Справа № 2-а-711/2010
Суддя: Полотнянко Ю. П.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2-а-711/2010р.
ПОСТАНОВА

9 грудня 2010 року Бершадський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого Полотнянка Ю.П.

при секретарі Дончик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - голова Правління Вінницької обласної організації правозахисту «Демократична дія» ОСОБА_2) до правління праці та соціального захисту населення Бершадської міської ради Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Бершадської міської ради та стягнення компенсації і щорічної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду і вказав, що він є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

22.11 2007 року йому встановлено другу групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Зауважив, що згідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" інвалідам третьої групи встановлена одноразова компенсація в розмірі ЗО, а інвалідам другої групи - в розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно, у разі встановлення інвалідності вищої групи виплачується різниця у компенсаціях; щорічна допомога на оздоровлення виплачується відповідно у розмірах : інвалідам третьої групи - чотири, інвалідам першої та другої групи пять мінімальних заробітних плат. Зазначив, що виплата вказаної компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення у 2005-2010 роках йому здійснена у менших від передбачених Законом розмірах, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахування і виплати позивачу за 2007-2010 роки компенсації при встановленні другої групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення в повному обсязі протиправною, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату суми недоплаченої позивачу компенсації при встановленні другої групи інвалідності в розмірі 20415 гривень 60 коп.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату суми недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 13040 гривень; зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних зарплат. Стягнути з Державного казначейства України 30611 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Справа розглядалась в порядку письмового провадження.

Відповідач - управління праці та соціального захисту населення Бершадської РДА позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на сплату відповідачем позивачу оспорюваних ним сум у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 2.07.2005 року 562 Про Щорічну допомогу на оздоровлення громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача - Державного казначейства України ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення на адміністративний позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову та справу слухати за його відсутністю,

посилаючись на те, що Державне казначейство України не здійснює виплат фізичним особам, оскільки повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення, яким є управління праці та соціального захисту населення. Державним казначейством України будь-які права позивача не порушувались та будь- якої шкоди, зокрема моральної не заподіювалось.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника Державного казначейства України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідно до положень ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стази інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в таких розмірах: інвалідам П групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - ЗО мінімальних заробітних плат;

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:

інвалідам І і П групи - п'ять мінімальних заробітних плат;

інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті надається одна з них, за вибором особи

Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності чи смерті потерпілого.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. З ст.22 Конституції України не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод при прийнятті нових або внесенні змін до чинних законів.

Згідно ч. З ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України ( 254к/96-ВР ), закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно ч.І ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права

Згідно змісту статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на * умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так при розгляді справи "Кечко проти України" (заява №63134/00) Європейський Суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких, надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для. цього органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення суду).

Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії", №»59498/00, пар. 35, ECHR 2002-111) (п.23 рішення суду).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, 22.11.2007 року йому було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС безстроково . Відповідачем виплачено позивачу одноразову компенсацію при встановленні інвалідності II груп в сумі 284,40 грн., протягом 2007-2010 років виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 540 грн.

Вказані обставини визнані представником відповідача, а тому згідно ч. З ст.72 КАС України визнаються судом такими, що можуть не доказуватись, оскільки проти цього не заперечувати сторони і в суду не виникло сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Наведені позивачем розміри мінімальної заробітної плати за період 2007-2010 років є загальновідомими обставинами, оскільки визначаються відповідними законами, а тому відповідно ч. 2 ст. 72 КАС України доказування не потребують.

Суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача - управління праці та соціального захисту населення щодо того, що згідно делегованого Кабінету Міністрів України здійснення застосування норм законів, у яких для розрахунків застосовується розмір мінімальної заробітної плати, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на відповідні роки, а тому виплата різниці компенсації встановлення вищої групи інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватись у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року N 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ці положення даних акті суперечать чинним положенням відповідно ч 1 та ч. 2 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звужуючи зміст останніх, а тому суд в даному конкретному випадку керується вищенаведеною практикою Європейського Суду з прав людини в справі "Кечко проти України" та у відповідності до вимог адміністративного законодавства України застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки відповідачем заявлено про порушення строку звернення до адміністративного суду оспорювана компенсація при встановленні II групи інвалідності стягненню не підлягає, оскільки позивачем пропущено встановлений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до суду, так як друга група інвалідності встановлена ще 22.11.2007 року, тобто більше трьох років назад, крім того, щорічна разова грошова допомога за 2007-2010 роки підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково , відповідно до представленого ним математичного

розрахунку за 2009 та 2010 рік, оскільки їх виплата згідно закону повинна здійснюватись відповідним органом соціального захисту населення за місцем проживання громадянина, оскільки позивачем пропущено встановлений ст. 99 КАС України річний строк для звернення до суду.

Вимога щодо зобов'язання відповідача щодо встановлення позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат є безпідставною, оскільки вид та розмір даної допомоги визначений законодавчо, а тому додаткового судового зобов'язання не потребує.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає, оскільки положення гл. 17 ЦК України, яка регулює представництво, не передбачає оплатне виконання представником правочинів за наданими йому повноваженнями і дії представника за довіреністю не є правовою допомогою в розумінні ст. 90 КАС України.

Враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського: Суду "з прав людини" ст.22 Конституції України, ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 4. 5. 8. 9. 14. 18, 69, 71, 72, 94. 159-163 КАС України, суд,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність управління праці та соціального захисту Бершадської міської ради щодо не нарахування ОСОБА_1 у щорічної допомоги на оздоровлення у 2010 році.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Бершадської міської ради на користь ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення за 2010 рік в сумі 4535 гривень.

У задоволенні решти вимог відмолити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Бершадський районний суд.

Апеляційна скарга на постанову подається в такому ж порядку протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів без попереднього подання заяви. У разі належного подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: