Справа № 524/6134/15-а
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/6134/15-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

20.08.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі - Бельченко Н.Л.,

з участю представника відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Зазначав, що з 07 квітня 2008 року по 03 червня 2013 року працював у виконавчому комітеті Автозаводської районної Ради м. Кременчука на посаді головного спеціаліста відділу з благоустрою та екології.

Посилаючись на наявність судових рішень щодо покладення зобовязання на відповідача здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, несвоєчасну виплату коштів такої допомоги, просив стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 17 квітня 2015 року по 22 травня 2015 року в сумі 3548,88 грн.

У судовому засіданні представник відповідача виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука ОСОБА_1 з позовом не погодився, просив відмовити за його безпідставністю, мотивуючи тим, що адміністрація відповідача не допустила порушень при звільненні позивача з роботи, розрахункові суми були виплачені позивачу в день його звільнення, а суми матеріальної допомоги, хоча і були виплачені пізніше, але вини відповідача у цьому не має.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради м. Кременчука на посаді головного спеціаліста відділу з благоустрою та екології з 07 квітня 2008 року по 03 червня 2013 року.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2014 року по справі № 524/3025/14-а, яка набрала законної сили, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Зобовязано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2012 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 вересня 2014 року по справі № 524/3023/14-а позовні вимоги ОСОБА_2 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2014 року постанова суду першої інстанції скасована та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено та визнано неправомірними дії виконавчого комітету Автозаводської районної ради в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2009 рік в розмірі посадового окладу. Зобовязано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2009 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2014 року по справі № 524/3027/14-а, яка набрала законної сили, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Зобовязано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за 2010 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаних судових рішень були видані відповідні виконавчі листи, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження, у ході яких відповідач здійснив дії по нарахуванню та виплаті позивачеві коштів по матеріальній допомозі для вирішення соціально-побутових питань, зокрема за 2009 рік 1596,83 грн., 2010 рік 759,80 грн., 2012 рік 1957,81 грн., тобто на загальну суму 4314,44 грн.

Як передбачено ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтями 116 - 117 КЗпП України визначено відповідальність роботодавця при затримці розрахунку при звільненні. При цьому, із контексту даних правових норм слідує, що необхідними складовими частинами настання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є: наявність належних звільненому працівникові сум при звільненні та вина роботодавця за невиплату працівникові цих сум.

Правова норма статті 117 КЗпП України пов'язує вину власника чи уповноваженого ним органу безпосередньо з належними звільненому працівникові сумами.

Таким чином, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

Так, рішеннями суду по справам № 524/3025/14-а, № 524/3027/14-а, № 524/3023/14-а, встановлено, що позивачу роботодавець повинен виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань не в розмірі посадового окладу (як виплатив роботодавець), а в розмірі середньомісячної заробітної плати.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 про порушене своє право дізнався у 2014 році, а право на отримання матеріальної допомоги не в розмірі посадового окладу, а в розмірі середньомісячної заробітної плати також визначене судом по позову, який останній подав через декілька років.

Ні позивач, ні відповідач-роботодавець, на момент звільнення позивача, не підозрювали, що дана виплата повинна здійснюватись яким-небудь іншим чином, ніж це було зроблено.

Суд зазначає, що передумови для настання відповідальності роботодавцем за ст.ст.116-117 КЗпП України відсутні, а саме - на момент звільнення не було належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені (ні нарахованих бухгалтерією, ні таких, що не були нараховані бухгалтерією, але повинні були бути нараховані згідно якихось нормативних актів). Таким чином вина роботодавця щодо такої невиплати відсутня.

Вина роботодавця могла б полягати в тому, що роботодавець на момент звільнення працівника: розумів (знав), що виплата має бути виконана згідно вимог чинного законодавства, але не виконав виплату згідно якихось підстав, або не розумів (не знав), що виплата має бити здійснена (зокрема, в певному розмірі), хоча повинен був це розуміти (знати) у зв'язку з визначенням цього у нормативних актах держави.

Вина роботодавця відсутня, так як роботодавець не міг знати про те, що не визначалось нормативними актами, а було визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядалась через значний час після звільнення працівника.

При звільненні позивача з роботи спору між ним та відповідачем з приводу виплати розрахункових сум належних працівнику при звільнені не було. Крім того, суд констатує, що на день звільнення позивача заборгованості по заробітній платі відповідач перед позивачем не мав. Роботодавець вважав, що діє законно. І лише через певний проміжок часу після звільнення позивач подав позов і судом встановлено, що виплати повинні були бути здійснені іншим чином, ніж це було зроблено.

Таким чином, при відсутності вини роботодавця, в контексті статей 116 - 117 Кодексу законів про працю України, коли сам спір виник через декілька років, застосовувати дані правові норми в даному випадку - неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем доведена відсутність вини, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70, 158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні.

Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного Адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Повний текст постанови виготовлено 25 серпня 2015 року.

Суддя: