014 року №924000339 ОСОБА_2 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції (а. с. 7, 22).

26.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до УПСЗН Лисичанської міської ради з заявою про призначення соціальної допомоги на дитину ОСОБА_3, над якою встановлено опіку.

Листом від 06.01.2015 року за №176-03/51 відповідач відмовив ОСОБА_2 у призначенні соціальної допомоги на дитину, над якою встановлено опіку, оскільки особову справу для виплати йому допомоги на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходилася під його опікою до досягнення 18-річного віку надано до УПСЗН Лисичанської міської ради 19.12.2014 року. Відповідно до документів, які знаходяться в особовій справі, ОСОБА_2 останній раз звертався за призначенням допомоги 10.02.2014 року до Первомайського районного УПСЗН. Допомога йому була призначена на період з лютого до липня 2014 року. В серпні місяці необхідно було звернутися до органів соціального захисту населення за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання за призначенням допомоги на наступний термін. У зв'язку з тим, що заявник за призначенням допомоги протягом серпня-вересня 2014 року (до виповнення дитині 18-річного віку) не звернувся, внаслідок чого у відповідача відсутні законні підстави для виплати допомоги за цей період (а. с. 5).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність відмови відповідача, зазначеної в листі 06.01.2015 року за №176-03/51, у виплаті державної допомоги на особу, яка знаходиться під опікою, позивачеві ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 за період серпень-вересень 2014 року.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з аналізу нижче наведених норм матеріального права.

Відповідно до п. 25 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001р. №1751 (далі - Порядок №1751) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування і є вихованцями дитячих навчальних закладів, що фінансуються не за рахунок бюджетних коштів, призначається на загальних підставах.

Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається в розмірі, що становить два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (п.26 Порядок №1751).

Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на шість місяців. Питання про продовження виплати допомоги вирішується на підставі заяви та довідок про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує опікун чи піклувальник на дитину (п.28 Порядок №1751).

Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно (п.29 Порядку).

Допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається та виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання опікуна чи піклувальника або дитини (п.31 Порядок №1751).

У разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення (п.54 Порядок №1751).

Допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення (п.55 Порядок №1751).

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. встановлено, що перелік населених пунктів де проводилась антитерористична операція затверджується Кабінетом Міністрів України. На виконання вимог закону Кабінетом Міністрів України розпорядженням №1085-р від 07.11.2014р. затвердив Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, а також розпорядженням №1053-р від 30.10.2014р. затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.9 розпорядження №1053-р м. Первомайськ Луганської області визначено, як місто на території якого здійснювалася антитерористична операція і на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким внесено зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зазначено, що документом, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання тощо.

Пунктом 30 Порядку №1751 передбачено, що підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є, зокрема, досягнення дитиною 18-річного віку. Виплата допомоги припиняється за рішенням органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли відповідні обставини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з аналізу вище наведених норм та встановлених обставин у справі про те, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачеві видано 12.11.2014р., тобто на момент її видачі ОСОБА_3 виповнилось 18 років. При цьому суд враховував, що Порядком №1751 не передбачена можливість поновлення строку виплати державної допомоги.

Колегія суддів погоджується, що при вирішенні спірних правовідносин необхідно застосовувати наведені норми законів та нормативно-правового акту. Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового рішення щодо відсутності правових підстав для здійснення виплати допомоги за серпень-вересень 2014 року, оскільки не врахував нижче наведені норми законів, аналіз яких у сукупності з вищенаведеними нормами матеріального закону та встановлених обставин у справі надає можливість для відновлення порушеного права позивача на отримання допомоги за спірний період.

Відповідно до частини 1 статті 3 «Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, № 1706-VII ( далі Закон №1706) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 2 статті 20 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1706 визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ст.30 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, № 2402-III держава вживає всіх можливих заходів для забезпечення захисту прав дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, та догляду за ними. Їм надається матеріальна, медична та інша допомога, в разі потреби їх влаштовують у заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, заклади охорони здоров'я тощо.

Конституцією України гарантовано соціальний захист ( стаття 46).

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.54 Порядку №1751 у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.

Відповідно до п. 55 Порядку №1751 допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку

Встановлено, що позивач в силу обставин, які не залежали від його волі та бажання, а саме, в зв'язку з проведенням антитерористичної операції, був позбавлений гарантованого законом права своєчасно отримати державну допомогу за серпень - вересень 2014 року на утримання ОСОБА_3, яка знаходилася під опікою ОСОБА_2. Його право на отримання такої допомоги за зазначений період підтверджено матеріалами справи і не оспорюється відповідачем.

Виходячи з встановлених обставин справи та аналізу вищенаведених норм законів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату державної допомоги на особу, яка знаходилася під опікою, ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 за період з серпня до вересня 2014 року, внаслідок чого буде відновлено порушене право позивача на гарантоване державою право на отримання державної допомоги для утримання особи, яка знаходилася під опікою до її повноліття.

Решта позовних вимог не підлягає задоволенню з огляду на те, що особа, яка знаходилася під опікою досягла повноліття.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що спір частково вирішений невірно, в зв'язку з порушенням норм матеріального права, внаслідок чого постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позову.

Постанова в повному обсязі складена 19 серпня 2015 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч.1 п.4, ст.205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області задовольнити частково.

Постанову Лисичанського міського суду Луганської області від 12 червня 2015 року у справі № 415/1811/15-а за позовом прокурора м.Лисичанська в інтересах ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Позов прокурора м.Лисичанська в інтересах ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради провести нарахування та виплату державної допомоги на особу, яка знаходилася під опікою, ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 за період з серпня до вересня 2014 року у встановлених законом розмірах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дати складання її в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді Е.Г.Казначеєв

Р.Ф. Ханова