Справа № 2а-2113/08/0770
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 р. Справа № 20387/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Старунського Д.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хустської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 12 вересня 2008 року № /0 про визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 5270,00 грн. та винести попередження службовим особам ОДПІ про невідповідність займаним посадам.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок) та не є платником ПДВ, оскільки відповідач зобовязаний був анулювати реєстрацію платника ПДВ у відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість», а відтак, відсутні підстави для подання декларацій з ПДВ, проведення-перевірки як платника ПДВ та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2008 року закрито провадження в частині позовних вимог про винесення попередження про невідповідність займаним посадам службових осіб Хустської ОДПІ.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказана постанова мотивована тим, що оскільки позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, реєстрація не анульована, відповідно, на нього поширюються положення Закону «Про податок на додану вартість», у відповідності до норм якого платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Відтак, накладення штрафних санкцій на позивача здійснено відповідачем у відповідності до чинного законодавства України, яке регулює дані відносини.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Представник Хустської ОДПІ в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, вважає постанову суду першої інстанції законною та обгрунтованою, просить залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення апелянта та представника Хустської ОДПІ, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований як платник податку на додану вартість з 14.10.1997 року, 14.10.1997 року Хустською ОДПІ видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 631007788.

З 1 липня 2005 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування за єдиним податком у відповідності до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Посадовими особами відповідача здійснено невиїзну документальну перевірку своєчасності подання податкової звітності позивача.

За результатами проведеної перевірки Хустською ОДПІ складено Акт перевірки № 1100/17 від 06.08.2008 року, яким встановлено, що позивачем порушено п.п. 7.8.1, п.п. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7, п. 10.1, п. 4 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, позивачем не подано податкову звітність по ПДВ за IV квартал 2005 року, 2006 рік в цілому, 2007 рік в цілому та січень - червень 2008 року.

На підставі вищезазначеного Акту перевірки Хустською ОДПІ 12 вересня 2008 року прийнято податкове повідомлення - рішення № /0, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5270,00 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що податковий орган прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі вимог чинного законодавства.

Проте, колегія суддів з обґрунтованістю такого висновку погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.2 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку. Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 14.10.1997 року.

Підпунктом «в» п. 9.8 статті 9.8 цього Закону (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадку, якщо особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин.

Відповідно до п. 25.2 Наказу Державної податкової адміністрації від 01.03.2000 року, № 79 «Про затвердження Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах "б" - "ґ" цього пункту, здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу. Податковий орган зобов'язаний прийняти самостійне рішення про анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах "в" - "г" цього пункту.

При цьому, згідно пункту 25.2.1 Наказу, органи державної податкової служби здійснюють постійний моніторинг платників податку на додану вартість, які включені до Реєстру та приймають рішення про анулювання реєстрації відповідних платників податку на додану вартість у разі існування підстав, визначених у підпунктах "б" - "ґ" пункту 25 цього Положення.

Таким чином, системний аналіз пункту 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 25 Наказу Державної податкової адміністрації від 01.03.2000 року, № 79 «Про затвердження Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість» дозволяє зробити висновок про те, що ними передбачено декілька випадків анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. При цьому, ініціювати цю процедуру може як податковий орган, так і сам платник податку. Як вбачається із вказаних норм, анулювання реєстрації виключно за добровільним рішенням платника передбачено лише п.п. «а» п. 9.8 Закону та п.п. «а» п. 25 Положення № 79. В решті випадків анулювання свідоцтва може проводитися як з ініціативи самого платника, так і податкового органу. А у випадках, передбачених п.п. «в» - «г» п. 9.8 Закону, при відсутності добровільного рішення платника податку, податковий орган зобовязаний прийняти самостійне рішення про анулювання реєстрації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вона підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2009 року в справі № 2а-2113/08 скасувати та прийняти нову про задоволення позову.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 12 вересня 2008 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий : О.Б. Заверуха

Судді : Д.М. Старунський

ОСОБА_2