Справа № 2-а-31/10
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2010-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Талалаївський районний суд Чернігівської області
Справа №2-а-31/10
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2010 року Талалаївський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

при секретарі - Зірка В.П.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації про поновлення на роботі і оплаті за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним адміністративним позовом в якому вказує, що він працював на посаді головного державного інспектора якості та формування ресурсів сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації. Наказом № 5-ОС від 01 березня 2010 року звільнений із займаної посади за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення він вважає незаконним, оскільки підстави його надумані, а порядок проведений з порушенням вимог чинного законодавства і просить суд скасувати наказ № 5-ОС від 01.03.2010 року та поновити його на займаній посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав і суду пояснив, що йому стало відомо про звільнення на нараді 01 березня 2010 року, коли йому усно повідомили, що його звільнено з роботи за прогули. Самого наказу для ознайомлення йому не було надано, як і не розяснено, за які саме прогули його звільнили. Відразу після планування він звернувся в лікарню, і з 01 березня по 10 березня 2010 року перебував на лікарняному. Мотивацію в наказі свого звільнення вважає надуманою, так як 26 лютого 2010 року з 14.00 до 15.00 перебував на прийомі у лікаря в Талалаївський ЦРЛ, а на 2 години з 15.00 до 17.00 ним була написана заява на відгул за чергування в райдержадміністрації 20 січня 2010 року. Свою відсутність на роботі 27 лютого 2010 року він пояснює тим, що подав заяву на відгули за чергування 23.11.2009 року та 18.12.2009 року. Крім того, він є членом профспілкового комітету і депутатом Талалаївської районної ради і його звільнення відбулось без попередньої згоди профспілкової організації та без попередження районної ради.

Представник відповідача начальник управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації ОСОБА_3 позов не визнав і суду пояснив, що при вирішенні питання звільнення ОСОБА_1 із займаної посади не було порушено вимоги закону. Свої доводи мотивує тим, що відгули позивачу могли бути надані лише начальником управління або особою, яка виконує його функції, тобто дні своїх відгулів визначив самостійно, дозволів на них не отримував. На нараді 01 березня 2010 року перед повідомленням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано дати пояснення причин відсутності на роботі, але він відмовився. Та обставина, що позивач звільнений під час перебування на лікарняному, пояснюється тим, що вони не мали ніякої інформації про звернення ОСОБА_1 до медичного закладу після залишення ним наради. До свого заперечення від додав копію наказу № 14-ОС від 06 квітня 2010 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1В.» та копію наказу № 25-ОС від 28 травня 2010 року «Про приведення у відповідність до вимог законодавства наказів».

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 26 лютого 2010 року ОСОБА_1 в обідню перерву написав заяву про відгул, віддав йому, щоб заніс до приймальні, але там секретар відмовилась прийняти заяву, і він забрав її до себе в кабінет, начальника в той час на роботі не було. Свідок являвся членом профспілкового комітету управління агропромислового розвитку. Про звільнення ОСОБА_1 він дізнався на нараді 01 березня 2010 року, коли начальник повідомив, що ОСОБА_1 звільнений за прогули. За згодою до профспілкового комітету керівник не звертався. Відгули з начальником в основному вони не узгоджують, пишуть заяву і віддають в приймальню. Акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі був складений ним і ОСОБА_5 вже 06 квітня 2010 року. На зборах профспілкової організації 23 квітня 2010 року за зверненням начальника управління ОСОБА_3 було скасовано протокол № 1 від 04.10.2007 року в частині, що стосується виборів профспілкового комітету та змінено структуру профспілкової організації обрано профорганізатора і його заступника.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працювала на посаді начальника відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку і одночасно була головою профспілкового комітету, зараз знаходиться на пенсії. 26 лютого 2010 року ОСОБА_1 після 13.00 години повідомив її, що почувається недобре і буде йти у лікарню і на дві години написав заяву на відгул. Начальника на роботі в цей час не було і заяву про відгул на 26 лютого з 15.00 до 17.00 вона не віддала, так як секретар відмовилась її прийняти. Про звільнення ОСОБА_1 з посади повідомив начальник управління вже коли нарада 01 березня 2010 року завершувалась. До профспілкового комітету за згодою керівник не звертався, профспілкова організація управління агропромислового розвитку діяла на законних підставах і на момент звільнення ОСОБА_1 був членом профспілкового комітету.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює спеціалістом з організаційно-кадрової роботи управління агропромислового розвитку. 26 лютого 2010 року ОСОБА_1 був на роботі. Вже після обіду в цей день до неї зателефонував начальник управління і доручив їй зясувати, де в цей момент знаходиться ОСОБА_1 Свідок пішла в кабінет ОСОБА_1, там його не було, а присутні там ОСОБА_4 та ОСОБА_6 повідомили їй, що ОСОБА_1В погано себе почував і пішов у лікарню. Після цього вона повідомила начальника про те, що ОСОБА_1 знаходиться у лікарні.

По справі встановлено, що наказом від 01 березня 2010 року № 5-ОС (а.с. 4) ОСОБА_1 було звільнено за прогули з посади головного державного інспектора якості та формування ресурсів сільського господарської продукції з 01 березня 2010 року за прогул 26 лютого 2010 року з 14.00 год. до 17.00 год. та 27 лютого 2010 року, із яким позивач ознайомився 04.03.2010року. Із копій медичних документів медичної картки амбулаторного хворого (а.с.5) та копії кардіограми (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_1 26 лютого 2010 року знаходився на прийомі у лікаря та в 14 год.26 хв. йому було зроблено кардіограму. Із копії листка непрацездатності серія ААУ № 435484, виданого 01 березня 2010 року (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 01 березня по 10 березня 2010року. Із копії графіка чергування в районній державній адміністрації за листопад 2009 січень 2010 року (а.с.9-10) видно, що позивач ОСОБА_1 чергував 23.11.2009 року, 18.12.2009 року та 20 січня 2010 року. Копії заяв ОСОБА_1 на імя начальника управління агропромислового розвитку від 25.02.2010 року та 26.02.2010 року (а.с.17-18) вказують на те, що позивач просив про надання йому відгулу на 2 години з 15.00 до 17.00 26 лютого 2010 року та на 27 лютого 2010 року за чергування у відповідні дні. Із копії посвідчення депутата районної ради № 11, виданого 20 червня 2006 року (а.с.12) вбачається, що позивач ОСОБА_1 являється депутатом Талалаївської районної ради 5 скликання у 2006-2011 роках. Із копії наказу № 14-ОС від 06 квітня 2010 року (а.с.56) вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з посади головного державного інспектора якості та формування ресурсів сільського господарської продукції з 11 березня 2010 року. Наказом № 25-ОС від 28 травня 2010 року (а.с.91) внесено зміни до наказу № 5-ОС від 01 березня 2010 року і датою звільнення за прогули ОСОБА_1 є 11 березня 2010 року.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, та перевіривши доводи сторін, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, , інших субєктів прим здійсненні ними владних управлінський функцій на основі законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративного суду поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення громадян з публічної служби.

Державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба діяльність на державних політичних засадах, служба в органах влади і місцевого самоврядування. З наведеного вище випливає, що будь-яка державна служба є публічною. Базовим законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу є Закон України «Про державну службу». Даним законом визначено загальні засади діяльності, статус державних службовців, окремі види підстав припинення державної служби, крім тих, що встановлені Кодексом законів про працю України.

Згідно статті 9 Закону України «Про державну службу» правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України. Разом з тим, відповідно до ст.14 цього закону до державних службовців можуть бути застосовані крім дисциплінарних стягнень, передбачених спеціальними законами, можуть бути застосовані і дисциплінарні стягнення, передбачені чинним законодавством України. Згідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто, визначеними Кодексом законів про працю України, та спеціальними, передбаченими цим законом. Позивача звільнено з публічної служби за загальними правилами відповідно до п.4 ст. 40 КзПП України. Згідно даної правової норми трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) працівника без поважних причин. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Тобто для застосування в якості підстави звільнення зазначеного пункту необхідно встановлення факту відсутності працівника на робочому місці, а також наявність вини працівника відсутність без поважної причини. Представник відповідача не надав суду належним чином оформлених документів, які б зафіксували відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці у дні, що вказані у мотивувальній частині наказу № 5-ОС від 01 березня 2010 року і які стали підставами звільнення 12-13 лютого, 15 лютого, 26 лютого, 27 лютого. Надана до суду копія акту від 06 квітня 2010 року (а.с.90) не стосується предмету доказування, не є належним доказом і не береться судом до уваги.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з урахуванням вимог КзПП України, у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулось без порушення законодавства про працю.

Крім того, звільнення за скоєння прогулу - це дисциплінарне стягнення, і тому має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Положенням статті 149 КЗпП України встановлено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. Також власник зобовязаний зажадати від порушника письмових пояснень відсутності на робочому місці, а якщо відсутні пояснення докази того, що власник зажадав пояснення, а працівник їх не дав акт, складений за підписами кількох осіб у підтвердженні відмови працівника надати пояснення по суті порушень дисципліни. У матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази про те, чи пропонувалось позивачу ОСОБА_1 01 березня 2010 року надати письмове пояснення причин своєї відсутності на роботі у дні, вказані в наказі про звільнення.

