Справа № 234/12506/15-а
Суддя: Пікалова Н. М.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/262/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Пікалової Н.М.,

при секретарі Воропаєвій Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області до Головного територіального Управління юстиції у Донецької області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Управління звернулось до суду з адміністративним позовом до ВДВС про скасування постанови від 25 березня 2015 року ВП №46609504 про накладення штрафу у розмірі 680 грн.

В позовній заяві зазначено, що Управлінням Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області отримано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про накладення штрафу від 25.03.2015 ВП № 46609504, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк судового рішення накладено на управління штраф у розмірі 680,00грн.

З постановою про накладення штрафу управління не погоджується з наступних підстав:

1. Відповідно до вимог ст.181 КАС України у разі, якщо учасники виконавчого провадження вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Постанову про накладення штрафу ВПВР від 25.03.2015 управління отримало лише 10.08.2015 після надіслання постанови ВПВР поштою на адресу управління, таким чином строк для оскарження постанови управлінням не пропущено.

2. 18.04.2014 року Краматорським міським судом було винесено постанову по справі № 2-а/234/116/14 про зобов'язання УПФУ у м. Краматорську здійснити з 1 січня 2014 року перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі не нижче від 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за віком за шкоду, заподіяну здоров'ю, на підставі ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих ним сум. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року постанову Краматорського міського суду від 18 квітня 2014 року залишено без змін.

Протоколом від 22.07.2014 по пенсійній справі № 815206 проведено нарахування пенсії з 1 січня 2014 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796 (далі-Закон № 796) в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням вимог частини 3 статті 67 даного Закону, сума доплати нарахована на серпень 2014 року та склала 30 575,65 грн.

Головним державним виконавцем ВПВР Шмаковим Р.С. постановою від 19.02.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 46609504 із примусового виконання даного рішення суду.

Листом № 5732/09 від 12.03.2015 управління повідомило ВПВР про виконання рішення суду.

Отже, управлінням в межах своєї компетенції рішення суду виконано в повному обсязі та повідомлено ВПВР, що доплату буде виплачено за умови наявного фінансування з Державного бюджету України.

3. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та й у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першої та другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення, джерелом фінансування яких є державний бюджет, визначаються законом про Державний бюджет.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушення бюджетного законодавства.

Стаття 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Отже, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Зокрема, за висновком Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Виходячи з викладеного Урядом гарантовано виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Розробка та виконання Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на основі пріоритетності фінансування видатків для забезпечення надання державних соціальних гарантій.

Згідно з частиною другою статті 95 Конституції України виключно законами України про державні бюджети на відповідні роки визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Зі змісту положень статей 32, 34, 35 Бюджетного кодексу України вбачається, що за складання проекту закону про Державний бюджет України відповідає Міністерство фінансів України, а підготовка пропозицій проекту Державного бюджету України Міністерством фінансів України здійснюється на підставі бюджетних запитів, які подаються до Мінфіну головними розпорядниками бюджетних коштів.

Відповідно до статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у Державному бюджеті України.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонду України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний Фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України, та використовуються в порядку, визначеному статтею 73 зазначеного Закону.

А саме, кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом (ст. 73 Закону №1058).

Отже, виплата сум, донарахованих на виконання судового рішення, може бути здійснена за наявності відповідних цільових асигнувань з Державного бюджету України по окремій бюджетній програмі, що передбачає Дотацію на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами, на виконання таких рішень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства (пп. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного Кодексу України).

4. Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську, як орган державної влади, може діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 89 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606) штраф за невиконання рішення суду накладається лише в разі його невиконання без поважних причин.

Управління вимогу державного виконавця виконало в межах своїх повноважень, а саме: згідно рішення здійснило перерахунок пенсії з 1 січня 2014 в розмірі шесті мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте, у листі від 12.03.2015 управління повідомило, що виплата нарахованої суми за рішення суду не може бути здійснена, у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю управління та не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Відповідно до статтей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідно бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у управління, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки управління не мало фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення.

У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийняти Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набув чинності 01.01.2013, встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм та особливості виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Тобто списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Вважаємо, що в межах своїх повноважень управління здійснило всі необхідні заходи для виконання судового рішення.

Однак, не зважаючи на здійснення управлінням всіх законодавчо встановлених дій для виконання судового рішення, головним державним виконавцем ВПВР управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. постановою від 25.03.2015 на управління Пенсійного фонду України у м Краматорську накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Стаття 89 Закону України від 21.04.1999 № 606 «Про виконавче провадження» (зі змінами) (далі - Закон № 606) передбачає накладення штрафу у разі невиконання рішення саме без поважних причин. Таким чином, при винесенні постанови про накладення штрафу головним державним виконавцем не було досліджено саме поважність причин невиконання в частині виплати нарахованих коштів через відсутність бюджетного фінансування, і про вказану обставину управління повідомляло виконавчу службу.

Отже, враховуючи, що рішення суду в частині виплати нарахованих ОСОБА_2 коштів не було виконано з поважних причин, передбачені Законом № 606 підстави для накладення на управління штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин відсутні.

За таких обставин управління вважає постанову про накладення штрафу від 25.03.2015 незаконною, винесеною з порушенням норм статті 89 Закону № 606.

Просить визнати дії відповідача неправомірними та скасувати постанову від 25.03.2015 відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області ВП № 46609504 про накладення на управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області штрафу у розмірі 680,00 грн.

В судове засіданні сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусове виконання до ВДВС надійшов виконавчий лист від 19.02.2015 року №2а-116/15, виданий Краматорським міським судом Донецької області про зобов'язання Управління здійснити виплату ОСОБА_2 нарахованої за наслідком перерахунку пенсії згідно постанови Краматорського міського суду від 18.04.2014 року.

19 лютого 2015 року на підставі заяви стягувача та відповідно до статей 17, 19, 20, 25 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІУ) відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику надано семиденний строк на добровільне виконання рішення.

Управлінням вказану вимогу державного виконавця не виконано у зв'язку з відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів.

Оскільки рішення суду в частині зобов'язання виплатити ОСОБА_2 нарахованої за наслідком перерахунку пенсії позивачем не виконано, ВДВС прийнято постанову від 25 березня 2015 року ВП №46609504 про накладення штрафу у розмірі 680 грн.

Проте з такою постановою погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІУ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІУ державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цьогорішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону № 606-ХЇУ.

Частиною 2 статті 75 зазначеного Закону передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 Закону № 606-ХІУ у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Судом встановлено, що Управління частково виконало вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно рішення здійснило перерахунок пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЄС 1 категорії, інваліду 3 групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію.

Проте, у листі Управлінням повідомлено, що виплата нарахованої пенсії позивачем не може бути здійснена, у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю Управління та не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного Кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного строку, виконати судове рішення.

Накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше ускладнює виконання судового рішення.

У зв'язку з фактичною неможливістю виконання бюджетними державними органами судових рішень про стягнення, виплату коштів Верховною Радою України 5 червня 2012 року було прийнято Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до положень частини 1 статті З вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів.

Оскільки в Управління були поважні причини невиконання судового рішення, то постанова ВДВС від 25 березня 2015 року ВП № №46609504 про накладення штрафу у розмірі 680 грн. є передчасною, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 14, 158-163 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області до Головного територіального Управління юстиції у Донецької області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу, задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального Управління юстиції у Донецької області Шмакова Романа Сергійовича про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області неправомірними.

Скасувати постанову ВП №46609504 від 25.03. 2015 р. головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального Управління юстиції у Донецької області ОСОБА_2 про накладення штрафу у розмірі 680 грн. на Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення,.

Суддя:

Постанова ухвалена та надрукована в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: