Справа № 363/2166/15-а
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"17" серпня 2015 р. Справа № 363/2166/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування Оболонського району м. Києва сержанта міліції ОСОБА_4 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що постановою відповідача його без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 грн., а тому порушує питання про скасування даної постанови.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполіг на тому, що ОСОБА_5 дорожнього руху України не порушував і з діями працівника міліції не згоден. Подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки не перетинав. Доказів його винуватості відповідач не здобув.

Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 07 травня 2015 року близько 08 год. 10 хв. відповідачем складено протокол щодо позивача про порушення ним ОСОБА_5 дорожнього руху України, який того ж дня, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по проспекту Героїв Сталінграду перетнув подвійну суцільну лінію дорожньою розмітки.

Того ж дня, на місці вчинення правопорушення, щодо позивача винесено постанову згідно статей 283 і 284 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1.3 розділу 34 ОСОБА_5 дорожнього руху України подвійна суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію 1.3 перетинати заборонено.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи цю справу, суд зазначає, що згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом тощо.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі складеного протоколу вбачається, що при його підписані ОСОБА_3 застеріг, що ОСОБА_5 дорожнього руху України не порушував та не згодний з протоколом про адміністративне правопорушення.

Посилання на інші докази оскаржувана постанова не містить.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. В разі неподання доказів на пропозицію суду, справа вирішується на основі наявних доказів.

Зі справи встановлено, що з доказів згаданих у ст. 251 КУпАП, підставою до накладення адміністративного стягнення став лише протокол про адміністративне правопорушення, в якому містяться заперечення позивача.

Дані твердження позивача при складанні протоколу не перевірені й не спростовані.

Будь-які інші докази правомірності оскаржуваної постанови згідно вимог ст. 71 КАС України відповідачем суду не представлено.

При перевірці судом постанови відповідача достатні докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, стосовно порушення позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху України не подано, а тому оскаржувану постанову не можна вважати правомірною.

За таких обставин, правомірність і законність прийняття оскаржуваної постанови в судовому засіданні не доведена.

Крім того, відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

До переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, не відносяться правопорушення передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, яке є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, як притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відтак винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення є порушенням процесуальних прав позивача, закріплених у КУпАП, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи позивача щодо відсутності у відповідача повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки згідно вимог ст. 222 та ч. 2 ст. 255 КУпАП відповідач є уповноваженою посадовою особою органів внутрішніх справ на складання протоколів та розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відтак судом встановлено підстави для частково задоволення позову і захисту прав позивача.

На підставі викладеного і керуючись статтями 160-163 і 171-2 КАС України,

постановив:

адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування Оболонського району м. Києва сержанта міліції ОСОБА_4 серії ПС1 №942437від 07 травня 2015 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_3 - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя