Справа № 822/86/14
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/26965/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Донець О.Є., Васильченко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними, скасування протоколу та припису, -

В С Т А Н О В И В :

10.10.2013р. з позовом про визнання дій Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області (далі Інспекція) під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та припису неправомірними, визнання припису та протоколу незаконними та їх скасування звернувся ОСОБА_3 Свої вимоги позивач мотивував тим, що за результатами проведеної перевірки його було визнано винним у порушенні земельного законодавства. Вважаючи дії відповідача при проведенні перевірки, складанні протоколу та припису неправомірними, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.01.2014 р. відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014 р. рішення суду першої інстанції скасовано та задоволено позов. Визнано неправомірними дії Інспекції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення від 1.10.2013р. та припису від 1.10.2013р.

Не погодившись з судовим рішенням, Інспекція звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та відмовити у задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та суміжним землекористувачем ОСОБА_4 виник спір щодо межі земельної ділянки, який неодноразово розглядався судами різних рівнів та органами місцевого самоврядування.

Інспекцією 27.09.2013р. проведено позапланову перевірку виконання вимог земельного законодавства, за результатами якої складено акт № 4/400 від 27.09.2013р., яким встановлено не виконання ОСОБА_3 вимог раніше виданого позивачеві припису від 9.08.2013р.

1.10.2013р. відповідачем складено протокол за порушення ОСОБА_3 ст. 125 Земельного кодексу України та повторний припис № 4/471.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та задовольнивши позов, апеляційний суд послався на відсутність підстав вважати, що ОСОБА_3 самовільно займає земельну ділянку загальною площею 0,0013га. на яку претендує суміжний землекористувач ОСОБА_4

Спірні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України та Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Задовольнивши адміністративний позов суд, апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивачем надано належні докази того, що він користується земельною ділянкою, межі якої відповідають державному акту на право приватної власності на землю ІV-ХМ №014212 та врахував, що суміжний землекористувач, з яким виник спір щодо меж суміжних ділянок, не має передбаченого статтею 125 Земельного Кодексу України документу, що дає право користуватися земельною ділянкою.

Відтак, судом зроблено вірний висновок про те, що припис відповідача про зобов'язання ОСОБА_3 звільнити частину займаної ним земельної ділянки та протокол про адміністративне правопорушення від 1.10.2013р. не відповідають вимогам закону, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Разом з тим, апеляційний суд під час розгляду справи застосував нормативно-правовий акт, який не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Так, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю). З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 є суб'єктом господарювання, а отже дія норм зазначеного закону на нього не поширюється.

Оскільки неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не призвело до неправильного вирішення спору, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 222,223,224,230,232,254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2014р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

О.Є. Донець

Н.В. Васильченко