Справа № 820/2641/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 р.Справа № 820/2641/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання - Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Дімант плюс" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015р. по справі № 820/2641/15

за позовом Приватного підприємства "Дімант плюс"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про визнання неправомірними дій з проведення перевірки та скасування повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство "Дімант плюс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області по проведенню позапланової виїзної перевірки ПП «ДІМАНТ ПЛЮС» (податковий номер 38631366) за липень 2014 року, результат якої оформлений актом №5105/20-30-22-03/38631366 від 21.11.2014; скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 04.12.2014, винесене відносно приватного підприємства «ДІМАНТ ПЛЮС» (податковий номер 38631366).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року було скасовано наказ ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.11.2014 року № 2289 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Дімант Плюс", однак не зважаючи на зазначені обставини контролюючим органом було проведено перевірку ПП "Дімант Плюс", за результатами якої складено Акт № 5105/20-30-22-03/38631366 від 21.11.2014 року. На підставі даного акту, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2014 року. Позивач зазначає, що складений акт та спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам діючого законодавства, чим порушує права та законні інтереси товариства.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року в задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Дімант плюс" відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 75.1.1 ст. 75, п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, ст.ст. 7-11, 72, 159 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ПП "Дімант Плюс" зареєстроване 22.03.2013 року № 0055316 Харківським міським управлінням юстиції за адресою: 61098, м. Харків, вул. Барикадна, 53 та перебуває на податковому обліку в ДПІ Дзержинського району м. Харкова, код ЄДРПОУ.

Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області було винесено наказ від 12.11.2014 року № 2289 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Дімант Плюс" /а.с. 10/.

В подальшому, відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року по справі № 820/18621/14 за адміністративним позовом ПП "Дімант Плюс" до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про визнання дій неправомірними та скасування наказу від 12.11.2014 року № 2289, у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с. 11-13/.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року було скасовано в частині відмови у скасуванні наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.11.2014 року № 2289 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Дімант Плюс", податковий номер 38631366. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. Скасовано наказ ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.11.2014 року № 2289 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП "Дімант Плюс", податковий номер 38631366. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року по справі № 820/18621/14 залишено без змін /а.с. 14-17/.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 12.11.2014 року № 2289 та направлення на перевірку від 12.11.2014 року № 2554, фахівцями податкового органу проведено позапланову документальну виїзну перевірку ПП "Дімант Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Укрторгтрансінвест" (код 38280479), їх реальності та повноти відображення в обліку за період липень 2014 року /а.с. 18-25/.

ПП "Дімант Плюс" вручено запит 26.09.2014 року від 19.09.2014 року № 15179/10/20-30-15-01-28 про надання пояснень та їх документального підтвердження. Відповідно до відповіді позивача від 30.09.2014 року № 1 документального підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Укрторгтрансінвест" за липень 2014 року не було.

Податковим органом здійснено вихід на адресою позивача, однак посадові особи були відсутні, про що складено акт відсутності посадових осіб від 12.11.2014 року № 3223. Копія наказу від 12.11.2014 року № 2289 та направлення на перевірку від 12.11.2014 року № 2554 було вручено представнику ПП "Дімант Плюс", який діяв на підставі довіреності від 10.11.2014 року.

За результатами проведеної перевірки було складено акт № 5105/20-30-22-03/38631366 від 21.11.2014 року, у висновках якого зазначені наступні порушення, а саме:

- ст. 44, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2014 року на суму 10075,00 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету в розмірі 10075,00 грн. за липень 2014 року.

В подальшому, Дзержинської ДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області було винесено податкове повідомлення - рішення № від 04.12.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 10075,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2518,75 грн. /а.с. 26/.

На податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2014 року позивачем було подано скаргу від 10.12.2014 року до Головного управління Міндоходів у Харківській області. Відповідно до рішення ГУ Міндоходів у Харківській області від 09.02.2015 року № 1069/10/20-40-10-04-17, скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення без змін /а.с. 27-36/.

Також ПП "Дімант Плюс" було подано скаргу від 17.02.2015 року до Державної фіскальної служби України на зазначене податкове повідомлення - рішення. Відповідно до рішення ДФС від 10.03.2015 року № 4791/6/99-99-10-01-01-25, податкове повідомлення- рішення № від 04.12.2014 року залишено без змін /а.с. 37-45/.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області по проведенню позапланової перевірки позивача за липень 2014 року здійснені в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством. Під час розгляду справи позивачем до суду не надано первинних документів, з аналізу яких можна дійти висновку про правомірність дій позивача щодо формування податкових зобов'язань та податкового кредиту щодо взаємовідносин з ТОВ "Укрторгтрансінвест".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, зазначено, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією ВСУ, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Зазначене узгоджується з приписами статті 67 Конституції України, відповідно до яких кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом. Тому процедурні порушення, допущені контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки, не можуть бути обставиною, яка звільняє платника податків від відповідальності за невиконання його податкового обов'язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області по проведенню позапланової перевірки позивача за липень 2014 року здійснені в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу, та як наслідок правомірність визначення позивачу суму грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів, бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до складу витрат, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП "Дімант Плюс" (Орендатор) та ВАТ "Укрторгтрансінвест" (орендодавець) укладено договір оренди навантажувальної техніки № 0104/14-п /а.с. 94-96/.

Відповідно до умов зазначеного договору, а саме п. 1.1, орендодавець передає орендатору на правах оренди навантажник фронтальний ТО-30, призначений для навантаження-розвантаження предметів, які можливо підняти та перемістити в потрібне місце згідно з технічними можливостями навантажувача; п. 2.1. строк дії договору оренди встановлено до 31 жовтня 2014 року; п. 4.1, вартість оренди навантажувальної техніки в місяць складає 60450,00 гривень з урахуванням ПДВ. Розрахунок здійснюється безготівково в гривнях шляхом перерахунку коштів на рахунок орендодавця.

На підтвердження виконання умов договору, позивачем надано акт здачі-приймання навантажника в оренду від 01.04.2014 року, акт надання послуг № 520 від 31.07.2014 року, податкову накладну від 31.07.2014 року № 187 та платіжні доручення № 129 від 10.09.2014 року, № 117 від 26.08.2014 року, № 114 від 22.08.2014 року та № 99 від 28.07.2014 року /а.с.94-100, 110-110в/.

При цьому, позивачем не надано доказів наявності товарів, які підлягали переміщенню, бухгалтерського обліку цих товарів, в тому числі по складу, та доказів на підтвердження того, що на підприємстві працюють робочі, які мають відповідну кваліфікацію для роботи з навантажником та керування ним, що передбачено п. 3.2.3 Договору оренди /а.с. 94/. Також не надано доказів оприбуткування орендованого майна в бухгалтерському обліку.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність акту надання послуг не може підтверджувати використання майна у власній господарській діяльності.

В матеріалах справи міститься акт здачі-приймання від 31.08.2014 року, з якого вбачається, що ПП "Дімант Плюс" (орендатор) передав, а ВАТ "Укрторгтрансінвест" (орендодавець) прийняв по закінченню строку оренди 1 дизельний автонавантажник ТО-30.

Проте, відповідно до банківської виписки по картці розрахунку здійснених між позивачем та його контрагентом ВАТ "Укрторгтрансінвест" та платіжних доручень, оплати по договору оренди автотранспортного засобу відбувались і після закінчення договору та повернення арендованого майна, а саме 10.09.2014 року /а.с. 109, 110/. Вмотивованих пояснень з цього приводу в ході розгляду зазначеної справи позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що оскільки зобов'язання по оренді припинились, то відсутні підстави для сплати орендної плати за майно, яке не використовується платником у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що видаткові накладні, надані позивачем в підтвердження подальшої реалізації щебня покупцю, не підтверджують використання орендованого навантажника для переміщення цього щебня.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано документів як доказів того, що відображені ним в податковому обліку витрати дійсно мали місце за наслідками здійснення реальної господарської діяльності, що такі витрати обумовлені обєктивними потребами здійснення господарської операції. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між необхідністю понесення спірних витрат, отриманих внаслідок цього якогось конкретного результату та досягнення завдяки цьому певної економічної мети.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що договір, укладений з ТОВ "Укртрансінвестсервіс" було здійснено поза межами звичайної господарської діяльності позивача, а вчинені господарські операції викликають сумнів в їх реальності, доцільності та відповідності дійсному економічному змісту з метою реального одержання прибутку позивачем, в свою чергу, також не надано доказів дотримання засад розумності та добросовісності у спірних взаємовідносинах. Відтак, спірний правочин не може бути визнаний судом законною підставою для формування податкового кредиту з ПДВ.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені обставини свідчать про те, що висновки податкового органу про неможливість формувати позивачем податкового кредиту по ПДВ за період, що перевірявся, у зв'язку з відсутністю доказів фактичного виконання наданих послуг щодо ТОВ "Укртрансінвестсервіс", на підставі якого винесене оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є правомірними.

Доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, що відповідно п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України факт ненадання документів, що підтверджують показники податкової звітності, до закінчення перевірки, слід кваліфікувати як відсутність таких документів на час складання податкової звітності.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберіганням яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу. При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як свідчать матеріали справи, як під час перевірки, так і під час розгляду справи судом, позивачем не надано первинних документів, з аналізу яких можна дійти висновку про правомірність дій позивача щодо формування податкових зобов'язань та податкового кредиту щодо взаємовідносин з ТОВ "Укрторгтрансінвест".

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 10075,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2518,75 грн. щодо контрагента ТОВ "Укрторгтрансінвест" є обґрунтованим та прийнятим в межах повноважень та у спосіб передбачений діючим законодавством.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 року по справі № 820/2641/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Дімант плюс" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2015р. по справі № 820/2641/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 20.08.2015 року.