Справа № 2а-8/09
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 р. Справа № 11500/09/

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Старунського Д.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Коломийської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про часткове визнання нечинними і скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Коломийської міської ради про визнання нечинним і скасування п.1 рішення Коломийської міської ради від 29 листопада 2005 року за № 2085, п.п. 1, 2 рішення Коломийської міської ради за № 861-2/2007 року від 28 листопада 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача є частково незаконними, оскільки пунктом 1 рішення Коломийської міської ради № 2085 від 29.11.2005 року, дія п. 1.10 рішення Коломийської міської ради про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність для ведення садівництва, була призупинена, а пізніше пунктом 1 рішення Коломийської міської ради за № 861-2/2007 від 28.11.2007 року, п.1.10 рішення Коломийської міської ради за № 1977 від 25.10.2005 року скасовано, а пунктом 2 вказаного рішення Коломийської міської ради від 28.11.2007 року дозволено ОСОБА_1 виготовити технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки площею 354 кв.м. для ведення садівництва на підставі ст. 119 ЗК України. Вважає, що міська рада незаконно застосувала ст. 119 ЗК України, а тому рішення, в частині в якій вона їх оскаржує, підлягають скасуванню.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано нечинним та скасовано п. 1 рішення Коломийської міської ради за № 2085 від 29 листопада 2005 року «Про призупинення п. 1.10 рішення міської ради № 1977 від 25 жовтня 2005 року про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 по вул. Антоненка-Давидовича, 37 площею 454 кв.м. для ведення садівництва». Визнано нечинним та скасовано п. 1 рішення Коломийської міської ради за № 861-2/2007 року від 28 листопада 2007 року, а саме «Про скасування п. 1.10 рішення міської ради № 1977 від 25 жовтня 2005 року про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 по вул. Антоненка-Давидовича, 37 площею 454 кв.м. для ведення садівництва та частково п.2 даного рішення в частині надання дозволу ОСОБА_1 виготовити технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки площею 354,0 кв.м. для ведення садівництва відповідно до ст. 119 ЗК України.

Вказана постанова суду першої інстанції мотивована тим, що всупереч вимог законодавства України, відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не вірно застосовано статтю 119 Земельного кодексу України та передано у власність земельну ділянку третій особі. Встановлений цією нормою права перебіг пятнадцятирічного строку набувальної давності почався 01.01.2002 року, а відтак, ОСОБА_1 не набув права на спірну земельну ділянку по набувальній давності, а тому відповідач був не вправі з цих підстав приймати оспорювані позивачкою рішення. Також суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач не пропустила строку звернення до суду, оскільки з часу прийняття оскаржуваних рішень спір вирішувався в досудовому порядку.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає про те, що є правомірним користувачем спірної земельної ділянки, а тому Коломийська міська рада приймаючи оскаржувані рішення діяла у межах своїх повноважень та на підставі норм чинного законодавства.

Апелянт в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші особи, які беруть участь у розгляді справи в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10.05.2005 року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4, купили житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою м. Коломия, вул. Антоненка-Давидовича, 37.

Згідно п. 27 доповнення № 4 додатку до рішення виконкому Коломийської міської ради за № 347 від 27.10.1982 року за вказаним будинковолодінням була закріплена земельна ділянка загальною площею 1454 кв.м, з яких 1000 кв.м ОСОБА_5 і ОСОБА_3 приватизували і 10.05.2005 року по нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу земельної ділянки продали ОСОБА_2 На підставі вказаного договору 29.11.2005 року ОСОБА_2 виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Таким чином, судом встановлено, що власником 1000 кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Коломия, вул. Антоненка-Давидовича, 37 є ОСОБА_2, а решта земельної ділянки площею 454 кв.м, на якій знаходиться фруктовий сад, залишилася у власності Коломийської міської ради і закріплена за вищевказаним будинковолодінням.

19 липня 2005 року ОСОБА_2 подала до Коломийської міської ради заяву про передачу їй у приватну власність даної земельної ділянки для ведення садівництва, нею була виготовлена технічна документація по приватизації цієї земельної ділянки.

Пунктом 1.10 рішення Коломийської міської ради за № 1977 від 25.10.2005 року ОСОБА_2 дану земельну ділянку було передано у приватну власність для ведення садівництва.

Після цього Коломийська міська рада пунктом 1 рішення № 2085 від 29.11.2005 року дію п. 1.10 вищевказаного рішення Коломийської міської ради призупинила.

28.11.2007 року відповідач пунктом 1 рішення № 861-2/2007, п.1.10 рішення цієї ж ради за № 1977 від 25.10.2005 року скасувала, а пунктом 2 вказаного рішення від 28.11.2007 року Коломийська міська рада дозволила ОСОБА_1 виготовити технічну документацію по передачі у власність земельної ділянки площею 354 кв.м для ведення садівництва на підставі ст. 119 ЗК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вирішуючи питання надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації та передачі йому у приватну власність спірної земельної ділянки площею 354 кв.м Коломийська міська рада помилково застосувала ст. 119 ЗК України, оскільки вказана норма права набрала законної сили з 01.01.2002 року (з часу набрання чинності Земельним кодексом України в редакції від 25.10.2001 року), а відтак, ОСОБА_1 не міг набути права на спірну земельну ділянку за давністю користування (ст. 119 ЗК України).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 1.10 рішення Коломийської міської ради № 1977 від 25.10.2005 року, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку для ведення садівництва по вул. Антоненка-Давидовича, 37 у м. Коломия площею 454 м.кв. Рішенням цієї ж ради за № 861-22/2007 від 28.11.2007 року, п. 1.10 рішення Коломийської міської ради № 1977 від 25.10.2005 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва по вул. Антоненка-Давидовича, 37 у м. Коломия площею 454 м.кв. скасовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи постанову про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для цього.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань ОСОБА_1 на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_2 після 29.11.2005 року подавала повторно заяви відповідачу стосовно спірної земельної ділянки, був виготовлений повторний план приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки, з яким погодилася комісія з питань землекористування і на розгляд сесії міської ради було дано два варіанти проектів рішень (по заяві ОСОБА_2 і ОСОБА_1М.), жоден з яких не набрав необхідної кількості голосів, про що відповідач повідомив позивачку листом за № К-96 від 28.03.2007 року. Після цього спірне питання знову виносилося на розгляд сесії і остаточно позивач довідалась, що її право порушено з прийняттям відповідачем п.п. 1,2 рішення за № 861-2/2007 від 28.11.2007 року, а відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що саме з цього часу слід обчислювати строк звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2009 року у справі №2а-8/09 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : О.Б. Заверуха

Судді : Д.М. Старунський

ОСОБА_6

Повний текст ухвали

виготовлений та підписаний

04.03.2011 року