Справа № 2-а-329/10
Суддя: Потетій А. Г.
Дата ухвалення: 2010-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Семенівський районний суд Полтавської області
ПОСТАНОВА І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 31 березня 2010 року, № 2-а-329/2010 р.

31 березня 2010 року Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.,

при секретарі Плужник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до позовної заяви прохав суд відновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі нарахувати на її користь недоплачену йому , як дитині війни, щомісячну держану соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733, 30 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він належить до соціальної категорії Дитина війни та відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з 01 січня 2007 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, в тому числі й щодо зупинення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

Відповідач надали заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх доводів зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 стосувалося лише Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, а рішень щодо неконституційності Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином, на думку відповідача рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не має, а тому на період до 09 липня 2007 року не поширюється.

Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачеві доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу, на який покладено обовязок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни; за рахунок яких коштів повинні здійснювати ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосувати при обчисленні таких доплат. При цьому, відповідач вказував на необгрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

Також відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеного ст.99 КАС України.

В судове засідання представник відповідача не зявився. Про дату, час та місце слухання справи були належним чином повідомлявся. Надав до суду заяви про розгляд справи без його участі.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Позивач має статус Дитина війни, що також підтверджується пенсійним посвідченням серії АА № 656367 від 09.03.1998 року.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень УПФ України в Семенівському районі Полтавської області встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат , посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової величини ( мінімальної пенсії за віком ) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком

Згідно ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни фінансове забезпечення державних соціальних гарантій , передбачених цим Законом , здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року , який набрав чинності 15.03.2006 року , до статті Закону України Про державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни , яким встановлено , що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджується поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку , визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітету Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги , встановлені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни запровадженні не були.

Закони України Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та Про внесення до Закону України про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни , оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено , а потім передбачені нею виплати не запровадженні.

Крім того, надаючи перевагу Закону України Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет « від 19.01.2006 року суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону , в тому числі залежно від предмета правового регулювання . Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів , що мають однакову юридичну силу.

Конституційний суд у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4-зп ( справа про набуття чинності Конституцією) зазначив : Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика , коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього . Загальновизнаним є те , що з прийняттям нового акту , якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства , суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, які стосується виплат доплати до пенсії за 2006 рік . Відповідач по справі протягом 2006 році діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни була зупинена , а з 15.03. 2006 року здійснення доплат , визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України Про Державний бюджет на 2006 рік .

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік , суд вважає їх частково підлягаючими до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 12 ст.71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік , дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст. 111 цього Закону , було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6- рп / 2007 року , у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України ( конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2, ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46, ст. 71, ст. ст. 98,101,103,111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян ) , визнано таким , що не відповідає Конституції України ( є неконституційним ) положення п. 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, яким зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни , з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв»язку з правовідносинами , які виникли в наслідок дії положень статей зазначеного закону , що визнані неконституційними . Рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України остаточним і не може бути оскаржене .

Відповідно до ч. 2 ст. 152 КУ закони , інші правові акти або їх окремі положення , що визнані неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України , УПФУ в Семенівському районі Полтавської області повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії , передбачено ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року , оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п. 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни , нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про зобов»язання відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком , то суд вважає такі вимоги частково обгрунтованими виходячи з наступного .

Відповідно до п.п. 41 розділу 2 Закону України Про державний бюджет на 2008 рік та « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни викладено в наступній редакції. Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

З 01 січня 2008 року позивачу було нараховано та виплачується зазначене підвищення відповідно до встановленого розміру , що підтверджується довідкою УПФ України в Семенівському районі Полтавської області від09.03.2010 року № 505/06-03 , а саме : з 01.01.2008р. в розмірі 47грн., з 01.04.2008р. в розмірі 48грн.10 коп., з 01.07.2008р. в розмірі 48грн.20коп. та з 01.10.2010 року по даний час щомісячно 49 грн. 80коп.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України ( конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1, пунктів 61,62,63,66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України Про державний бюджет України ( конституційності) положень ст. 67 розділу 1 п.п 1-4,6-22,24-100 розділу 2 Закону України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ( справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним ) положення п.п. 41 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами , які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України , суд дійшов висновку , що 22.05.2008 року УПФУ в Семенівському районі Полтавської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закон України Про соціальний захист дітей війни в редакції , яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.п. 41 розділу 2 ЗУ Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, нарахувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України , відповідач, здійснюючи позивачу доплати , передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п. 41 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік « та ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України , діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів , а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмір 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків , передбачених Конституцією України.

Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Таким чином, доводи відповідачів в частині неврегульовності на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам , які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх нездійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 28 ЗУ Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне .

Сторонами по справі не заперечується , що позивач, відповідно до ст. 6 ЗУ Про соціальний захист дітей війни має право на утримання доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком .

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами , передбаченими ст. 28 Закону України Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативного правового акта , який би визначав цей розмір , або встановлював інший розмір , немає.

Згідно ч.2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов в цій частині, визнати бездіяльність даного управління протиправною та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року з підвищенням пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком та провести відповідні виплати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання відповідного управління Пенсійного фонду України нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функції органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

З огляду на викладене , суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону , з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії , встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов»язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до положення «Про Пенсійний фонд України «, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за № 121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсії приймаються районним управління Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов»язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни покладено на УПФУ в Семенівському районі Полтавської області за місцем проживання позивача.

Крім того, суд вважає безпідставним посилення відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначені доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином , держава взяла на себе зобов»язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист , що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках , передбачених законом.

Законом України Про соціальний захист дітей війни реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус дитини війни , серед яких їм надано право на отримання 30 % доплатити до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз.1 п. 1 « Положення про Пенсійний фонд України «, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення, на Пенсійний фонд України покладено обов»язок щодо:

-призначення пенсії ;

-підготовки документів для її виплати;

-забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій;

Пунктом 1.1 « Положення про Управління пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах «, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за № 8-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обов»язок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, як передбачено Законом України Про соціальний захист дітей війни , покладено саме на орган Пенсійного фонду України.

Враховуючи , що держава взяла на себе обов»язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов»язку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України , який діє через свої місцеві органи , що входять в систему його органів ,але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати , суд, вважає що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно- правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обгрунтування правомірності невиконання своїх зобов»язань перед позивачем.

Крім того, відповідачем в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов»язку щодо нарахування та виплати позивачу до пенсії у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії забезпечення виконання своїх зобов»язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов»язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих йому Конституцією України, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Суд також відхиляє заяви відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом, через наступне.

Порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України Про соціальний захист дітей війни та починаючи з 01.01.2009 року триває і до цього часу, оскільки Законом України « Про державний бюджет на 2009 рік « дію ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни « не зупинено і відповідно до ч.2 ст.54 Закону України « Про державний бюджет на 2009 рік « розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними Законами України, а в даному випадку ст.: Закону України « Про соціальний захист дітей війни «.

При цьому суд також керується положеннями ст.54 Закону України « Про державний бюджет на 2009 рік «, якою встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розмірі, що діяв в грудні 2008 року, а саме 498 грн. відповідно до ст.58 Закону України « Про державний бюджет на 2008 рік «. Таким чином, суд, не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Задовільняючи частково позовні вимоги ,суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Семенівському районі Полтавської області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню , оскільки такі виплати не були йому нараховані , а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Між тим, виходячи зі змісту позову для повного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду , суд вважає необхідним на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність УПФУ в Семенівському районі Полтавської області по не виконанню з 09.07.2007 року приписів статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

На підставі вищевикладеного , суд вважає, що позивачу по справі підлягають до виплати наступні суми коштів, а саме:

- за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в сумі 742 гр. 65 коп. ( сімсот сорок дві гривні 65 копійок );

- за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 591 грн. 30 коп. ( п»ятсот дев»яносто одна гривня 30 копійок );

- з 01.01.2009 року по день винесення рішення в сумі 597 грн. 60 коп. ( п»ятсот дев»яносто сім гривень 60 копійок ).

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного , керуючись ст. 64,124,152 КУ , ст. ст. 3,6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.ст. 6-14,71,159-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України , суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі протиправною, в частині нарахування підвищення до пенсії передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в розмірі встановленому ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати:

- за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року в сумі 742 гр. 65 коп. ( сімсот сорок дві гривні 65 копійок );

- за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 591 грн. 30 коп. ( п»ятсот дев»яносто одна гривня 30 копійок );

- з 01.01.2009 року по день винесення рішення в сумі 597 грн. 60 коп. ( п»ятсот дев»яносто сім гривень 60 копійок ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня винесення повного тексту постанови та наступною подачею апеляційної скарги протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження до суду першої інстанції з одночасним направленням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після спливу строку на подачу заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

Головуючий