Справа № 308/10064/14-а
Суддя: Івашкович І. І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Івашковича І.І.,

при секретарі судового засідання Гайданка Г.В.,

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про про поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Ужгородського міського голови №182-р від 04.07.2014 про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника Ужгородського міського голови; поновити ОСОБА_3 на посаді заступника Ужгородського міського голови; стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_3 40000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за адміністративним позовом мотивує, посилаючись на ті обставини, що відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 14.03.2014 №1237 «Про зміни до рішення міської ради від 29.03.2013 року №882» внесено зміни у структуру міської ради, виконавчих органів ради та їх загальну чисельність, затверджену рішенням XVII сесії міської ради VI скликання від 29.03.2013 №882 «Про структуру міської ради, виконавчих органів ради та їх загальну чисельність», скоротивши посади заступників міського голови на 2 одиниці.

На підставі вказаного рішення Ужгородською міською радою 11.04.2014 прийнято рішення «Про припинення повноважень заступників міського голови», відповідно до якого припинено достроково повноваження заступника міського голови ОСОБА_3. Розпорядженням Ужгородського міського голови від 04.07.2014 №182-р ОСОБА_3 звільнено з посади заступника міського голови у зв»язку із скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Не погоджуючись із законністю свого звільнення із посади заступника міського голови, позивач наголошує, що відповідно до розпорядження Ужгородського міського голови від 24.03.2014 №62-р (додаток) затверджено перелік посад та осіб, які їх займають, що підлягають звільненню у зв»язку із скороченням чисельності і штату працівників, відповідно до якого звільненню підлягали заступники міського голови ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу запропоновано роботу на посаді начальника відділу експлуатації житлового фонду та інженерних мереж управління житлово-комунального господарства департаменту міського господарства. З такою пропозицією позивач не погодився та просив запропонувати рівноцінну посаду згідно вимог КЗпП України з урахуванням його статусу інваліда.

Однак, в порушенням вимог п.5 ч.3 ст. 42 КЗпП України, якими передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивача звільнено з посади заступника міського голови, хоча посаду заступника міського голови продовжив займати надалі ОСОБА_5, якого також попереджено про скорочення посад та осіб, які підлягали звільненню.

Позивач вважає, що протиправними діями відповідача порушено його конституційні права, як інваліда війни, у переважному залишенні на роботі, як передбачено п.5 ч.3 ст.42 КЗпП України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що в свою чергу є підставою для звернення до суду з даним позовом з метою поновлення його порушеного права. У зв»язку з незаконним звільненням обгрунтовує заподіяння йому моральних страждань, просить стягнути моральну шкоду, оцінену у 40000,00 грн.

Відповідач за даним адміністративним позовом подав письмові заперечення на позов. В послідуючому відповідач змінив власну позицію, визнавши вимоги позивача, за винятком стягнення моральної шкоди, яку визнано в розмірі 10000,00 грн.

З»ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, з урахуванням наступного.

Дослідженими в ході судового розгляду доказами встановлено, що згідно рішення Ужгородської міської ради від 14.03.2014 №1237 «Про зміни до рішення міської ради від 29.03.2013 року №882» внесено зміни у структуру міської ради, виконавчих органів ради та їх загальну чисельність, затверджену рішенням XVII сесії міської ради VI скликання від 29.03.2013 №882 «Про структуру міської ради, виконавчих органів ради та їх загальну чисельність», скоротивши посади заступників міського голови на 2 одиниці.

На підставі вказаного рішення Ужгородською міською радою 11.04.2014 прийнято рішення «Про припинення повноважень заступників міського голови», відповідно до якого припинено достроково повноваження заступника міського голови ОСОБА_3 та заступника міського голови ОСОБА_4. Розпорядженням міського голови від 24.03.2014 №62-р «Про попередження про звільнення» затверджено перелік посад та осіб, які їх займають, що підлягають звільненню у зв»язку із скороченням чисельності і штату працівників та вирішено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України попередити працівників про майбутнє звільнення. До затвердженого вказаним розпорядженням переліку включено три посади заступника міського голови та осіб, які їх займають: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Письмовим попередженням б/д, б/н про майбутнє звільнення ОСОБА_3 запропоновано роботу на посаді начальника відділу експлуатації житлового фонду та інженерних мереж управління житлово-комунального господарства департаменту міського господарства або, в протилежному випадку, можливість звільнення з 07.06.2014 із займаної посади в загальному порядку згідно КЗпП України.