Відповідно до статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 4 статті 41 Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено і не заперечується представником відповідача, що на день звільнення ОСОБА_1 було відсутнє погодження про звільнення профспілкової організації, яка діяла на той час, тобто 01 березня 2010 року. І відповідно до ст. 252 КЗпП України працівники, обрані до складу профспілкових органів, не можуть бути піддані дисциплінарному стягненню без попередньої згоди профспілкового органу. Із копії протоколу засідання профспілкових зборів управління агропромислового розвитку від 04 жовтня 2007 року (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_1 вибраний членом профспілкового комітету управління агропромислового розвитку. Станом на 01 березня 2010 року іншого рішення виборного профспілкового органу не було. На судове засідання представником відповідача було надано копію протоколу загальних зборів профспілкової організації управління агропромислового розвитку від 23 квітня 2010 року (а.с.62-65), який не може бути взятий судом до уваги, так як він не стосується предмета доказування звільнення ОСОБА_1, яке було проведене 01 березня 2010 року. Так само не може бути взята судом до уваги і згода профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 від 11.05.2010 року (а.с.57) та акт від 06 квітня 2010року (а.с.90) «Про зясування причин відсутності на роботі ОСОБА_1В.», так як вони не стосуються предмету доказування правильності звільнення ОСОБА_1 з посади 01 березня 2010 року.

Суд вважає, що всі наступні накази, які були прийняті відповідачем з приводу звільнення ОСОБА_1 - № 14-ОС від 06 квітня 2010 року (а.с.56) та № 25-ОС від 28 травня 2010 року (а.с.91), з якими позивач не ознайомлений у встановленому законом порядку - не є належними і допустимими доказами по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється депутатом Талалаївської районної ради 5 скликання протягом 2006 -2010 років. Будь-яких рішень про позбавлення його депутатського мандату суду не було надано. А відповідно до ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів місцеву раду. У матеріалах справи мається копія листа голові Талалаївської районної ради від 10.03.2010 року (а.с.67), яку суд не приймає за таке повідомлення про попередження, так як воно надіслане з порушенням встановленого законом терміну і по своїй суті не являється попередженням місцевої ради про наступне звільнення депутата.

За таки обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування наказу № 5-ОС від 01.03.2010року, поновлення на попередній посаді та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства. Обовязковою умовою для визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Матеріалами справи підтверджується незаконність наказу № 5-ОС від 01.03.2010 року «Про звільнення за прогули ОСОБА_1В.» Правовим наслідком визнання протиправним та скасування наказу про звільнення особи є поновлення на роботі особи на посаді, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді головного державного інспектора якості та формування ресурсів сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку.

В порядку ст. 235 КЗпП України суд присуджує до стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки управління агропромислового розвитку Талалаївської РДА № 01-07/ від 23.04.2010 року заробітна плата за останні два місяці роботи ОСОБА_1 склала 2689 гривень 85 коп. ( січень 2010 року - 1398 грн.77 коп., лютий 2010 року 1291 грн. 08 коп.) Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, враховуючи кількість відпрацьованих позивачем днів у січні-лютому 2010 року 38 робочих днів (18 робочих днів у січні 2010 року, 20 робочих днів у лютому 2010 року), середній одноденний заробіток позивача за ці два місяці становить 70 грн. 79 коп. (2689грн. 85 коп. заробітку : 38 робочих днів). Позивачу підлягає оплаті середній заробіток за 60 днів 22 дні березня, 21 день квітня, 17 днів травня, тому на його користь підлягає стягненню 70,79х60= 4247, 40 грн.

Крім того, суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях психологічного характеру, повязаним із вимушеними змінами в його житті, втратою джерела доходів, що вплинуло на добробут його сімї, приниження його репутації в очах колег, сусідів, знайомих. Частиною 2 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльність субєкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість та істотність вимушених змін у житті позивача, посаду, яку він обіймав, вимоги розумності та справедливості і вважає, що заявлену суму моральної шкоди необхідно зменшити до 1000 грн.

В частині присудження заробітної плати у межах суми стягнення за місяць та поновлення на посаді рішення підлягає негайному виконанню згідно ст. 256 КАС України.

На основі викладеного, керуючись п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст.ст. 9,14, 30 Закону України «Про державну службу», ст.40,43, 49-2, 149, 233-235, 252 КЗпП України, ст.ст. 3, 17, 21, 71, 94, 100, 160-163, 186, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації від 01 березня 2010 року № 5-ОС «Про звільнення за прогули ОСОБА_1В.»

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора якості та формування ресурсів сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації.

Стягнути з управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2010 року по 31.05.2010 року 4247 гривень 40 коп. з врахуванням фактично проведених виплат за даний період та утримання обовязкових платежів які підлягають при виплаті заробітної плати.

Стягнути з управління агропромислового розвитку Талалаївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 1000 гривень моральної шкоди.

Постанова в частині поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах оплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення постанови суду.

Суддя Л.В.Тіщенко