Справа № 826/8196/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 серпня 2015 року № 826/8196/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни
третя особа-1 на стороні позивача:Відділ державної виконавчої служби у Шевченківському районі районного управління юстиції у м. Києві
третя особа-2 на стороні позивача:ОСОБА_3
про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити невиконані дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни, в якому позивачка просить:

- визнати незаконними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕсБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни у частині відмови у списанні цінностей (24 тройських унцій банківського металу золота) з рахунку № НОМЕР_1 та з рахунку № НОМЕР_2, які належать ОСОБА_1 (згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013 р.) згідно платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 р. (реєстр платіжних вимог № дв-22 від 05 березня 2015 року) державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «ВіЕсБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну виконати не вчинені дії, а саме: здійснити списання цінностей (24 тройських унцій банківського металу золота) з рахунку № НОМЕР_1 та з рахунку № НОМЕР_2, які належать ОСОБА_1 (згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013 р.) на рахунок Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (р/р № 138 у АТ «Укрсімбанк», код банку 322313), як виплату аліментів від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 згідно платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 р. (реєстр платіжних вимог № дв-22 від 05 березня 2015 року) державного виконавця Шевченківської державної виконавчої служби районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4.

Тобто, по суті, спір стосується невиконання Уповноваженою особою Фонду платіжної вимоги державного виконавця.

В обґрунтування позову зазначається, що позивачка є боржницею у виконавчому провадженні, предметом якого є стягнення аліментів на утримання одного з подружжя.

В контексті наведеного зазначається, що між позивачкою та її чоловіком 08.12.2014 р. було укладено договір про сплату дружиною аліментів на утримання чоловіка. Згідно з п. 3 ст. 77 Сімейного кодексу України за згодою сторін аліменти можуть бути сплачені наперед.

У зв'язку з цим та необхідністю проведення екстреного лікування чоловіка, подружжя домовились, що дружина виплачує аліменти на перед у сумі 460 000 грн., що є еквівалентом виплати аліментів за період 60 календарних місяців. Строк виконання дружиною своїх зобов'язань настав 18.12.2014 р.

Як зазначає позивачка, у зв'язку з порушенням нею аліментного обов'язку чоловік звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який був вчинений 12.01.2015 р. та переданий для примусового виконання до ВДВС.

Позивачка зазначає, що надалі нею було заявлено про добровільне виконання аліментного обов'язку та зазначено про наявність депозитних рахунків, які були відкриті у Банку згідно договору від 30.01.2013 р. банківського вкладу у банківських металах. За рахунок цінностей, що знаходились на рахунках позивачка пропонувала задовольнити вимоги ОСОБА_3, зазначивши, що іншого доходу або майна не має.

Водночас, як зазначає позивачка, з 21.11.2014 р. було запроваджено тимчасову адміністрацію, а надалі, з 20.03.2015 р., розпочато процедуру ліквідації Банку.

З метою стягнення аліментів на користь ОСОБА_3, ВДВС було направлено до Банку платіжну вимогу на списання цінностей з депозитного рахунку позивачки, однак платіжну вимогу було повернуто відповідачем до ВДВС без виконання з посиланням на ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якій вказується, що у період введення тимчасової адміністрації банку задоволення вимог кредиторів не здійснюється.

Позивачка вважає, що Уповноважена особа Фонду незаконно відмовила державному виконавцю ВДВС у списанні цінностей з депозитного рахунку позивачки.

Позивачка посилається у зв'язку з цим на положення п. 2 та п. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 35, ч. 5 п. 1 ст. 36, ч. 6, п/п. 4 ст. 36, ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зазначає, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 не поширюється на зобов'язання щодо виплати, зокрема, аліментів, а відтак, як зазначає позивачка, у період тимчасової адміністрації платіжна вимога державного виконавця підлягала задоволенню.

Однак, як зазначає позивачка, Уповноваженою особою Фонду в період дії тимчасової адміністрації не було вжито заходів по виконанню платіжної вимоги, у зв'язку з чим унеможливила стягнення аліментів на користь ОСОБА_3П, порушила права та інтереси позивачки, а позивачка не змогла реалізувати своє право, передбачене п. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачка також наголошує, що у період дії тимчасової адміністрації у відповідача існував обов'язок виконати вимогу. Із початком процедури ліквідації Банку дія ст. 36 згаданого Закону вже не розповсюджується на відносини, пов'язані з регулюванням діяльності Банку в період ліквідації. В той же час, акцентує увагу позивачка, початок процедури ліквідації Банку не нівелює порушення відповідачем положень п. 4 ч. 6 ст. 36 вищезгаданого Закону та прав позивачки, допущених в період проведення тимчасової адміністрації у Банку.

З урахуванням наведеного у сукупності позивачка просить задовольнити позов.

Представник Відділу державної виконавчої служби у судові засідання не з'явився, письмових пояснень щодо заявленого позову не надав.

Третя особа-2 (ОСОБА_3, в особі того ж представника, що здійснював представництво інтересів позивачки) підтримав позов, надавши письмові пояснення, які є аналогічними за змістом з позовною заявою.

Відповідач заперечує проти позову та по суті звертає увагу на те, що в умовах, які склалися, та відповідно до профільного Закону Фонд не відшкодовує кошти за вкладами в банківських металах. Наголошує, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а зобов'язання щодо виплати аліментів виконуються Банком в межах фінансових можливостей, які були відсутні, що призвело до подальшого прийняття рішення про ліквідацію. Зазначає, що відповідно до Положення, затвердженого постановою Правління НБУ від 06.06.2013 р. № 325, не допускається використання банківських металів як засобу обігу та засобу платежу. Звертає увагу, що після початку процедури ліквідації Банку позивачкою подано заяву про включення її вимог за договором від 30.01.2013 р. до реєстру вимог кредиторів.

Крім того, Уповноважена особа Фонду звертає увагу, що підлягало стягненню за виконавчим документом 460 000 грн., однак платіжна вимог виставлена на 24 унцій золота.

Між іншим, відповідач зазначає, що крім наведеного вище договору від 30.01.2013 р., позивачкою був укладений договір банківського вкладу від 30.01.2014 р. в національній валюті України у зв'язку з чим звертає увагу на невідповідність відомостей позивачки щодо відсутності інших джерел погашення аліментного обов'язку, ніж активи за договором від 30.01.2013 р.

Враховуючи наведене у сукупності та те, що вже здійснюється процедура ліквідації Банку, в рамках якої позивачка самостійно (без ВДВС) заявила свої вимоги до Банку як кредитор, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову та просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України у судовому засіданні 17.06.2015 р. ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30.01.2013 р. між ОСОБА_1 (позивачка) та Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк (скорочено - ВАТ «ВіЕйБі Банк») укладено комплексний договорів банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 (без фізичної поставки). Предметом договору є розміщення в Банку іменного строкового накопичувального банківського вкладу фізичної особи в банківських металах з особливими умовами (без фізичної поставки) на строк 12 місяців, з дня укладення договору, з виплатою процентів із спливом строку дії вкладу, надалі - строковий вклад.

Для обліку Строкового вкладу Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_2 (надалі - Рахунок № 1).

В якості рахунка-кореспондента до Рахунку № 1 Банк відкриває на ім'я Вкладника за вкладом на вимогу «Для виплат» вкладний рахунок в гривні № НОМЕР_1, надалі - Рахунок № 2), для безготівкового перерахування на нього процентів, нарахованих за Строковим вкладом за кожен строк дії такого Вкладу або на момент припинення дії Комплексного договору банківського вкладу. Крім того, відкривається вкладний рахунок в банківських металах № НОМЕР_1, надалі - Рахунок № 3, для безготівкового перерахування на нього не витребуваного у строк Строкового Вкладу після спливу строку дії Договору у випадках, передбачених договором або законодавством.

В межах договору під словами «Строковий вклад» розуміються банківські метали, що обліковуються на рахунку № 1. Під словами «Вклад на вимогу» розуміються грошові кошти, що надійшли в безготівковій формі і обліковуються на рахунку № 2. Дата вимоги Вкладником Строкового вкладу - 30.01.2014 р.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Джуса Юрія Микитовича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 з 24.11.2014 у зв'язку з сімейними обставинами провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Джуса Юрія Микитовича повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Славкіній Марині Анатоліївні.

08.12.2014 року між ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_3 (чоловік) укладено Договір подружжя про сплату дружиною аліментів на утримання чоловіка, який посвідчений нотаріально. Договором встановлюється обов'язок дружини утримувати чоловіка, сплачуючи йому аліменти в розмірі, в троки і на умовах, визначених даним договором. Зазначено, що шлюб зареєстровано 28.01.2000 року. Зазначено у договорі, що чоловік є непрацездатним згідно пенсійного посвідчення від 07.10.2011 р. У пункті 4 договору зазначено, що дружина може надавати матеріальну допомогу. На утримання чоловіку передбачено 7 666 грн. щомісячно. Згідно з умовами пункту 6 цього договору подружжя домовились про те, що у зв'язку з необхідністю проведення екстреного лікування чоловіка, дружина виплачує аліменти наперед у сумі 460 000 грн., що є еквівалентом виплати аліментів за період 60 календарних місяців з дати підписання договору. Пунктом 7 договору передбачено, що дружина добровільно виплачує чоловіку суму аліментів, вказану у пункті 7 договору аліменти у строк 10 календарних днів з дати підписання цього договору. Виплата здійснюється готівкою. Факт одержання аліментів у повній сумі, визначеній у пункті 7 цього Договору, підтверджується нотаріально посвідченою заявою.

12.01.2015 року приватним нотаріусом Мойсеєнко Т.О. вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 2) про стягнення з боржника - ОСОБА_1 суми 460 000 грн., як аліменти на утримання чоловіка згідно п.п. 6,7, 8 вищезгаданого договору.

16.01.2015 року державним виконавцем ВДВС ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46013082 на підставі вищезгаданого виконавчого напису про стягнення коштів в розмірі 460 000 грн., як аліментів на утримання чоловіка. Згідно з постановою боржнику (позивачці) запропоновано самостійно виконати рішення в семиденний строк з моменту винесення постанови. Копію постанови отримано позивачкою 17.01.2015 р.

23.01.2015 р. позивачка направила до Банку вимогу про повернення їй вкладу за договором № 523890/2013 від 30.01.2013 р. та нарахованих процентів, зазначивши про відсутність можливості пролонгації договору, що вбачається з листа позивачки від 27.03.2015 р. (а.с. 31). Листом від 11.02.2015 р. № 15-9-1992 у виплаті вкладу було відмовлено з тих підстав, що виплата по депозитам у банківських металах не здійснюється, оскільки згідно з постановою Правління НБУ від 20.11.2014 р. № 733/БТ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 р. прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації у Банку (а.с. 31). Вказані дії Уповноваженої особи не є предметом оскарження у даній справі.

Між тим, 03.02.2015 р. на офіційному веб-сайті Фонду оприлюднено оголошення про початок виплат вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився по 21 листопада 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку. Зокрема, зазначено, що з 04 лютого 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочинає виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до 21 листопада 2014 року включно, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). В цілому, як зазначено в оголошенні, виплати коштів будуть здійснюватися протягом терміну дії тимчасової адміністрації до 20 лютого 2015 року включно.

18.02.2015 р. на веб-сайті Фонду розміщено оголошення про продовження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк». Зазначено, що з метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «ВіЕйБі Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 35 від 17.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до 20.03.2015 включно.

19.02.2015 р. на веб-сайті Фонду розміщено оголошення про здійснення виплат вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився у період з 21 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно. Зазначено, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснює виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився у період з 21 листопада 2014 року по 09 лютого 2015 року включно, а також продовжуються виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився раніше, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

22.02.2015 року позивачкою до ВДВС подано заяву-повідомлення в якій зазначено, що 30.01.2013 р. нею укладено договір банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 з ПАБ «Всеукраїнський акціонерний банк». Зазначено, що сума вкладу становить 24 тройських унцій банківського металу золота. Крім того, у заяві зазначається, що згідно з п. 1.7. договору датою повернення вкладу мало стати 30.01.2014 р. Проте, вклад не було витребувано 30.01.2014 р., а тому договір було пролонговано на підставі п. 1.7. договору. Таким чином, як зазначено у заяві, позивачка володіє депозитом, на який може бути звернено стягнення. Посилаючись на ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» позивачка просила в першу чергу накласти стягнення на цінності та кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 та на рахунку № НОМЕР_2 в ПАБ «Всеукраїнський акціонерний банк», які були відкриті згідно договору банківського вкладу у банківських металах № 523890/2013 від 30.01.2013 р.

05.03.2015 р. державним виконавцем сформовано платіжні вимоги № 421/22 на суму 24 тройських унцій банківського металу золота, які отримані банком, в якому відкритий рахунок ВДВС, - 10.03.2015 р. та 13.03.2015 р. - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Вимоги виставлені по рахункам № НОМЕР_2 та НОМЕР_1. Зазначено про доручення на примусове списання банківського металу золота, з подальшим її зарахуванням на мультивалютний рахунок ВДВС, а також зазначається про примусове виконання виконавчого документу № 2, виданого 12.01.2015 р. ПН КМНО про стягнення з ОСОБА_1 460 000 грн. як аліменти на утримання чоловіка. Крім того, міститься посилання на договір № 523890/2013 банківського вкладу в банківських металах.

Згідно відмітки Уповноваженої особи Фонду від 13.03.2015 р. зазначено про повернення платіжної вимоги № 421/22 від 05.03.2015 р. без виконання на підставі ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із запровадженням з 21.11.2014 р. тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Слід зазначити, що під час розгляду справи не встановлено вжиття ВДВС відносно позивачки інших заходів примусового характеру, спрямованих на виконання виконавчого напису.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

27.03.2015 р. позивачкою до Уповноваженої особи Фонду подано «Вимогу кредитора» про визнання позивачки кредитором. Зазначено у заяві, що станом на дату прийняття рішення про ліквідацію Банку на рахунках позивачки знаходились наступні кошти:

- на рахунку № НОМЕР_2 - 24 тройських унцій банківського металу золота, як сума вкладу згідно договору № 523890/2013 від 30.01.2013 р.

- на рахунку № НОМЕР_1 - 1,23 тройських унції у гривневому еквіваленті, як сума нарахованих процентів згідно договору № 523890/2013 р.

Відтак, позивачка просила визнати її кредитором та задовольнити її кредиторські вимоги.

Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, оскільки платіжні вимоги ВДВС у банківських металах заявлені/подані в період здійснення тимчасової адміністрації в Банку, спеціальним законом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Всі інші Закони України можуть застосовуватись в тій частині, що не суперечить положенням цього спеціального закону, що відповідає приписам ч. 8. Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних відносин) тимчасова адміністрація, це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 3 ч.1. ст. 2 Закону вклад, це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Уповноважена особа Фонду, це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч.1. ст. 2 Закону).

Згідно з ч. 5 ст. 34 Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Слід додати, що відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах, тобто задоволення цих вимог може відбуватися в загальному порядку, встановленому для кредиторів Банку, та наявні вимоги погашаються не за рахунок коштів Фонду, а за рахунок реалізації активів Банку у процедурі ліквідації Банку у визначеній Законом черговості.

У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

У той же час, відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати аліментів.

Зобов'язання банку, передбачені пунктами 1-1 - 4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

З урахуванням наведеного у сукупності слід дійти наступних висновків.

Так, в даному випадку позивачка є вкладником банку та її вкладу був розміщений у банківських металах, відносно відшкодування якого у Фонду відсутні зобов'язання та за загальним правилом зобов'язання Банку відносно виконання кредиторських вимог виконуються у процедурі ліквідації банку.

Що ж стосується природи заявленої до стягнення суми як аліментів, слід зазначити, що за умовами пункту 7 вищезгаданого Договору подружжя про сплату дружиною аліментів на утримання чоловіка дружина добровільно виплачує чоловіку суму аліментів, вказану у пункті 7 договору аліменти у строк 10 календарних днів з дати підписання цього договору. Факт одержання аліментів у повній сумі, визначеній у пункті 7 цього Договору, підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Згідно з п. 8 договору у разі невиконання дружиною обов'язків по сплаті аліментів Між тим, у пункті 7 цього Договору взагалі відсутнє визначення будь-якого розміру суми, що підлягає виплаті як аліменти, у зв'язку з чим заявлена до стягнення/повернення сума за своєю правовою природою не може вважатися сумою аліментів, яка визначена у п. 7 та підлягала сплаті, але не була сплачена. Що ж стосується п. 6 договору та визначення в ньому обов'язку щодо одноразової сплати 460 000 грн. суми аліментів, слід зазначити, що даний пункт договору не містить строку виконання цього зобов'язання та інші пункти договору також не містять строку сплати цієї одноразової суми аліментів. Суд при цьому бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні додаткові угоди до договору, де б вказані вище умови змінювались.

За таких обставин та умов у Банку (Уповноваженої особи Фонду) були відсутні обов'язки щодо виплати цієї суми як аліментів та, відповідно, були відсутні підстави для виконання платіжних вимог державного виконавця.

Слід додати, що в даному випадку по суті спір заявлений відносно невиконання Банком платіжних вимог державного виконавця, а не вимог позивачки відносно вкладу у банківських металах, тобто спір по суті стосується реалізації державним виконавцем покладених на нього функцій у взаємозв'язку із зустрічними діями Уповноваженої особи Фонду відносно виконання платіжного документу державного виконавця, що у свою чергу жодним чином безпосередньо не стосується прав та інтересів позивачки.

Між тим, у даній справі позивач повинен довести порушення саме його прав та інтересів.

У той же час, у даній справі державний виконавець взагалі не заявляв про здійснення перешкод у здійсненні покладних на нього функцій та завдань з боку Уповноваженої особи Фонду відносно можливого неправомірно невиконання платіжних вимог державного виконавця, а позивачкою не доведено порушення її прав та інтересів з боку Уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому, оскільки позивачкою не доведено, а судом не встановлено порушення її прав та інтересів з боку Уповноваженої особи Фонду.

Наведені позивачкою та третьою особою-2 доводи не спростовують наведеного та не доводять зворотного, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя К.Ю. Гарник