Справа № 813/3281/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року 11 год. 43 хв. Справа № 813/3281/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - cудді Сакалоша В.М.

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Копко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Андрейчука Віктора Григоровича - начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби Безпеки України (Відповідач 1), до Андрейчука Віктора Григоровича - начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області (Відповідач 2), та до Управління Служби безпеки України у Львівській області (Відповідач 3), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.08.2015 року, просить суд визнати:

- протиправними дії Андрейчука Віктора Григоровича - начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області, який листом № 62/21/п-66-п/11 від 17.12.2014 року відмовив у наданні інформації позивачу на запит від 12.12.2014 року щодо мети зберігання з 1997 року по 2014 рік в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області № 2071від 02.07.1997 року та копії документів, що містять запитувану інформацію;

- протиправною бездіяльність Служби безпеки України, якою не повідомлено позивача про скерування його запиту до Управління Служби безпеки України у Львівській області;

- протиправною бездіяльність начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області Андрейчука В.Г., яким проігноровані вимоги ст.ст. 19, 32,34,40 Конституції України, ст.ст. 5,10,14,22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ін. при відмові листом № 62/21/п-66-п/11 від 17.12.2014 року у наданні інформації позивачу на запит від 12.12.2014 року щодо мети зберігання з 1997 року по 2014 рік в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області № 2071від 02.07.1997 року та копії документів, що містять запитувану інформацію, в наслідок чого порушені права позивача на інформацію.

Також просить зобов'язати Службу безпеки України надати повну і об'єктивну інформацію на запит на інформацію від 12.12.2014 року щодо мети зберігання з 1997 року по 2014 рік в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області № 2071від 02.07.1997 року та копії документів, що містять запитувану інформацію.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2014 року звернувся з запитом на інформацію до СБ України з проханням надати інформацію щодо мети зберігання з 1997 року по 2014 рік в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області № 2071 від 02.07.1997 року та копій документів, що її підтверджують. 19.01.2015 року отримав з УСБУ у Львівській області за підписом начальника управління Андрійчука В.Г. лист № 62/11/2-п-66-п/11 від 17.12.2014 року в якому з посиланням на доручення керівництво СБ України, його повідомлено, що інформація стосовно правових підстав зберігання у його справі висновку УСБУ у Львівській області № 2071 від 02.07.1997 року та наказних вимог на підставі яких він у ній зберігається, УСБУ у Львівській області було доведено до відома позивача листом 62/11/2-п-14-п/п. В той же час, СБ України, у встановленому законом порядку, не повідомило позивача про скерування його запиту на інформацію до УСБУ у Львівській області. А Андрійчук В.Г. у листі № 62/11/2-п-66-п/11 не надав відповіді позивачу відповіді стосовно мети зберігання в його особовій справі висновку, натомість послався на правові підстави такого зберігання.

На думку позивача, наведені ним доводи свідчать про протиправну бездіяльність СБ України у не повідомлення його про скерування запиту на інформацію в УСБУ у Львівській області, про протиправну бездіяльність начальника УСБУ у Львівській області у ненаданні відповіді по суті запиту позивача, тощо. Вважає що СБ України зобов'язано надати йому конкретну відповідь на поставлені у запиті питання.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Пояснив, що дії СБУ та начальника УСБУ у Львівській області є правомірними, оскільки запит ОСОБА_1 був вчасно розглянутий із наданням йому належної відповіді, а права позивача відповідачами не порушувались.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши надані докази, оглянувши в судовому засіданні матеріали, суд прийшов до наступного.

Відносно ОСОБА_1, який проходив службу в Службі безпеки України, на підставі наказу начальника УСБУ у Львівській області від 25.05.1997 року, проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок № 2071 від 02.07.1997 року. Тобто документ який є носієм певної інформації. А правовідносини між позивачем і відповідачами, які стосуються предмету спору, виникли за результатами його запитів і звернень з метою отримати у встановленому законодавством порядку інформацію щодо своєї особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-XII (в редакції від 13.11.1992 року, чинною на момент складення висновку № 2071 від 02.07.1997 року), під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про інформацію», інформація про особу - це сукупність документованих або публічно оголошених відомостей про особу.

Основними даними про особу (персональними даними) є: національність, освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Джерелами документованої інформації про особу є видані на її ім'я документи, підписані нею документи, а також відомості про особу, зібрані державними органами влади та органами місцевого і регіонального самоврядування в межах своїх повноважень.

Забороняється збирання відомостей про особу без її попередньої згоди, за винятком випадків, передбачених законом.

Кожна особа має право на ознайомлення з інформацією, зібраною про неї.

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.3 цього Закону право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Щодо обмеження доступу в отриманні інформації, то ці питання регулюються ст. 6 Закону. Згідно положень вказаної статті інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

2. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

3. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

4. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

5. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

6. Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

7. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

2. Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

3. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

До обов'язків розпорядника інформації згідно ст.14 Закону належить:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Строк розгляду запитів на інформацію регламентується ст. 20 Закону. Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Стосовно питань відмови або відстрочки у наданні відповіді на запит, Закон, відповідно до ст. 22 зазначає наступне.

1. Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

2. Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

3. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

4. У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

5. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

6. Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

7. У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв'язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.

Як вбачається зі змісту доданого до позовної заяви листа до СБУ України, у ньому висловлено прохання надати інформацію щодо мети зберігання з 1997р. по 2014р. в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області №2071 від 02.07.1997 р. та надання копій документів, що їх підтверджують.

Означений позивачем запит на інформацію надійшов на адресу СБУ 12.12..2014 року та зареєстрований в день надходження за вх.№П-855-П. В подальшому, з урахування запитуваної інформації, запит ОСОБА_1 направлений до Управління СБУ у Львівській області (супровідний УРДЗК СБУ від 12.12.2014р. №22/4/П-855-П/45). При цьому дане рішення прийнято відповідно до припису п.3.1 Інструкції про порядок забезпечення доступу до публічної інформації, затвердженої наказом Центрального Управління СБ України №231 від 14.06.2011 року (зареєстрованої в МЮУ 12.07.2011 р. №851/19589), згідно якого, запит на інформацію, що надійшов на адресу Центрального Управління, приймається, реєструється та в день отримання запиту подається співробітника підрозділу УРДЗК на розгляд уповноваженим підрозділам ЦУ, органам та закладам за підписом керівництва відділу розгляду звернень громадян УРДЗК.

У свою чергу, відповідно до ст.9 Закону України «Про Службу безпеки України», систему Служби безпеки України складають Центральні управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, органи військової контррозвідки , військові формування , а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України. Частина 2 ст 10 Закону України «Про Службу безпеки України», Центральне управління СБУ видає положення, накази, розпорядження, інструкції, дає вказівки, обов'язкові для виконання у системі СБУ.

Водночас, відповідно до п.п.3.3, 3.4 вказаної Інструкції: запити на інформацію, що надійшли на адресу органів та закладів, приймаються, реєструються та в день отримання запиту подаються ділянками доступу до інформації на доповідь керівництву органів та закладів. Розгляд по суті запиту на інформацію та підготовка відповіді здійснюються уповноваженим підрозділом ЦУ, органом та закладом. На виконання даної норми, означений запит ОСОБА_1 зареєстрований в Управління СБУ у Львівській області 12.12.2014р. за вх. №П-66-п.

В подальшому, а саме 17.12.2014 року регіональним органом безпеки ОСОБА_1 надана відповідь за реєстр. № 62/11/2-п-66-П/11 із роз'ясненням правових підстав зберігання у особовій справі ОСОБА_1 висновку за результатами службового розслідування за реєстр. №ВБ-321 від 20.06.1997 року (вх.№2071 від 02.07.1997р. ), зокрема, у відповідності до п.8.6 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у СБУ, затвердженої Наказом СБУ 16.07.2008 №547 (зареєстровано в МЮУ 01.08.2008р. за №709/15400). Примірник даного нормативно-правового акту, наданий ОСОБА_1 листом відповіддю від 11.04.2014 року за вих. №62/11/2/П-11-п.

Водночас, 17.12.2014 року за вих. №62/11/2-4767 Управління СБ України на виконання доручення керівництва СБУ, зазначеного у супровідному № 22/4/П-855-П/15 від 12.12.2014 року , скерована копія відповіді наданої ОСОБА_1 за реєстр. №62/11/2-П-66-п/11 від 17.12.2014 року.

При розгляді вказаного запиту на інформацію ОСОБА_1 Службою безпекою України, начальником УСБ у Львівській області Андрійчуком В.Г. було вчинені дії для дотримання вимог ст.ст. 5,10,13,14,22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». За результатами розгляду, у встановлений ст.20 вказаного Закону терміни, була надана відповідь та повідомлено автора про правові підстави прийнятого рішення.

Проте, СБ України було допущено порушення вимог ч. 3, ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якої, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Стосовно мети і правових підстав зберігання висновку стосовно позивача, суд зазначає наступне.

За визначенням - мета, є одним з елементів поведінки і свідомою діяльності.

Зберігання в особовій справі полковника ОСОБА_1 висновку УСБУ у Львівській області №2071 від 02.07.1997 р., відноситься до діяльності СБ України, як правоохоронного органу спеціального призначення, його органів, установ, посадових осіб, тощо. Вказана діяльність регламентується Конституцією України, та Законами України «Про Службу Безпеки України», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про контррозвідувальну діяльність», відповідні нормативно-правові акти, прийняті в межах Конституції і чинного законодавства. Тобто метою цієї діяльності є насамперед дотримання положень Конституції України та вимог чинного законодавства, зокрема і Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Службі безпеки України, затвердженого наказом СБ України № 547 ( зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.08.2008 року № 709/15400), про що позивачу повідомлялось.

З огляду на наведене, дії Служби безпеки України, за виключенням не направлення позивачу повідомлення запиту до УСБУ, начальника УСБ України у Львівській області Андрійчука В.Г. вчинені при дотриманні та у відповідності до норм законодавства України в сфері інформаційних відносин, є правомірними та лежать виключно в межах компетенції органів безпеки і вчинені у відповідності до положень ст.ст. 19, 32, 34, 40 Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідачів є правомірними, оскільки вчинені у метод та спосіб відповідно до вимог чинного законодавства та Конституції України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо неповідомлення ОСОБА_1 про скерування його запиту п-66-п від 12.12.2014 року до УСБ України у Львівській області.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.