Справа № 815/1206/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1206/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року

14год.30хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря - Торубка М.А.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю

Від відповідача:

Від Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області: Гладченко В.Ю. - за довіреністю

Від Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси: Гаджиєва Ю.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування вимог, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява (з урахуванням заяви про зміну адміністративного позовчу) ОСОБА_4, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси по обмеженню прав ФОП ОСОБА_4 на отримання і узгодження: вимоги про сплату недоїмки від 14.02.2013р. № Ф-190-У на суму 4572грн.42коп,; вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013р. № Ф-119-У на суму 1194грн.03коп.

визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області по обмеженню прав ФОП ОСОБА_4 на отримання і узгодження вимоги про сплату недоїмки від 21.11.2013р. № Ф-614 на суму 8154грн.51коп.

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, спрямовані на примусове стягнення недоїмок по сплаті єдиного внеску після закінчення відповідних повноважень.

визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси і Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо подвійного стягнення недоїмок по сплаті єдиного внеску за один і той період без надіслання вимог і узгодження сум, що підлягають оплаті.

скасувати не отримані ФОП ОСОБА_4 і неузгоджені у встановлений спосіб вимоги Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про сплату недоїмки від 14.02.2013р. № Ф-190-У на суму 4572грн.42коп. і від 27.05.2013р, № Ф-119-У на суму 1194грн.03коп., спрямовані на примусове стягнення у відсутність відповідних повноважень.

скасувати не отриману ФОП ОСОБА_4 і неузгоджену у встановлений спосіб вимогу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області яро сплату недоїмки від 21.11.2013р. № Ф-614 на суму 8154грн.51коп., спрямовану на примусове стягнення з грубим порушенням прав ФОП ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.12.2014р. фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування ОСОБА_4 отримав у Другому Приморському відділі ДВС Одеського міського управління юстиції інформацію про відкриття 09.04.2014р. за заявою ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 27.03.2014р. за вих. № 10395/10/15-53-17-04 виконавчого провадження №42992463 про стягнення недоїмки за вимогою від 21.11.2013р. №Ф-614 у розмірі 8154грн.51коп., про відкриття 28.07.2014р. за повторною заявою УПФУ у Приморському районі м. Одеси від 17.06.2014р. за вих. №3409/08 виконавчого провадження № 44229700 про стягнення недоїмки за вимогою від 14.02.2013р. № Ф-190-У у розмірі 4572грн.42коп., про відкриття 28.07.2014р. за повторною заявою УПФУ у Приморському районі м. Одеси від 18.06.2014р. за вих. № 3764/02 виконавчого провадження №44257317 про стягнення недоїмки за вимогою від 27.05.2013р. № Ф-119-У у розмірі 1194грн.03 коп.

20.12.2014р. позивач спрямував на адресу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області та УПФУ у Приморському районі м. Одеси скарги на порушення процедури пред'явлення вимог, що призвело до неправомірного звернення до другого Приморського відділу ДВС ОМУЮ. Відповідно до відповіді Управління Пенсійного фонду від 26.12.2014р. за вих. № 10900/02 вбачається, що вимога від 14.02.2013р. №Ф-190 на суму 4572грн.42коп. була сформована за 2012 рік, вимога від 27.05.2013р. №Ф-119 на суму 1194грн.03коп. була сформована за І квартал 2013 року.

23.01.2015р. позивач спрямував Пенсійному фонду чергову заяву про порушення встановленого порядку надіслання вимог, на яку 28.01.2015р. за № 842/02 УПФУ була надана відповідь з копіями оскаржуваних позивачем вимог від 14.02.2013р. № Ф-190 з повідомленням про вручення кореспонденції, відправленої на адресу позивача 26.03.2013р. та від 27.05.2013р. №Ф-119 станом на 01.05.2013р. з повідомлення про вручення кореспонденції, відправленої на адресу позивача 10.06.2013р.

15.01.2015р. за вих. № 894/Т/15-53-17-04 податковим органом була надана відповідь, з якої вбачалось що вимога від 21.11.2013р. №Ф-614 про сплату недоїмки у розмірі 8154грн.51коп. була розрахована за даними УПФУ у Приморському районі м. Одеси: за період з 01.01.2012р. по 30.06.2013р. на суму 6960грн.48коп., за III квартал 2013 року на суму 1194грн. 03коп., з приєднанням копії повідомлення про вручення кореспонденції, відправленої на адресу позивача у листопаді 2013 року.

Тобто, ДПІ, будучи адміністратором єдиного соціального внеску з 01.10.2013р., із залученням ДВС намагався повторно стягнути з позивача недоїмки за 2012 рік та І квартал 2013 року, адміністрування яких із порушенням відповідних правових норм закінчував УПФУ.

Разом з чим, надіслання вимоги № Ф-190 про сплату недоїмки на суму 4572грн.42коп. за 2012 рік з урахуванням наданого платнику строку для оплати до 20.01.2013р., - мало відбутись протягом п'ятнадцяти робочих днів, а саме - не пізніше 10.02.2013р., тоді як зазначена вимога була лише сформована 14.02.2013р. Докази надіслання зазначеної вимоги позивачеві відсутні, кореспонденція УПФУ було спрямована на адресу позивача 26.03.2013р., тобто через два місяці після закінчення періоду, в якому недоїмка виникла. Надіслання вимоги № Ф-119 про сплату недоїмки на суму 1194грн.03коп. за І квартал 2013 року з урахуванням наданого платнику строку для оплати до 20.04.2013р., - мало відбутись протягом п'ятнадцяти робочих днів, а саме - не пізніше 14.05.2013р., тоді зазначена вимога була лише сформована 27.05.2013р., докази її надсилання відсутні, кореспонденція УПФУ, спрямована на адресу позивача 10.06.2013р., тобто через два місяці після закінчення періоду, в якому недоїмка виникла. Надіслання вимоги про сплату недоїмки за II квартал 2013р. з урахуванням наданого платнику строку для оплати до 20.04.2013р. мало відбутись з боку УПФУ протягом п'ятнадцяти робочих днів, тобто не пізніше початку серпня 2013р., тоді як зазначена вимога УПФУ взагалі не формувалась. Надіслання вимоги про сплату недоїмки за III квартал 2013р. з урахуванням наданого платнику строку для оплати до 20.10.2013р., мало відбутись з боку ДПІ протягом п'ятнадцяти робочих днів, тобто не пізніше 08.11.2013р., тоді як вимога податкового органу була лише сформована 21.11.2013р. Проте докази надіслання зазначеної вимоги позивачеві відсутні, кореспонденція спрямована на адресу позивача наприкінці листопада 2013р., тобто через місяць після закінчення періоду, в якому недоїмка виникла

Позивач зазначає, що направлені відповідачами з порушенням встановлених строків кореспонденції не може бути ідентифіковані як вимоги, через що немає правових підстав вважати такі листи узгодженням недоїмки та, у свою чергу, є підставою визнання судом таких дій відповідачів порушенням відповідних правових норм.

Крім того, 30.08.2013р. у спільному Листі Міністерства доходів і зборів України № 11149/5/99-99-17-03-01-16 та Пенсійного фонду України №22777/03-01 "Про адміністрування єдиного внеску" було повідомлено наступне: "3 урахуванням положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" опрацьовується питання продовження розпочатих органами Пенсійного фонду України процедур адміністрування стосовно прийняття та оброблення звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та обліку сплати страхових коштів у картках особових рахунків платників до 30 вересня 2013 року,". До зазначеного Листа також приділяється увага платників податків на офіційному сайті м. Одеси в частині інформації ДПІ у Київському районі м. Одеси із зауваженнями, що до 30 вересня 2013 року адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснює Пенсійний фонд України. На Урядовому порталі 20.09.2013р. була оприлюднена інформація прес-служби Міністерства доходів і зборів про відкриття нових рахунків для сплати єдиного внеску (роздруківка додається), з якої вбачалось, що "з остаточного вирішення усіх питань щодо рахунків, на які буде перераховуватися єдиний внесок, платникам слід звертатися до органу доходів і зборів за місцем взяття їх на облік як платників єдиного внеску. При цьому, у вересні всі процедури щодо прийняття та оброблення звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та обліку сплати страхових коштів у картках особових рахунків платників здійснює Пенсійний фонд, тому саме на його адресу потрібно надсилати звіти про суми нарахованого соцвнеску.".

Таким чином, права УПФУ щодо адміністрування і стягнення нарахованих та несплачених сум єдиного внеску закінчились 30.09,2013р.. внаслідок чого були відкриті нові рахунки для відповідних оплат. Проте 17.06.2014р. УПФУ звернулось на адресу ІІ Приморського ВДВС ОМУЮ з повторною заявою за вих. № 3409/08 про стягнення з позивача недоїмки за вимогою від 14.02.2013р. №Ф-190-У в сумі 4572грн.42коп. на рахунок УПФУ, 18.06.2014р. УПФУ звернулось на адресу ІІ Приморського ВДВС ОМУЮ з повторною заявою за вих. № 3467/02 про стягнення з позивача недоїмки за вимогою від 27.05.2013р. № Ф-119-У в сумі 1194грн.03коп. на рахунок УПФУ, та 17.02.2015р. УПФУ надіслало на адресу позивача повідомлення з пропозицією оплатити недоїмки згідно вимог від 14.02.2013р. № Ф-190-У в сумі 4572грн.42коп. та від 27.05.2013р. № Ф-119-У в сумі 1194грн.03коп., на рахунок УПФУ за наявності вимоги про сплату недоїмки на зазначену суму з боку ДПІ на рахунок останньої.

Отже, на думку позивача, УПФУ на адресу ОСОБА_4 не були надіслані вимоги про сплату недоїмки, що, в свою чергу, порушило права останнього на їх узгодження, надані Інструкцією (п. 6,6)., УПФУ здійснювало адміністрування єдиного внеску після закінчення відповідних повноважень зі спробою неправомірного стягнення оплати на рахунок УПФУ, що прямо суперечить ст. 19 Конституції України, ДПІ на адресу позивача не була надіслана вимога про сплату недоїмки, що, в свою чергу, порушило права останнього на її узгодження, передбачені ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та з боку УПФУ та ДПІ мала місце спроба у примусовому порядку стягнути двічі недоїмки за один і той самий період без надіслання вимог на адресу позивача та забезпечення останнього правом на їх узгодження, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача /Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області/ в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, в своїх поясненнях посилався на письмові заперечення (а.с.122). В обґрунтування своєї позиції вказав, що ствердження позивача, що ДПІ було порушено процедуру пред'явлення вимоги, оскільки, на його думку, надіслання вимоги про сплату недоїмки мало відбутись протягом п'ятнадцяти робочих днів є необґрунтованим, оскільки згідно ч.7 пп.6.3 VI розділу Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №455 від 09.09.2013 року вимога надсилається платникам протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску. При цьому податкова вимога №614-Ф від 21.11.2013 року була сформована і направлена ДПІ на адресу позивача 21.11.2013 року, що повністю відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивач повинен був сплатити до 20.10.2013 року, а 15 робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка, припадає саме на 21.11.2013 р.

На думку податкового органу посилання позивача, що ДПІ будучи адміністратором єдиного соціального внеску з 01.10.2013 року, із залученням ДВС намагалась повторно стягнути з позивача недоїмку є також безпідставним, оскільки у зв'язку з набранням чинності законами України від 04 липня 113 №404-VII «Про зміни до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з проведенням адміністративної реформи» №406-VII, з 1.10.2013 року Міністерство доходів і зборів України розпочало процедуру адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. На підставі переліку платників, по яким проведено розрахунки єдиного соціального внеску за період з 2011 року по 2 квартал 2013 року, наданого управлінням Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси, станом на 01.10.2013 року за позивачем рахувалась заборгованість по єдиному внеску у розмірі 6960,48 грн. за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2013 року. Крім цього, по терміну 20.10.2013 року відбулось нарахування єдиного внеску за 3 кв. 2013 року в сумі 1194,03 грн., що збільшило суму загального боргу до 8154.51 грн. ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено вимогу від 21.11.2013 року № Ф-614-15-53- 17-4 про сплату боргу на загальну суму 8154,51грн., новостворений борг за 2-3 кв.2013року - 388,06грн., яка була отримана 28.11.2013 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення.

У зв'язку з тим, що позивачем протягом 10 календарних днів з дня надходження податкової вимоги не було сплачено борг по єдиному внеску та не було оскаржено вимогу в адміністративному або судовому порядку, вимога від 21.11.2013р. №Ф-614-15-53-і 7-4 згідно абз. 9 і 4 ст. 25 Закону № 406- VII від 04.07.2013 (із змінами та доповненнями) була направлена листом від 27.03.2014року №10395/10/15-53-17-04 на примусове виконання до Другого ВДВС Приморського району Одеського МУЮ.

Отже, на думку ДПІ, податкова вимога була сформована і направлена позивачеві в строки, відповідно до чинного законодавства, про що свідчить корінець поштового направлення. А повторне направлення заяви про відкриття виконавчого провадження було здійснено, у зв'язку з нездійсненням оплати позивачем сум попередніх заборгованостей наростаючим підсумком.

Представник відповідача /Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси/ в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, наявні в матеріалах справи (а.с.226). В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що твердження позивача щодо порушення з боку УПФУ адміністрування і стягнення нарахованих та несплачених сум єдиного внеску закінчилися 30.09.2013 року, внаслідок чого були відкриті нові рахунки не відповідає дійсності, оскільки згідно Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи", виконавчі документи органів Пенсійного фонду стосовно єдиного соціального внеску не можуть втратити статус виконавчих документів, стягнення відповідних коштів стосовно вимоги про сплату недоїмки від 14.02.2013 року №ф-190-у на суму 4572,42 грн. та вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року №ф-119-у на суму 1194,03 грн. на рахунок Управління є правомірним.

Відповідно до ч.7 ст.25 Закону №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) сума недоїмки не підлягає списанню, крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов'язання із сплати єдиного внеску. Згідно зі ст.25 Закону №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом; строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно пп 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II Інструкції №21-5 від 27.09.2010 року та затверджена Міністерством юстиції України 27.10.2010 року №994/18289, (фізичні особи-підприємці) вимога надсилається протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати сінного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (поживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Якщо платник на день надсилання йому органом Пенсійного фонду вимоги не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином врученою навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

Таким чином, твердження позивача щодо порушення його права на оскарження вимоги про сплату недоїмки від 14.02.2013 року №ф-190-у на суму 4572,42 грн. та вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року №ф-119-у на суму 1194,03 грн. є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21 березня 1997 року. Перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Приморському районі з 01.04.1997 року за реєстраційним № 13156ф та на податковому обліку у ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку НОМЕР_1 від 01 січня 2012 року.

14.02.2013 року УПФУ в Приморському районі м. Одеси винесено вимогу № Ф-190-У про сплату ФОП ОСОБА_4 боргу (недоїмки) в сумі 4 572 грн. 42 коп. (а.с. 35).

27.05.2013 року УПФУ в Приморському районі м. Одеси винесено вимогу № Ф-191-У про сплату ФОП ОСОБА_4 боргу (недоїмки) в сумі 1194 грн. 03 коп. (а.с. 39).

29.05.2013 року №8227/03 до органів державної виконавчої служби було направлено заяву про стягнення з ФОП ОСОБА_4 боргу у сумі 4572, 42.

Вказана заява була повернута УПФУ державною виконавчою службою на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

15.07.2013 року №14482/03 до органів ДВС Управлінням було направлено заяву про стягнення з позивача боргу в сумі 1194, 03, яка також була повернута на адресу УПФУ без виконання на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

17.06.2014 року за вих..№3409/08 та 18.06.2014 року за вих.. №3467/02 УПФУ вдруге були направленні заяви до ДВС щодо примусового стягнення з ФОП ОСОБА_4 суму боргу згідно вимог №Ф-190-У від 14.02.2013 року та №Ф-119-У від 27.05.2013 року.

28.07.2014 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Костіною В.В. розглянуті заяви УПФУ про примусове виконання вимоги про сплату боргу №Ф-190-У та вимоги про сплату боргу №Ф-119-У та відкриті виконавчі провадження.

Також, 21.11.2013 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області було сформовано вимогу від 21.11.2013 року №Ф-614-15-53-17-4 про сплату боргу на загальну суму 8154, 51 грн., яка також була направлена податковим органом до ДВС щодо примусового стягнення та 09.04.2014 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Костіною В.В. було відкрито виконавче провадження.

Позивач вказує, що саме під час примусового виконання вимог №Ф-190-У, №Ф-119-У та №Ф-614 він дізнався про їх існування, та його право на їх оскарження було порушено.

22.12.2014 року позивач не погодившись з вимогою від 21.11.2013 року №Ф-614-15-53-17-4 звернувся до начальника Управління доходів і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Одеській області зі скаргою.

15.01.2015 року розглянувши скаргу позивача податковим органом була надана відповідь, відповідно до якої скаргу ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Також, 20.12.2014 року позивач не погоджуюсь з вимогами №Ф-190-У та №Ф-119-У звернувся зі скаргою до УПФУ в Приморському районі м. Одеси, та УПФУ було надана відповідь від 26.12.2014 року за №10900/02, з якої вбачається, що скаргу позивача задоволено не було.

Позивач 23.01.2015 року звернувся до УПФУ в Приморському районі м. Одеси з заявою про скасування вимог №Ф-190-У та №Ф-119-У, яка була розглянута управлінням та надана відповідь від 28.01.2015 року за №842/02, відповідно до якої позивача було повідомлено про відсутність законних підстав щодо відкликання вимог з органів ДВС.

Не погодившись із оскаржуваними вимогами та з діями відповідачів позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд не погоджується з правовою позицією позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі даних Державної податкової інспекції згідно з Протоколом №1 про обмін інформацією між Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України від 23.11.2010 року (оновлений від 25.04.2012 року) та згідно листа від 27 вересня 2013 року №9888/9/17-04 (копія додається), позивач у 2012 році та у 1-2 кварталі 2013 року перебував на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 цього Закону (в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

П. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 4 та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI).

З аналізу наведених положень Закону № 2464-VI суд приходить до висновку, що база нарахування для платників, які обрали спрощену систему оподаткування, як позивач, визначається такими платниками самостійно, але сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

База нарахування та розміри єдиного внеску визначенні також у п..п. 3.4. п.3 розділу III Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 27.09.2010 р. за №21-5, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 р. за №994/18289 (далі - Інструкція №21-5) (редакція чинна момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок в розмірі 34,7% суми, що визначається такими платниками самостійно, при цьому сума єдиного внеску може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно пп 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3 п. 4.1 Інструкції, єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат чи на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Пунктом 4.2 передбачено, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду, відкриті в органах Державної казначейської служби України для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунка.

Платники, зазначені у підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які не мають банківського рахунка, сплачують єдиний внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Днем сплати єдиного внеску вважається:

у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунка платника на відповідні рахунки Пенсійного фонду - день списання банком або Державною казначейською службою України суми платежу з рахунка платника незалежно від часу її зарахування на рахунок Пенсійного фонду;

у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки Пенсійного фонду, відкриті в Державній казначейській службі України.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 4.3 Інструкції визначено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 (крім тих, які є страхувальниками для платників, зазначених у підпунктах 2.1.11, 2.1.13 - 2.1.15 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції) пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції:

Обчислення єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. (4.3.1)

Визначення видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні єдиного внеску передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 N 5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за N 114/8713. (4.3.5)

Нараховані за відповідний календарний місяць суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця, незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок. (4.3.6)

Згідно п. 4.5. обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 2.1.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та отриманих від податкових органів відомостей про результати перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. (4.5.1)

Обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування Зазначена категорія платників самостійно обчислює для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць. (4.6, 4.6.1)

Згідно п. 4.6.2. платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок, що підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника зобов'язання щодо сплати єдиного внеску до дня включення органом Пенсійного фонду України даних про такого платника до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, сплачується (стягується) на загальних підставах за зазначений період.(4.7)

Обчислення єдиного внеску органами Пенсійного фонду здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органів Пенсійного фонду, інформації територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політик, про нараховані суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.(4.9)

У разі якщо останній день строків сплати єдиного внеску, зазначених у цій Інструкції, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків сплати єдиного внеску вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем. (4.10)

Згідно п. 6.1. Інструкції визначено заходи стягнення та впливу застосовуються до платників, визначених підпунктами 2.1.1 - 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, на яких згідно з Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.( 6.2.)

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до 6.3. Інструкції, органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника або інформація територіальних органів органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування (зменшення) сум єдиного внеску або органами Пенсійного фонду у повідомленнях-розрахунках визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

б) якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

в) якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому підпунктом "а" цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску, або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до Пенсійного фонду та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого (зменшеного) єдиного внеску.

У випадках, передбачених підпунктами "б" та/або "в" цього пункту, вимога надсилається:

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'яти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, інформації органів державної податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган Пенсійного фонду України веде реєстр виданих вимог про сплату недоїмки за формою згідно з додатком 6.

При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина - літери "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-а частина - порядковий номер, 3-я частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги та внесення даних до відповідного реєстру, вимога передається працівнику, на якого покладено обов'язки з ведення діловодства та архівне зберігання документів, для надіслання (вручення) її платнику. При цьому корінець вимоги залишається у Пенсійному фонді.

Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Якщо платник на день надсилання йому органом Пенсійного фонду вимоги не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином врученою навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

У разі коли не можливо вручити платнику єдиного внеску вимогу поштою в зв'язку з відсутністю його за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб платника єдиного внеску прийняти вимогу, вимога вважається врученою платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. (6.4.)

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки платник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені. (6.5)

У разі незгоди з розрахунком суми боргу, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, платник узгоджує її з органами Пенсійного фонду у порядку, встановленому Пенсійним фондом України, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду - має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Про оскарження вимоги до суду платник зобов'язаний письмово повідомити протягом десяти робочих днів орган Пенсійного фонду, який направив вимогу. (6.6)

У разі якщо платник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені, не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових рахунків платників на дату подання.

До сум боргу, що подаються до органів державної виконавчої служби за даними карток особових рахунків платників, включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені.

У зазначених випадках орган Пенсійного фонду України також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду України з позовом про стягнення недоїмки до суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються. (6.8)

Якщо протягом наступного базового звітного періоду платник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу. (6.9)

Так, судом встановлено, що з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, визначеної статтею 13 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI, мінімальний страховий внесок за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. становив 4572 грн. 42 коп.

З урахуванням мінімального розміру заробітної плати, визначеної статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012 року № 5515-VI, мінімальний страховий внесок за період з 01.01.2013 р. по 31.07.2013 р. склав 2388 грн. 06 коп.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI (в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, який діяв до 13.10.2012 р. до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статей 9 і 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 18.09.2012 р. № 5292-VI) платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом; базовим звітним періодом для платників, зазначених в абз. 3 та 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону є календарний рік.

З 13.10.2012 р. ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI (з урахуванням змін до Закону) передбачала, що платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок; періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до територіального органу Пенсійного фонду (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Таким чином позивач зобов'язаний був сплатити єдиний внесок за 2012 р. - до 20.01.2013 р., за 1 квартал 2013 р. - до 20.04.2013 р., за 2 квартал 2013 р. до 20.07.2013 р., за 3 квартал 2013 р. до 20.10.2013 р.

Судом встановлено, що станом на 01.10.2013 року згідно картки особового рахунку сума боргу ФОП ОСОБА_4 становить 6960,48 грн. Вказаний борг виник у зв'язку з наступним. Так, з урахуванням розміру мінімального страхового внеску за 2012 рік позивач зобов'язаний був сплатити доплату у розмірі - 4572,42 грн., але станом на 14.02.2013 року згідно карток особового рахунку кошти не сплачено.

Судом встановлено, що 14.02.2013 року УПФУ сформовано вимогу за №ф-190-у про сплату боргу у розмірі 4572, 42 грн., яку було направлено на адресу позивача та отримано 05.04.2013 року, що підтверджується підписом у поштовому повідомленні.

З урахуванням розміру мінімального страхового внеску за 1 квартал 2013 року позивач зобов'язаний був сплатити доплату у розмірі - 1194,03 грн., але станом на 27.05.2013 року згідно карток особового рахунку вищезазначену доплату не здійснено. 27.05.2013 року за №ф-119-у позивачу направлено вимогу про сплату недоїмки, яку позивачем отримано 18.06.2013року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, з урахуванням розміру мінімального страхового внеску за 2 квартал 2013 року позивач зобов'язаний був сплатити доплату у розмірі - 1194,03 грн., вказана сума позивачем також сплачена не була.

Отже на думку суду, УПФУ в Приморському районі м. Одеси, цілком обґрунтовано та у відповідності до п. п. 6.2, 6.3 Інструкції № 21-5, сформувала та направила на адресу позивача як боржника вимоги за №ф-190-у про сплату боргу у розмірі 4572, 42 грн. та №ф-119-у від 27.05.2013 року про сплату боргу у розмірі 1194, 03 грн.

При цьому, твердження позивача стосовно не отримання оскаржуваних вимог спростовуються матеріалами справи, вимогу від 14.02.2013 року за №Ф-190-У позивачем отримано 05.04.2013 року та вимогу №ф-119-у від 27.05.2013 року отримано позивачем 18.06.2015 року, що підтверджується оригіналами повідомлень про вручення поштового відправлення. Посилання позивача в даному випадку на те, що вказана отримана позивачем кореспонденція ніякого відношення не має до вимог про сплату боргу також є необґрунтованими, оскільки на повідомленнях проставлені реквізити оскаржених вимог.

Як зазначалося судом вище, відповідно до ч.8 ст.9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч. І ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за № 1622/24154 (далі - Інструкція № 455) вимога про сплату боргу формується на підставі даних з карток особових рахунків платників.

Таким чином, на підставі переліку платників, по яким проведено розрахунки єдиного соціального внеску за період з 2011 року по 2 квартал 2013 року, наданого управлінням Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси, станом на 01.10.2013 року за позивачем рахувалась заборгованість по єдиному внеску у розмірі 6960,48 грн. за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2013 року. Крім цього, по терміну 20.10.2013 року відбулось нарахування єдиного внеску за 3 кв. 2013 року в сумі 1194,03 грн., що збільшило суму загального боргу до 8154,51 грн.

У зв'язку з чим, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено вимогу від 21.11.2013 року № Ф-614-15-53- 17-4 про сплату боргу на загальну суму 8154,51грн., новостворений борг за 2-3 кв.2013року - 388,06грн., яка була отримана 28.11.2013 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Порядок стягнення заборгованості по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з платника визначено розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, яким передбачено, що органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. У таких випадках вимога надсилається платникам, зазначених у підпунктах 3 та 4 пункту 2.1 р. ІІ цієї Інструкції, протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату недоїмки за формою згідно з додатком 6. При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера "У" (узгоджена вимога). Узгодження вимоги її з органом доходів і зборів здійснюється, зокрема у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У зв'язку з тим, що позивачем протягом 10 календарних днів з дня надходження податкової вимоги не було сплачено борг по єдиному внеску та не було оскаржено вимогу в адміністративному або судовому порядку, вимога від 21.11.2013р. №Ф-614-15-53-17-4 згідно абз. 9 і 4 ст. 25 Закону № 406- VII від 04.07.2013 (із змінами та доповненнями) була направлена листом від 27.03.2014року №10395/10/15-53-17-04 на примусове виконання до Другого ВДВС Приморського району Одеського МУЮ.

При цьому посилання позивача на те що податковий орган будучи адміністратором єдиного соціального внеску з 01.10.2013 року, із залученням ДВС намагалась повторно стягнути з позивача недоїмку не відповідає дійсності, оскільки, у зв'язку з набранням чинності законами України від 04 липня 113 №404-VII «Про зміни до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з проведенням адміністративної реформи» №406-VII, з 01.10.2013 року Міністерство доходів і зборів України розпочало процедуру адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З аналізу правових положень розділу VІ Інструкції № 455, який передбачає порядок стягнення заборгованості з платників та наведений вище, суд приходить до висновку, що незалежно від того, чи проходить процедура узгодження чи оскарження вимог про сплату боргу, якщо вони не вважаються відкликаними, то у випадку зростання суми недоїмки, нові вимоги формуються на всю суму боргу згідно з даними особового рахунку платника. При цьому, після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу, яка формується заново як узгоджена лише на суму збільшеної недоїмки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ДПІ у Приморському районі відповідають вимогам ст. 25 Закону № 2464-VI та положенням Інструкції № 455, оскаржувана вимога про сплату недоїмки від 21.11.2013р. №Ф-614-15-53-17-4 на суму 8154 грн. 51 коп. прийнята в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством, у межах наданих ним повноважень.

Позивачем в адміністративному позові також зазначає, що податковим органом було порушено процедуру пред'явлення вимоги, оскільки, позивач вважає, що надіслання вимоги про сплату недоїмки мало відбутись протягом п'ятнадцяти робочих днів. При цьому вказана позиція позивача є необґрунтованою, оскільки, згідно ч.7 пп.6.3 VI розділу Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №455 від 09.09.2013 року вимога надсилається платникам протягом п'ятнадцяти робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). З матеріалів справи вбачається, що податкова вимога №614-Ф від 21.11.2013 року була сформована і направлена ДПІ на адресу позивача 21.11.2013 року, що повністю відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивач повинен був сплатити до 20.10.2013 року, а 15 робочих днів, наступних за календарним місяцем, у кому виникла або зросла недоїмка припадає саме на 21.11.2013 р.

Щодо твердження позивача, що функції УПФУ щодо адміністрування і стягнення нарахованих та несплачених сум єдиного внеску закінчились 30.09.2013 p., внаслідок чого були відкриті нові рахунки для відповідних оплат суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" №406-VII від 04.07.2013 р. органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Відповідно до п.5 Закону України №406-VII суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах.

Таким чином, виконавчі документи органів Пенсійного фонду стосовно єдиного соціального внеску не можуть втратити статус виконавчих документів, стягнення відповідних коштів стосовно вимоги про сплату недоїмки від 14.02.2013 року №ф-190-у на суму 4572,42 грн. та вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року №ф-119-у на суму 1194,03 грн. на рахунок управління є правомірним.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 25 Закону №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами; згідно з ч.2 ст. 25 - у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.25 Закону №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) сума недоїмки не підлягає списанню, крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Законунесуть зобов'язання із сплати єдиного внеску. Згідно зі ст.25 Закону №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом; строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до частини 4 ст. 25 №2464-VI (редакція чинна на момент вчинення спірних правовідносин) у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного надсилає в порядку встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Оскільки відповідачами доведено факт вручення позивачу вимог, твердження останього щодо порушення його права на оскарження вимог про сплату недоїмки від 14.02.2013 року №ф-190-у на суму 4572,42 грн. та вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року №ф-119-у на суму 1194,03 грн. та №614-Ф від 21.11.2013 року є безпідставними.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, а також відсутність ознак протиправності дій відповідачів при формуванні та направленні на адресу позивача оскаржуваних вимог, можливість задоволення адміністративного позову ОСОБА_4, на думку суду, виключається.

В силу статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, суд у відповідності до статті 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими доводи позивача щодо порушення з боку відповідачів його права на оскарження вимог від 14.02.2013 року №ф-190-у на суму 4572,42 грн. та вимоги про сплату недоїмки від 27.05.2013 року №ф-119-у на суму 1194,03 грн. та №614-Ф від 21.11.2013, оскільки під час формування оскаржуваних вимог та направлення їх на адресу позивача, а в подальшому до органу ДВС були дотримані норми чинного законодавства. Доводи позивача щодо їх не отримання та неузгодження спростовуються оригіналами поштових повідомлень про вручення оскаржуваних вимог, наявних в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у зв'язку із правомірністю винесених вимог та дій відповідачів, що пов'язані з їх винесенням та пред'явленням до виконання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_4 в повному обсязі.

Керуючись ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 25.08.2015 року

Суддя М.М. Аракелян

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування вимог відмовити.

25 серпня 2015 року.