Справа № 2-а/2312/1046/11
Суддя: Калієвський І. Д.
Дата ухвалення: 2011-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/2312/1046/11
У Х В А Л А

про попереднє судове засідання

"17" березня 2011 р.Маньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Маньківському районі про визнання протиправними дій, та зобовязання здійснити нарахування недоплаченої щомісчної державної соціальної допомоги Дітям війни, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними дій, та зобовязання здійснити нарахування недоплаченої щомісчної державної соціальної допомоги Дітям війни.

На підставу своїх вимог спирається на те, що Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війнивід 18.11.2004 року (далі-закон) є дитиною війни.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону з 01.01.2006 року її повинна виплачуватись щомісячна соціальна державна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України Про затвердження положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містахвід 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, виплата надбавки до пенсії має здійснюватись відповідачем.

Всупереч положення ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до деяких законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 17 статті 77 та статтею 110 Закону України Про державний бюджет України на 2006 ріквід 20.12.2005 року та пунктом 12 статті 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 ріквід 19.12.206 року дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війнибуло зупинено на 2006 та 2007 роки відповідно.

Пунктом 41 розділу II Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українивід 28.12.2007 року положення статті б Закону було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення, що призупиняли дію статті 6 Закону, були визначені такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втратили свою чинність з дня їх ухвалення.

Таким чином, з часу ухвалення вказаних Рішень відповідач зобов'язаний здійснювати виплату належної мені допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до положень ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Як зазначалося вище, положення статті 22 Конституції України передбачають заборону звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Відповідач при нарахуванні та виплаті її надбавки як дитині війни зобов'язаний був керуватися Конституцією України, як Законом прямої дії, та Рішеннями Конституційного Суду України, та здійснити нарахування державної соціальної допомоги в розмірі 30%.

З цих же міркувань виходив Конституційний суд України, ухвалюючи рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., зокрема в п. 5.4. якого було встановлено, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають прийматися окремі закони.

Керуючись вищезазначеними Рішеннями Конституційного Суду України та чинним законодавством України, нею було направлено письмове звернення до відповідача з клопотанням здійснити нарахування належної її як дитині війни соціальної державної допомоги у встановленому законом розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Своїм листом від 02.03.2011 року за вих. №2107/03 відповідач надав роз'яснення і повідомив, що у нього немає правових підстав для здійснення перерахунку пенсії з підвищенням на 30% та її виплати. Як вбачається з отриманої відповіді, розмір здійснених виплат не відповідає і є значно нижчим встановленого законом розміру.

Попри те, що Конституція України, як Закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач як орган владних повноважень, фактично відмовив у її праві гарантованому Конституцією України та ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, про що свідчить письмова відповідь Управління Пенсійного фонду України від 02.03.2011 року, в якій чітко йде мова про те, що прохання позивачки про виплату її щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії не підлягає задоволенню із підстав, які вже Конституційним Судом визнані не конституційними.

Вона вважає, що така відмова відповідача є незаконною, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону, державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу, згідно зі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

При розгляді справи „Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів. Суд не прийняв до уваги аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (п. 26 Рішення Суду „Кечко проти України").

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія, надбавки призначаються за спеціальними законами. У Рішеннях Конституційного Суду України зазначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч. 2 ), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац 4 п. 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, відмова відповідача у здійсненні перерахунку та виплаті її соціальної державної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

Розмір підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком відповідно до ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне страхуваннявстановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, згідно з Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року N10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, враховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року N 2195-ГУ, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22 травня 2008 року по даний час відповідач зобов'язаний здійснювати позивачці нарахування та виплату допомоги як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної від прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян.

Отже, з цієї дати особи зі статусом дітей війни мають право на підвищення на 30 % мінімальної пенсії за віком пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. Такі роз'яснення надано Вищим Адміністративним Судом України листом від 14.08.2009р. №1128/13/13-09.

Тобто, з урахуванням викладеного, надбавка не нарахована та не виплачена відповідачем всупереч конституційним приписам, не виконуючи Рішення Конституційного Суду України.

Відповідно до ст. ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено на сьогоднішній день шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Її законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України. Крім того, про належні її як дитині війни виплати мене повідомлено не було, тому про факт порушення її прав її стало відомо лише після отримання відповіді відповідача.

До цього часу відповідач, як єдиний орган, що здійснює відносно позивачки всі пенсійні виплати та надбавки жодного разу і жодним чином не повідомив її про розмір здійснених нарахувань та виплат як дитині війни. Вона не є фахівцем в галузі права, в той час як відповідач, будучи органом державної влади зобов'язаний був сам діяти на підставі Рішень Конституційного Суду України та нараховувати її надбавку в розмірі, визначеному законом, однак цього не робив.

За ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій і чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідач є органом державної влади, і відповідно до вимог Кодексу Адміністративного Судочинства України, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 104 Кодексу Адміністративного Судочинства України, до адміністративного суду її право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, в попереднє судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в попереднє судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає за необхідне призначити дану справу до судового розгляду у відповідності до ст. ст. 110,111,121 КАС України, оскільки позивач та представник відповідача в попереднє судове засідання не зявилися, а тому розгляд справи на попередньому судовому засіданні з ухваленням рішення неможливий.

Керуючись ст. ст. 110, 111, 121 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Маньківському районі про визнання протиправними дій, та зобовязання здійснити нарахування недоплаченої щомісчної державної соціальної допомоги Дітям війни, призначити до судового розгляду на 22 березня 2011 р. на 8 год. 30 хв. хв. в судовому засіданні в смт. Маньківка з участю сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1