Справа № 800/293/15
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 серпня 2015 року справа № П/800/293/15

Суддя Вищого адміністративного суду України Ємельянова В.І., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із адміністративним позовом до Президента України в якому просив:

1) визнати Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» таким, який є перепоною в доступі до правосуддя, тобто антиконституційним;

2) зобов'язати Президента України звернутися до Конституційного Суду України щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»;

3) визнати бездіяльність Президента України, як гаранта Конституції та Законів України під час підписання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»;

4) зобов'язати Президента України відкликати свій підпис від Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»;

5) зобов'язати Президента України накласти вето на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»;

6) зобов'язати Президента України призначити референдум щодо прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»;

7) зобов'язати Президента України ініціювати питання перед Верховною Радою України щодо внесення змін до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Вважаю, що адміністративний позов в частині вимог ОСОБА_1 про визнання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» антиконституційним та зобов'язання Президента України звернутися до Конституційного Суду України щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 171-1 Кодексу адміністративного суду України (далі - КАС України) встановлено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Правила цієї статті поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України.

У пункті 1 частини третьої статті 17 цього Кодексу зазначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких, зокрема, належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України.

Згідно з частиною першою статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Повноваження Конституційного Суду України визначені в статті 13 Закону України від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України», у пункті 1 якої зазначено, що Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до статті 15 цього Закону підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність Конституції України; порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що невідповідність Конституції України актів Верховної Ради України, як і порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Президента України під час підписання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання Президента України відкликати свій підпис від Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання Президента України накласти вето на вказаний Закон, зобов'язання Президента України призначити референдум щодо прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання Президента України ініціювати питання перед Верховною Радою України щодо внесення змін до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», також не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 18 КАС України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України передбачені статтею 1711 КАС України, згідно з частиною першою якої правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує дії та бездіяльність Президента України при підписанні Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

Процедура набрання законом чинності, що включає стадію його підписання, передбачена статтею 94 Конституції України, відповідно до якої закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України.

Президент України протягом п'ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду.

У разі якщо Президент України протягом встановленого строку не повернув закон для повторного розгляду, закон вважається схваленим Президентом України і має бути підписаний та офіційно оприлюднений.

Якщо під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою України не менш як двома третинами від її конституційного складу, Президент України зобов'язаний його підписати та офіційно оприлюднити протягом десяти днів. У разі якщо Президент України не підписав такий закон, він невідкладно офіційно оприлюднюється Головою Верховної Ради України і опубліковується за його підписом.

Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

При цьому, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в частині першій статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів та Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконують владних управлінських функцій, а реалізовують свої повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції, не поширюється на спори про визнання протиправними дій та бездіяльності при прийнятті законів чи їх підписання.

При підписанні законів Президент України здійснює процедуру законодавчого процесу, а не управлінські функції. Такий висновок ґрунтується на Рішенні Конституційного Суду України від 11 березня 2003 року №6-рп/2003, згідно якого підписання закону чи накладення вето є конституційно-правовою формою участі Президента України в законодавчому процесі.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачами і саме при здійсненні ними чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим позивачу необхідно відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Президента України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 106, 109, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі до Президента України про визнання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» антиконституційним та зобов'язання звернутися до Конституційного Суду України щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд такої справи відноситься до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Президента України про визнання бездіяльність під час підписання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання відкликати свій підпис від Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання накласти вето на вказаний Закон, зобов'язання призначити референдум щодо прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», зобов'язання ініціювати питання перед Верховною Радою України щодо внесення змін до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Ємельянова