Справа № 808/2851/15
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2015-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року (10 год. 25 хв.)Справа № 808/2851/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Лілії Яковлівни, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2015 № .

В обґрунтування позову підприємство посилається на те, що висновки Акту перевірки №119/08-28-22/38625623 від 26.02.2015 про відсутність факту поставки товарів (надання послуг) ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» на адресу ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ»суперечать чинному законодавству, а встановлене податковим органом завищення суми податкового кредиту за листопад та грудень 2014 року на загальну суму 97289 грн. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач має і надавав до перевірки всі первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товарів та послуг ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД». Зазначає про те, що,оскільки на час здійснення господарських операцій вільних грошових коштів підприємство не мало,ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» звернулось до ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» з проханням відвантажити товар без попередньої оплати, на що постачальник погодився. Не надання до перевірки товарно-транспортних накладних позивач пояснює тим, що згідно умов договору поставка ТМЦ здійснювалась власними транспортними засобами ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» та за власний рахунок останнього. ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» зазначає, що на час здійснення господарських операцій з ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» за договорами по поставці та наданню послуг, останній був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. Також зазначає, що платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини. Позивач зазначає, що фіскальний орган довільно трактує встановлені норми цивільного та господарського права України, а також Податкового кодексу України. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати прийняте за результатами перевірки податкове повідомлення-рішення, яким йому збільшені грошові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 121611,25 грн.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 16.06.2015 №886/08-01-10-0310 посилається на те, що в ході перевірки не доведено реальність поставки товарів Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» від постачальника - ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД». Зазначив, що у зв'язку з не наданням до перевірки товарно-транспортних накладних, не можливо встановити як саме відбулось транспортування, встановити автоперевізника, умови поставки, пункти навантаження, розвантаження та отримати іншу інформацію щодо транспортування. Вказує, що фактично надання послуг ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» не відбувалось, а проведено лише документування фінансових потоків з метою мінімізації сплати ПДВ в бюджет ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ», оскільки у ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» відсутні транспортні засоби, незначний штат працюючих осіб, та ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» не надавало до органів ДФС протягом 2014 року звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку у зв'язку з невикористанням праці фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах передбачених законодавством.Враховуючи викладене, вважає, що доводи позивача не спростовують висновків акту перевірки від 26.02.2015№119/08-28-22/38625623 від 26.02.2015відносно встановлених порушень та не можуть бути підставою для скасування податкового повідомлення - рішення.

У судове засідання з'явився представник позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої уразі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» зареєстровано 12.03.2013 Виконавчим комітетом Запорізької міської Ради, за адресою: 69089, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Марко Вовчок, будинок №20. Товариство взято на податковий облік в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя 13.03.2013 за №9.

На підставі направлення від 25.02.2015 №93, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, Рулевською Оленою Василівною, - начальником відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту, радником податкової та митної справи ІІ рангу, на підставі направлення від 25.02.2015 №94, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, Шендрик Оксаною Валеріївною, головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту, інспектором податкової та митної справи І рангу, згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1, п.78.2 ст.78Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIIIта на підставі наказу ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя №95 від 25.02.2015, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» (код за ) за листопад 2014 року.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки № 119/08-28-22/38625623 від 26.02.2015.

Перевіркою встановлено, що у порушення вимог п.198.1, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) позивачем занижений податок на додану вартість на загальну суму 97 289,00 грн., в тому числі по періодам: за листопад 2014 року в сумі 43 986,00 грн., за грудень 2014 року в сумі 53 303,00 грн.

13 березня 2015 року, на підставі Акту перевірки № 119/08-28-22/38625623 від 26.02.2015, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 121 611,25 грн., в т.ч. 97 289,00 грн. за основним платежем та 24 322,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 13.03.2015 № ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України(далі - ПК України), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 98 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами указаної статті встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Тобто, законодавцем чітко зазначено, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт, послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинне бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в якому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Судом встановлено, що 07.08.2014 між ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» (далі іменується - продавець) та ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» (далі іменується - покупець) укладений договір поставки № 8.1 (далі іменується - Договір).

Згідно пунктів 1.1, 1.2, 1.3 зазначеного Договору продавець зобов'язується поставити у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Поставка товару здійснюється в строк, встановлений в п.3 договору. Передача товару здійснюється згідно видаткових накладних. Право власності на товар покупець отримує після підписання сторонами видаткових накладних.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору вартість одиниці товару вказується в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору. Оплата за товар виконується шляхом авансового платежу у розмірі, що оговорений у специфікації до даного договору, згідно рахунку-фактури, що виставлений продавцем, на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання рахунка покупцем.

Згідно п.3.6 Договору, продавець зобов'язаний поставити товар згідно асортименту на склад покупцеві.

На виконання договору № 8.1 від 07.08.2014 ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» було поставлено покупцеві товарно-матеріальні цінності відповідно до специфікацій №1 від 07.08.2014, №2 від 05.10.2014, №3 від 06.10.2014, №4 від 23.10.2014.

На підтвердження виконання умов договору до матеріалів справи надано видаткові накладні №РН-000044 від 03.11.2014, №РН-000051 від 04.11.2014,№РН-000324 від 24.11.2014,№РН-000361 від 26.11.2014,№РН-000401 від 28.11.2014,та податкові накладні №44 від 03.11.2014, №51 від 04.11.2014, №324 від 24.11.2014, №361 від 26.11.2014, №401 від 28.11.2014.

На підставі рахунків на оплату №311/14 від 03.11.2014,№ 411/14 від 04.11.2014, № 2011/14 від 20.11.2014, позивачем 09.12.2014, 16.01.2015, 22.01.2015 та 26.01.2015 здійснена оплата за отриманий товар.

Як зазначено в адміністративного позову, оскільки на час здійснення господарських операцій вільних грошових коштів підприємство не мало, ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» звернулось до ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» з проханням відвантажити товар без попередньої оплати, на що постачальник погодився.

Вказане, хоча і не передбачено умовами укладеного між сторонами договору поставки № 8.1 від 07.08.2014, однак не суперечить вимогам чинного законодавства та не може свідчити про нереальних характер господарської операції.

Згідно умов договору, поставка товару здійснювалась продавцем за власний рахунок Продавця.

Тому, посилання контролюючого органу в акті перевірки на те, що оскільки позивачем не надано до перевірки товарно-транспортних накладних, то неможливо встановити як само відбулось транспортування, встановити автоперевізника, умови поставки, пункти навантаження, розвантаження та отримати іншу інформацію щодо транспортування, та відповідно їх відсутність ставить під сумнів факт постачання товару суд вважає безпідставними.

Слід зазначити, що відсутність товарно-транспортних накладних не може бути безумовним свідченням безтоварності відповідних операцій, про що неодноразово вказував в своїх рішеннях Вищий адміністративний суд України (від 04.04.2013 №К/991/44754/11 (номер в реєстрі - 30737841, від 15.04.2013 №К/9991/56697/12 (номер в реєстрі - 30885349), від 16.04.2013р. №К/9991/62008/12 (номер в реєстрі - 30862897), 22.05.2013 №К/800/1488/13 (номер в реєстрі - 31453213), від 30.05.2013 №К/9991/54924/11 (номер в реєстрі - 31781922), 30.05.2013р. №К/9991/91509/11 (номер в реєстрі - 31558374), від 22.07.2013 № К 24753/10 (номер в реєстрі - 32688777).

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходив товар, не є доказом відсутності поставок товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, наявність товарно-транспортних накладних, складених з порушенням вимог чинного законодавства чи їх відсутність взагалі є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом безпосередньо самим перевізником, а тому вантажоотримувач не може нести відповідальність чи будь-які негативні наслідки за відсутність або неправильне оформлення таких документів.

