Справа № 2а-7877/08/1970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2011-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2011 р. Справа № 3748/09

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Старунського Д.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Янош М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бертниківської сільської ради на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2008 року у справі за позовом Тернопільського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації до Бертниківської сільської ради, Монастириської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року в частині включення до Проекту поділу земель земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення та визнання незаконним та скасування розпорядження Монастириської районної державної адміністрації №179 від 18.06.2003 року в частині включення до Проекту поділу земель, земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року Тернопільський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації з позовом до Бертниківської сільської ради, Монастириської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року в частині включення до Проекту поділу земель земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення та визнання незаконним та скасування розпорядження Монастириської районної державної адміністрації № 179 від 18.06.2003 року в частині включення до Проекту поділу земель земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення.

В обґрунтування позовних вимог зазначало про те, що рішенням Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року затверджено Проект поділу земельних ділянок (масивів) колективної власності селянської спілки «Хлібороб» на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів с. Бертники на території Бертникіської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та передачу земельних часток (паїв) у приватну власність власникам земельних сертифікатів, яке затверджене розпорядженням Монастириської районної державної адміністрації № 179 від 18.06.2003 року, що з»ясовано позивачем за результатами проведеної перевірки Тернопільською міжрайонною природоохоронною прокуратурою. Зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними, оскільки відповідно до довідки Державного інформаційного геологічного фонду України ===у 1978-1986 роках ДГП «Західукргеологія» було детально розвідане Бертниківське родовище цементної сировини (вапняку, глини, суглинку), запаси корисних копалин затверджені протоколом ДКЗ СРСР № 11047 від 10.04.1991 року із загальної площі розвіданих запасів Бертниківського родовища цементної сировини 66,82 га становлять розпайовані землі. Оскільки відповідно до ст.4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю народу України і надаються тільки в користування, не підлягають приватизації, оскільки належать до обєктів, що мають загальнодержавне значення, рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року та розпорядження Монастириської районної державної адміністрації № 179 від 18.09.2003 частині включення до Проекту поділу земельних ділянок, на яких розташоване родовище корисних копалин загальнодержавного значення, прийняте порушенням норм чинного законодавства і підлягає в цій частині скасуванню.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2008 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року в частині включення до Проекту поділу земель, земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення. Визнано незаконним і скасовано розпорядження Монастириської районної державної адміністрації № 179 від 18.06.2003 року в частині включення до Проекту поділу земель, земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у відповідності до статті 5 Кодексу України про надра ділянки надр, що використовуються, та ділянки надр, не залучені до використаний становлять Державний фонд надр, частиною якого є Державний фонд родовищ корисних копалин, який становлять усі родовища корисних копалин, у тому числі техногенні, із запасами, що оцінені як промислові, а всі попередньо оцінені родовища корисних копалин резерв цього фонду. Таким чином, земельні ділянки, під якими містяться родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, не можуть бути передай у приватну власність. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бертниківська сільська рада подала апеляційні скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду в яких просять скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивують тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що дані землі не можуть бути передані у приватну власність, оскільки вони є надрами, так як перелік земель, державної та комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, передбачені ч.3 ст. 83 та ч.4 ст. 84 Земельною кодексу України, і спірна земельна ділянка до жодних категорій земель, передбачених переліками не відноситься.

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх апеляційних скаргах вказують також про те, що судом першої інстанції порушено їх право на судовий захист, оскільки суд першої інстанції неправомірно не залучив їх до участі справі, в той час як на спірну земельну ділянку на підставі оскаржуваних рішення та розпорядження пайовикам видано державні акти на право приватної власності на землю, а відтак, оскаржувана постанова по справі безпосередньо зачіпає права та обов»язки всіх власників земельних часток паїв.

ОСОБИ

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1978-1986 роках ДПІ «Західукргеологія» було детально розвідане Бертниківське родовище цементної сировини (вапняку, глини, суглинку), яке знаходиться на території Бертниківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Так, згідно довідки Державного інформаційного геологічного фонду України «Геоінформ України» від 01.08.2008 року № 495/8-34 запаси затверджені протоколом ДКЗ СРСР № 11047 від 10.04.1991 року.

При вивченні матеріалів по геологічній розвідці запасів Бертниківського родовища цементної сировини встановлено, що запаси названого родовища розвідані на земельній ділянці площею 134 га., родовище розвідане в 1980 році Львівською ГРЕ, запаси затверджені ДКЗ СРСР (протокол № 11047 від 10.04.1991 року) в кількості по категоріях А + В + С - 97145 тис тонн і по категорії С2 - 88062 тис. тонн, в тому числі (по категоріях А + В + С 1) вапняків 76135 тис. тонн, глини - 10808 тис. тонн і суглинків 10202 тис. тонн. З загальної площі розвіданих запасів цементної сировини 66,82 га. становлять розпайовані землі, на які жителям с. Бертники видано державні акти на право власності на земельні ділянки.

Рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року «Про затвердження Проекту поділу земельних ділянок (масивів) колективної власності селянської спілки «Хлібороб» на земельні частки (паї) власникам сертифікатів села Бертники на території Бертниківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та передачу земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів» та рішенням Монастириської районної державної адміністрації Тернопільської області від 18.06.2003 року № 179 «Про затвердження Проектів поділу земельних ділянок (масивів) на земельні частки (паї) по Бертниківській, Дубенківській, Тростянецькій сільських радах» передано земельні ділянки, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини.

Із врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, дані рішення прийняті в порушення норм чинного законодавства, ке регулює дані відносини, оскільки дані землі не можуть передаватись у власність, так як під ними містяться родовища корисних копалин загальнодержавного значення.

Проте, колегія суддів з обґрунтованістю такого висновку погодитись не може з наступних підстав.

Згідно до ст. 1 Кодексу України про надра, надра не частина земної кори,

що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин,

доступних для геологічного вивчення та освоєння.

У відповідності до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об»єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності па земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що вирішуючи питання щодо визнання права власності на земельну ділянку та правомірності прийняття рішень відповідачами, судом першої інстанції не враховано того, що своїми рішеннями відповідачі передавали у власність саме земельну ділянку, сільськогосподарського призначення, а не частин) земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи

іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів

місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення

земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого

самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або

надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти

землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та

історико-культурного призначення.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що спірна земельна ділянка, у відповідності до ст. 19 Земельного кодексу України відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, зміна цільового призначення спірної земельної ділянки для використання її для розроблення надр власником не приймалася.

В процесі апеляційного розгляду також встановлено, що спірна земельна ділянка була в постійному користуванні колгоспу «Жовтень» Монастирського району, який був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство селянську спілку «Хлібороб».

Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» в 1995 році проведено роздержавлення землі, і що була в користуванні с/с «Хлібороб», і вказана земельна ділянка була надана в колективну власність членам спілки, про що видано державний акт на право колективної власності на землю від 23 жовтня 1995 року серії ТР-22, а члени селянської спілки одержали сертифікати на право власності на земельну частку пай.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1998 року, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що землі, які включені до Проекту землеустрою належали на праві колективної власності ПАП «Хлібороб» відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю, який ніким не оскаржувався, а тому немає підстав для передачі їх в землі запасу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскаржувані рішення Бертниківської сільської ради та розпорядження Монастирської районної державної адміністрації передбачають лише заміну сертифікатів на право па земельну частку пай в с/с «Хлібороб» на державні акти на право приватної власності на землю.

Відтак, в даному випадку відповідачі не мали повноважень вилучати з проекту землеустрою земельну ділянку, яка перебуває у колективній власності без згоди власника земельної ділянки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки на спірну земельну ділянку на підставі оскаржуваних рішення та розпорядження пайовикам видано державні акти на право приватної власності на землю, рішення відповідачів прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке регулює дані відносини, оскільки відповідачами дотримано процедури, передбаченої для вирішення питань передачі земельних ділянок у власність громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Бертниківської сільської ради № 18 від 06.09.2002 року в частині включення до Проекту поділу земель, земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення та визнання незаконним та скасування розпорядження Монастириської районної державної адміністрації №179 від 18.06.2003 року в частині включення до Проекту поділу земель, земельних ділянок, на яких розміщено Бертниківське родовище цементної сировини загальнодержавного значення.

Керуючись ст.ст. ч. 3, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бертниківської сільської ради задовольнити повністю.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2008 року у справі № 2-а-7877/08 скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий :О.Б. Заверуха

ОСОБА_7

ОСОБА_8

Судді :

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

11.02.2011 року