Позивач із запропонованою роботою не погодився та просив запропонувати йому згідно ст.42 КЗпП України рівноцінну посаду з урахуванням його статусу інваліда війни.

Розпорядженням Ужгородського міського голови від 04.07.2014 №182-р ОСОБА_3 звільнено з посади заступника міського голови у зв»язку із скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку фактичних обставин справи в їх сукупності, суд констатує такі висновки.

При вирішенні спорів щодо звільнення публічних службовців слід застосовувати як пріоритетні норми спеціальних законів. Норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

При встановленні умов і порядку призначення, проходження і

припинення служби в органах місцевого самоврядування застосовуються як закони спеціальної дії Закон України «Про місцеве самоврядуванняв Україні», Закон України «Про державну службу», Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Разом з тим, до загальних підстав припинення служби в органах місцевого самоврядування відносяться підстави, передбачені Кодексом законів про працю України (ст.20 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні»).

Передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи, є однією із гарантій забезпечення права громадян на працю.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9) передбачено, що при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Із матеріалів справи вбачається, що листом б/н, б/д ОСОБА_3 повідомлено про скорочення посади заступника міського голови, запропоновано роботу на посаді начальника відділу експлуатації житлового фонду та інженерних мереж управління житлово-комунального господарства департаменту міського господарства та про можливість звільнитись 07.06.2014 із займаної посади у загальному порядку, визначеному КЗпП України, при цьому із наведенням переліку статтей: п.1 ст.40, ст.38, ст.36 і т.д.

Суд констатує, що вказане письмове повідомлення не містить дати попередження ОСОБА_3 про наступне звільнення, а відтак не доведено дотримання вимог ст.49-2 КЗпП України щодо персонального повідомлення про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці.

Окрім того, повідомлення фактично не містить попередження про наступне звільнення з підстав ч. 1 ст.40 КЗпП України, а за своїм змістом містить пропозицію роботи на іншій посаді та пропозицію про можливість звільнення із займаної посади в загальному порядку, визначеному КЗпП України.

Суд констатує, що матеріалами справи жодним чином не підтверджено факт скорочення саме займаної позивачем посади заступника міського голови з визначеними за ним відповідними функціональними повноваженням.

Так, матеріали справи свідчать про те, що відповідно до рішення ХХ сесії VІ скликання Ужгородської міської ради №1237 від 14.03.2014р. скорочено посади заступника міського голови на дві одиниці, однак відповідно до розпорядження Ужгородського міського голови від 24.03.2014 №62-р затверджено перелік посад та осіб, які їх займають, що підлягають звільненню у зв»язку із скороченням чисельності і штату працівників, до якого включено три посади заступника міського голови та, відповідно, трьох осіб, які ці посади займають, в т.ч. ОСОБА_3

Звільнення у зв»язку із скороченням чисельності і штату з посади заступника міського голови саме ОСОБА_3 жодним чином не мотивовано згідно з вимогами КЗпП України. Фактично скорочення саме займаної позивачем посади документально не підтверджено.

Таким чином, документально не доведено та не обгрунтовано, що скорочення займаної позивачем посади дійсно відбулося.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено з порушенням норм трудового законодавства.

За змістом норм ст.43 Конституції України та п.24 Європейської соціальної хартії працівники мають право на захист у випадках звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В силу ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного, але не більш як за один рік.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Ужгородського міського голови №182-р від 04.07.2014 про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника Ужгородського міського голови; поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника Ужгородського міського голови; стягнення з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 тис. грн. підлягають задоволенню частково в розмірі 10000,00 грн.,з урахуванням доводів про те, що звільнення позивача завдало йому моральних страждань через порушення його ділової репутації, що спричинило втрату нормальних життєвих зв»язків.

Керуючись ст. ст. 11,160,161,167 КАС України, ст. ст. 5-1, 40, 42,49, 2371 КЗпП України

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Ужгородського міського голови №182-р від 04.07.2014 про звільнення ОСОБА_3 з посади заступника Ужгородського міського голови.

Поновити ОСОБА_3 з 04 липня 2014 року на посаді заступника Ужгородського міського голови.

Зобовязати виконавчий комітет Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2014 року по день ухвалення судового рішення.

Стягнути з виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Івашкович І.І.