Крім того, вказане не може бути безумовною підставою для того, щоб стверджувати про відсутність господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Так, наприклад, з наданих суду документів вбачається, що контрагент по суті є посередником між безпосередніми виробниками товару та позивачем, тому наявність у останнього великого складу робітників чи виробничих приміщень не обов'язкова.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2014 між ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» (далі іменується - виконавець) та ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» (далі іменується - замовник) укладений договір про надання послуг № 10.3 (далі іменується - Договір).

Згідно пункту 1.1 зазначеного Договору на умовках даного договору виконавець зобов'язується на свій ризик за допомогою свого обладнання і матеріалів у встановлені терміни виконати роботи, перелік яких визначається додатками к даному договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 Договору, вартість робіт визначається сторонами у відповідному додатку. Розрахунки за Роботи, виконані згідно з Договором, виконуються шляхом перерахунку замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з пунктом 3.2 Договору, здавання робіт виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюються Актом приймання-передачі виконаних робіт, яких підписується повноважними представниками сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг.

На виконання договору № 10.3 від 06.10.2014 ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» були виконані певні роботи та послуги відповідно до специфікацій №1 від 31.10.2014, №2 від 03.11.2014, №3 від 06.11.2014, №4 від 10.11.2014, №4/1 від 07.11.2014, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №49 від 10.11.2014, №59 від 11.11.2014, №71 від 12.11.2014, №74 від 12.11.2014, №86 від 19.11.2014,№97 від 20.11.2014, №104 від 21.11.2014, №135 від 24.11.2014 та видані податкові накладні №125 від 10.11.2014, №140 від 11.11.2014, №162 від 12.11.2014, №163 від 12.11.2014, №261 від 19.11.2014, №281 від 20.11.2014, №303 від 21.11.2014, №323 від 24.11.2014.

Розрахунки між суб'єктами господарювання за надані роботи (послуги) проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 09.12.2014 на суму 94 000,00 грн., від 16.01.2015 на суму 120 000,00 грн., від 22.01.2015 на суму 100 000,00 грн., від 26.01.2015 на суму 158 980,02 грн., від 26.01.2015 на суму 241 020,00грн.

У бухгалтерському обліку дані операції відображені бухгалтерськими проводками Дт20-Кт631 у сумі 183 154 грн.; Дт 23 - Кт 631 у сумі 53 030 грн. та Дт 64 Кт 631 у сумі 107 236,80 грн.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, всі надані до перевірки первинні документи складені у повній відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та не суперечать вимогам ПК України. Достовірних, належних і переконливих доказів, що первинні документи і податкова звітність ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» є дефектними або підробними та містять неправдиву, недостовірну інформацію перевіряючими в акті перевірки не наведено.

Придбаний у контрагентів товар оприбуткований позивачем шляхом здійснення записів у відповідних бухгалтерських документах, що не заперечується податковим органом.

Крім того, позивачем надані письмові пояснення щодо фактичного використання придбаних товарів у своїй господарській діяльності.

Отже, поставлений товар та отримані послуги були своєчасно та в повному обсязі оприбутковані ТОВ «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» на підставі видаткових та податкових накладних, оплачений та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що в свою чергу призвело до змін в активах підприємства та його зобов'язаннях і реально спричинило зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі і за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Судом встановлено, що на дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій безпосередній контрагент позивача - ТОВ «ІМПЕРІАЛ БРЕНД» був зареєстрованим уповноваженими органами як суб'єкт господарювання, взятий податковим органом на облік як платник податків, в том числі ПДВ, а також в ЄДР відсутні записи про відсутність підприємства за місцем реєстрації.

Також, суд зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Тому, посилання контролюючого органу в акті перевірки (арк. 9) на сумнівного контрагента в ланцюгу постачання є безпідставними.

Суд зазначає, що Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 по справі ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем вимог п.198.1, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), а тому податкове повідомлення-рішення від 13.03.2015 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 121 611,25 грн., в т.ч. 97 289,00 грн. за основним платежем та 24 322,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 13.03.2015 № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 121 611,25 грн., в т.ч. 97 289,00 грн. за основним платежем та 24 322,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІДРОСПЕЦМОНТАЖ» 243,23 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко