Справа № 2а-1192/10
Суддя: Скрипченко Д. М.
Дата ухвалення: 2010-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-1192/10
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.12.2010 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Суддя Томаківського районного суду Дніпропетровської області Скрипченко Д.М.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, про визнання незаконною відмови у виплаті та перерахуванні щомісячної доплати до пенсії дитині війни та про зобовязання здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, про визнання незаконною відмови у виплаті та перерахуванні щомісячної доплати до пенсії дитині війни та зобов'язання відповідача управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії, як дитині війни, за період часу з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. і з 1 січня 2009 року по день винесення постанови суду та виплатити недоплату надбавки до пенсії у розмірі між 30% від мінімальної пенсії за віком та фактично проведеними виплатами за вказаний період, та в подальшому, починаючи з дня розгляду справи щомісячно нараховувати і виплачувати позивачу пенсію з урахуванням щомісячної соціальної надбавки у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", мотивуючи наступним.

Позивач у справі, народився 14.11.1938 року і відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», як громадянин України, якому на день закінчення (2 вересня 1945 року ) Другої світової війни було менше 18-ти років, являється дитиною війни.

Вказаний вище Закон набрав чинності з 01.01.2006 року, і з цього часу він має правовий статус «дитина війни», що підтверджується копією паспорту та копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою.

У відповідності зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення (надбавки) до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Але за період дії Закону, тобто з 1 січня 2006 року надбавку до пенсії у такому розмірі він не отримував, а тому звернувся до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі з заявою про нарахування та виплату неотриманої надбавки до пенсії за період часу з 1 січня 2006 року і по теперішній час. Та отримав відмову з тих підстав, що нарахування та виплата надбавки у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за минулий час законодавчо не була врегульована, а при нарахуванні надбавки до пенсії дітям війни ( починаючи з 22 травня 2008 року і по теперішній час) управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі керується п.8 постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року «ОСОБА_2 питання соціального захисту окремих категорій громадян», згідно з якою щомісячне підвищення до пенсії дітям війни проводиться в таких розмірах: з 22 травня 48.10 грн., з 1 липня 48.2 грн. та з 1 жовтня 2008 року і далі 49.8 грн.

Але вказані вище розміри надбавки до пенсії є меншими, ніж 30 % мінімальної пенсії за віком, яка в період часу з травня до грудня 2008 р. становила від 482 грн. до 498 грн., а в 2009 році 498 грн., тобто місячний її розмір мав становити від 144,30 грн. до 149,30 грн., а не ту щомісячну суму надбавки, яку позивач фактично отримує.

Крім того, відповідач вважає, що за період часу до 28 травня 2008 року (коли була прийнята постанова Кабінету Міністрів №530) позивач взагалі не має права на отримання надбавки до пенсії.

Відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком позивач вважає неправомірною і такою, що порушує її право на отримання державної соціальної підтримки у вигляді надбавки. Позивач вважає, що має право на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року , потім з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року, а далі з 1 січня 2009 року і по теперішній час, бо відмова відповідача у виплаті надбавки до пенсії за вказаний час не грунтується на нормах чинного законодавства та не має правових підстав.

Посилання відповідача як на підставу відмови у нарахуванні позивачу надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком на статтю 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік та на п.41 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими вносилися зміни в Закон України «Про соціальний захист дітей війни» та призупинялась дія ст.6 вказаного вище Закону, є необгрунтованими та такими, що суперечать рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 9.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до вказаних вище рішень Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України /є не конституційними/ зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що стосувались виплат і надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Тому за період часу, в який Конституційним Судом України були прийняті рішення щодо підтвердження права дитини війни на отримання надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, тобто з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. позивач має право на отримання такої надбавки.

Крім того, слід враховувати, що після прийняття Конституційним Судом відповідних рішень, ніякі зміни до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносились і дія зазначеної статті на 2009 та 2010 роки не призупинялась.

Позивач також просить поновити строки звернення до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до ст.ст.99,100 КАСУ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАСУ.

Позивач вважає, що всі надбавки до пенсії відповідач повинен нарахувати і виплачувати йому самостійно та відповідно до вимог чинного законодавства без додаткового його звернення з будь якими заявами. До того ж, він людина похилого віку, має незадовільний стан здоровя, низький рівень матеріального забезпечення, що не дозволяє йому здійснювати передплату офіційних періодичних видань та бути усвідомленим відносно рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутності.

Окрім того, представник відповідача надав у відповідний строк заперечення на позов. Відповідно до ст. 183-2 КАС України вищевказані позовні вимоги можуть бути розглянуті в скороченому провадженні.

В поданих суду письмових запереченнях відповідач просить відмовити в задоволенні позову, через повну його безпідставність, мотивуючи тим, що відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції цього Закону від 28.12.2007 р., дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення в розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Однак в самому Законі не було визначено величини мінімальної пенсії за віком для здійснення розрахунків відповідного підвищення особам, які мають статус «Діти війни». Отже, за відсутності чітко регламентованого механізму призначення пенсійних виплат, Пенсійний фонд не має права самостійно обирати методику розрахунків пенсійних виплат.

Відповідач також посилається на ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом , здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Розпорядником бюджетних коштів є Державне казначейство України. Бюджет Пенсійного Фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Отже у зобовязаннях виплатити підвищення передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», до врегулювання цього питання на законодавчому рівні, органи Пенсійного фонду України, зокрема Управління не є належним відповідачем.

Відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» чинного з 01.01.2008 року, всім пенсіонерам, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний захист дітей війни» проведено перерахунок пенсії, такий перерахунок з урахуванням щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого вищевказаним Законом, у розмірі 47,00 грн. проведено й позивачеві.

Суддя, дослідивши письмові докази та розглянувши матеріали даної справи, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач має правовий статус «дитина війни», що підтверджується копією паспорту та копією пенсійного посвідчення з відповідною відміткою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення (надбавки) до пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

За період дії Закону, надбавку до пенсії у такому розмірі він не отримував, а тому звернувся спочатку до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі із заявою про нарахування та виплату йому неотриманої надбавки до пенсії за період часу з 1 січня 2006 року і по теперішній час. Але отримав відмову 27.10.2010р.

Суддя вважає дану відмову безпідставною, виходячи з наступного.

Після прийняття Конституційним Судом України рішень від 09.07.2007 р. та від 22.05.2008 р. відповідач зобовязаний був самостійно, без будьякого втручання позивача, провести перерахунок пенсії та здійснити виплати у розмірах, передбачених законом, оскільки рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими.

На 2007 рік статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено згідно пункту 12 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року № 489-V з урахуванням статті 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року, згідно якої підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни». Однак Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», щодо зупинення дії на 2007 рік ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність. Тобто, з дня визнання Конституційним судом неконституційними норм Закону «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ці норми Закону втратили чинність, і саме з цього часу /з 9 липня 2007 року/ особам, які мають статус дитини війни, поновлено право на отримання щомісячної надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008 року визнано неконституційними положення п.п. 41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо викладення положень ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в новій редакції. І таким чином, було відновлено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Протягом 2009 та 2010 років зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не змінювався, розмір підвищення до пенсії дітям війни не коригувався, тобто на час розгляду справи Законом України „Про Державний бюджет України на 2010 рік не призупинено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, а тому відповідач був зобовязаний виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірах, як визначено ст.6 цього Закону. Проте, будь-яких дій з цього приводу відповідач не здійснював.

Посилання відповідача на Постанову КМУ №530 від 28.05.08 р. «ОСОБА_2 питання соціального захисту окремих категорій громадян» щодо виплати надбавки до пенсії у розмірах , вказаних в названій постанові є необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та Конституції України.

Постанова Кабінету Міністрів є підзаконним актом і не відповідає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто видана в порушення ст.8 Конституції України, в якій зазначено принципи верховенства права. Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Також суддя вважає необгрунтованими посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті позивачу надбавки до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, невизначенність на законодавчому рівні порядку та механізму виплат у вказаному вище розмірі, оскільки рішення і висновки Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Крім того, саме на органи Пенсійного фонду України покладено обовязок щодо перерахування та виплати пенсії з відповідним підвищенням.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обгрунтування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач також має право на звернення до суду за захистом порушеного такого права та в той же час, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Відповідно до положень частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

30 липня 2010 року набрали чинності зміни до КАС України. В частину 2 статті 99 КАС внесено зміни, відповідно до яких для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатись спірними.

Відповідно до ст. 100 КАС України, в редакції з 30.07.2010 року, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов, в якому, в тому числі, заявлені вимоги про перерахунок та виплату підвищення до пенсії за період 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. і з 1 січня 2009 року по день винесення постанови суду, подано до суду 25.11.2010 р., тобто після внесення змін до КАС України, яким встановлено строки звернення до суду.

Позивачем не зазначено поважні причини, що перешкоджали йому звернутися до суду з позовом у строки, які визначено ст.ст. 99, 100 КАС України та не зазначив якими доказами це підтверджується. Як вбачається із заявлених вимог щодо поновлення пропущеного строку, позивач вважає, що пропущено з поважних причин, бо всі надбавки до пенсії відповідач повинен нарахувати і виплачувати йому самостійно та відповідно до вимог чинного законодавства, без додаткового звернення з будь-якими заявами. Окрім того, зазначає також причиною пропущення строку: похилий вік, низький рівень матеріального забезпечення, а також обмежене коло засобів масової інформації, що оприлюднили рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року.

Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 було опубліковано в Офіційному віснику України 27.07.2007 року, рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 було опубліковано в Офіційному віснику України 06.06.2008 року. Офіційний вісник України є загальнодоступним друкованим засобом інформації для всіх громадян. Тому позивач мав дізнатись про порушення своїх прав з моменту опублікування зазначених вище Рішень Конституційного Суду України, якими було відновлено право на отримання надбавки до пенсії.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України та враховуючи час звернення до суду позивача з позовом, суддя приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу недоотримані суми щомісячної надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, за період з 25 травня 2010 р. по день ухвалення рішення судом, з урахуванням фактично проведених виплат за вказаний період часу. Таким чином, позовні вимоги позивача за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008 р., за 2009 р. та з 01.01.2010 р. по 24.05.2010 р. підлягають залишенню без розгляду.

Що стосується вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити подальше коригування державної та додаткової пенсії йому у відповідності зі ст.6 Закону України„Про соціальний захист дітей війни, то в цій частині необхідно відмовити, з огляду на наступне: відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким є неможливим прийняття судом рішення, щодо захисту прав і інтересів осіб на майбутнє.

Пенсійний фонд України діє відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення щодо призначення донарахування перерахунку пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Тому Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області є належним відповідачем по даній справі.

Згідно п.п.1,2 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного та керуючись рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, №19-рп від 09.09.2010 року, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 9, 11,19,20, 99, 100, 107,121,160-163, 183-2 КАС України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позовні вимоги в частині зобовязання управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області здійснити нарахування та забезпечити виплату надбавки до пенсії ОСОБА_1, як дитині війни, за період часу з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., за 2009 рік, та з 01.01.2010 р. по 24.05.2010 р. - залишити без розгляду.

Визнати протиправною бездіяльність та незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області у здійсненні виплати та перерахунку надбавки до пенсії ОСОБА_1, як дитині війни, у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, за період з 25 травня 2010 року по 15 грудня 2010 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області здійснити нарахування та забезпечити виплату надбавки до пенсії ОСОБА_1, як дитині війни, за період часу з 25 травня 2010 року по 15 грудня 2010 року відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у розмірі різниці між 30% від мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично проведених виплат за вказаний період часу.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3 грн. 40 коп .

В решті позовних вимог відмовити.

Копію постанови невідкладно направити сторонам у справі.

порядку до адміністративного апеляційного суду Дніпропетровської області.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції, прийнята у скороченому провадженні, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_2