Справа № 2а-2629/10/0970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2011-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2011 р. Справа № 35549/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Старунського Д.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Ткач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області, Державного комітету України із земельних ресурсів про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області, Державного комітету України із земельних ресурсів в якому просив: поновити його на роботі в структурі Державного комітету із земельних ресурсів; стягнути в солідарному порядку з Державного комітету України із земельних ресурсів та Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2010 року до дня поновлення на роботі; стягнути в солідарному порядку з Державного комітету України із земельних ресурсів та Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що з 01.07.2008 року він працював на посаді заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Івано-Франківській області. 21.12.2009 року головою ліквідаційної комісії ОСОБА_2 його було попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади у зв'язку з ліквідацією Держземінспекції в Івано-Франківській області. На підставі поданої ним заяви від 19.02.2010 року, голова ліквідаційної комісії наказом № 51-к від 22.02.2010 року звільнив його з посади заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в області у порядку переведення до Головного управління Держкомзему в області, згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. Після виходу з лікарняного, на якому він перебував у період з 11.02.2010 року по 11.05.2010 року, він звернувся із заявою про прийняття на роботу до Головного управління Держкомзему в області. Однак, 17.06.2010 року отримав письмову відповідь на заяву про відмову у прийнятті на роботу мотивовану тим, що для звільнення особи за п. 5 ст. 36 КЗпП України необхідне клопотання власника того підприємства, установи, організації, куди працівник переводиться, а оскільки таке клопотання Головним управлінням Держкомзему в області до Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель не направлялось, то йому запропонували взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців головного управління Держкомзему в області на загальних підставах. Вважає, що протиправними діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн., а строк звернення до суду порушив з причини тривалого лікування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2010 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач був звільнений відповідно до норм чинного трудового законодавства України, оскільки позивача було звільнено у звязку з ліквідацією установи, а відтак, вимога позивача поновити його на попередній роботі є безпідставною. Суд першої інстанції також прийшов до висновку, що строк звернення до суду підлягає поновленню, він пропущений позивачем з поважних причин, оскільки позивач тривалий час хворів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що процедура звільнення по п. 5 ст. 36 КЗпП України була порушена, а відтак, він підлягає поновленню на роботі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

Представник відповідачів в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечила, вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення апелянта та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 160 КАС України постанова приймається, складається і підписується в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України визначено, що підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду першої інстанції була прийнята 19 жовтня 2010 року у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, проте вступна і резолютивна частини постанови підписана одним суддею, незважаючи на те, що в ній вказано про розгляд справи колегією у складі трьох суддів (а.с. 98). Повний текст постанови було складено 25 жовтня 2010 року, проте, вона була підписана двома суддями незважаючи на те, що в ній вказано про розгляд справи колегією у складі трьох суддів (а.с. 102).

З огляду на вимоги ст. 202 КАС України, колегія суддів вважає це підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Крім цього, колегія суддів також вважає, що приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про те, що звільнення позивача відбулося у відповідності з вимогами чинного законодавства у звязку з ліквідацією Державної інспекції з контролю та за використанням та охороною земель в Івано-Франківській області.

Так, в процесі апеляційного розгляду встановлено, що позивач з 01.07.2008 року працював на посаді заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Івано-Франківській області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 901 від 26.08.2009 року «Про додаткові заходи щодо врегулювання земельних відносин» вирішено ліквідувати Державну інспекцію з контролю за використанням і охороною земель, що діє у складі Державного комітету із земельних ресурсів як урядовий орган державного управління, та її територіальні органи.

Цією ж постановою утворено ліквідаційну комісію головою якої затверджено заступника Голови державного комітету із земельних ресурсів ОСОБА_2

На виконання вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України ОСОБА_2, як голова ліквідаційної комісії, 21 грудня 2009 року попередив позивача про майбутнє звільнення у зв»язку з ліквідацією Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Івано-Франківській області.

Наказом №51-к від 22.02.2010 року позивача звільнено з роботи в порядку переведення до Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наявні у ній докази колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 19.02.2010 року подав письмову заяву голові ліквідаційної комісії ОСОБА_2 про звільнення з посади заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Івано-Франківській області у зв»язку з переведенням на посаду заступника начальника управління Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Івано-Франківській області (а.с. 89).

Відповідно до наказу Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель № 51-к від 22.02. 2010 року позивача звільнено з посади заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Івано-Франківській області, 22.02.2010 року в порядку переведення до Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області, згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України на підставі його заяви від 19.02.2010 року (а.с. 10).

Проте, приймаючи оскаржуваний наказ головою ліквідаційної комісії Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель не було враховано, що для звільнення за п. 5 ст. 36 КЗпП України необхідне: звернення нового роботодавця з листом до попереднього роботодавця з проханням звільнити працівника в порядку переведення; попередній роботодавець у разі згоди видає наказ про звільнення працівника у порядку переведення за пунктом 5 статті 36 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, Головним управлінням Держкомзему у Івано-Франківській області жодних клопотань (листів) про звільнення позивача в порядку переведення до Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель в Івано-Франківській області не направлялись.

Відтак, колегія суддів вважає, що звільнення позивача за п. 5 ст. 36 КЗпП України відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у разі відсутності клопотання нового роботодавця направленого попередньому з проханням звільнити працівника в порядку переведення, у нього не виникає обовязку працевлаштувати його.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що незважаючи на звільнення позивача з порушенням норм чинного законодавства, підстави для задоволення його позовних вимог відсутні, позаяк позивач звернувся до суду з пропущенням строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого зазначеним Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, за підписом голови ліквідаційної комісії позивачу направлялось повідомлення від 23.02.2010 року № 3-3-16/352 про ознайомлення з наказом про його звільнення (а.с. 11). Крім цього, 08.04.2010 року позивачеві, який прибув до Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області було вручено копію наказу про його звільнення та трудову книжку, про що зроблено відмітку у особовій справі ОСОБА_1 та журналі обліку руху трудових книжок (а.с. 83). Вказані обставини позивач не оспорює.

В той же час, з адміністративним позовом звернувся до суду лише 21 липня 2010 року (а.с. 6). Стосовно посилань позивача про перебування на лікуванні, то колегія суддів вважає, що це не є поважною причиною пропущення строку звернення до суду, оскільки позивач лікувався як стаціонарно, так і амбулаторно, а відтак, міг та мав реальну можливість скористатись правом на звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2010 року по справі № 2а-2629/10 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : О.Б. Заверуха

Судді : Д.М. Старунський

ОСОБА_3

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

04.03.2011 року