Справа № 200/14232/14-а
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/451/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

У складі, головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету «Дніпропетровське виробниче об'єднання кондитерської промисловості», 25 травня 1989 року, для постійного проживання їй було надано койко-місце - кімнату № 815 площею 12 кв.м у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується ордером від 25 травня 1989 року. В зазначеному житловому приміщенню вона проживає з 23 січня 1989 року по цей час.

Відповідно до п.1 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 663 від 27 червня 2012 року «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1» із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1394 від 24 жовтня 2010 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 27.06.2012 № 663 «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою АДРЕСА_1», малосімейний гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 визнано житловим будинком. Пунктом 4 того ж рішення № 663 від 27 червня 2012 року виконавчий комітет Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради зобов'язаний видати ордери для постійного проживання мешканцям житлового будинку згідно з чинним законодавством.

При зверненні позивача до Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради з проханням надати ордер на право зайняття зазначеної квартири в зазначеному житловому будинку, листом № С-58 від 15 листопада 2013 року їй було відмовлено, і одночасно роз'яснено, що з питань одержання ордера необхідно звертатися до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, оскільки виконавчі комітети районних у місті рад не виконують функції видачі ордерів на житлові приміщення.

Починаючи з 12 листопада 2013 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Дніпропетровської міської ради з проханням надати ордер на квартиру, звідки одержувала відповіді, що питання про видачу ордера буде вирішуватися після реєстрації права власності на зазначений будинок за територіальною громадою в особі Дніпропетровської міської ради.

23 липня 2014 року позивач направила до Дніпропетровської міської ради скаргу, де просила надати ордер на квартиру, та додавала необхідний для цього пакет документів, зазначених у листі на її ім'я № 653 від 14 березня 2014 рок КП БТІ Дніпропетровської міської ради.

Листом № 1/4-2737 від 29 липня 2014 року управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради відмовило ОСОБА_1 у видачі ордера на займану квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи це тим, що зазначений будинок є гуртожитком, а тому необхідно провести інвентаризацію і провести реєстрацію будинку за територіальною громадою міста Дніпропетровська.

Вважаючи, що відмовою відповідача у наданні ордера на займану квартиру порушуються її конституційні права, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати Дніпропетровську міську раду видати їй ордер на квартиру АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не з'явилась. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності не звернувся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справа розглядається у відповідності до ч.3 ст. 122 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету «Дніпропетровське виробниче об'єднання кондитерської промисловості», 25 травня 1989 року, ОСОБА_1 для постійного проживання було надано койко-місце - кімнату № 815 площею 12 кв.м у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується ордером від 25 травня 1989 року. В зазначеному житловому приміщенні вона проживає з 23 січня 1989 року по цей час.

Відповідно до п.1 рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 663 від 27 червня 2012 року «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1» із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1394 від 24 жовтня 2010 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 27.06.2012 № 663 «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою АДРЕСА_1», малосімейний гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 визнано житловим будинком. Пунктом 4 того ж рішення № 663 від 27 червня 2012 року виконавчий комітет Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради зобов'язаний видати ордери для постійного проживання мешканцям житлового будинку згідно з чинним законодавством.

При зверненні позивача до Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради з проханням надати ордер на право зайняття зазначеної квартири, листом № С-58 від 15 листопада 2013 року їй було відмовлено, і одночасно роз'яснено, що на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 24.07.2013 року №23/37 «Про врегулювання деяких питань, пов'язаних з комунальною власністю територіальної громади», функції щодо розподілу житла та видачі ордерів виконує департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

На заяву позивача про видачу ордера на квартиру за зазначеною адресою, листом № С-83 від 11 грудня 2013 року директор департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради ОСОБА_2 повідомив, що її звернення перевіряється КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю», і, за наявності юридичних підстав, департаментом будуть надані пропозиції міському голові про підготовку проекту рішення виконавчого комітету міської ради щодо видачі ордера на квартиру.

Листом № 294 від 07.02.2014 року директор КП «БТІ» ОСОБА_3 повідомив позивача, що комунальним підприємством збирається інформація про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1, і що питання про видачу ордера буде розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства. Листом № С-50 від 26 лютого 2014 року перший заступник міського голови м.Дніпропетровська ОСОБА_4 повідомив про продовження перевірки наданих ОСОБА_1 документів. Листом № 653 від 14.03.2014 року КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю Дніпропетровської міської ради запропонувало ОСОБА_1 надати необхідний перелік документів для одержання ордеру та повідомлялося про продовження збору інформації про реєстрацію права власності на будинок. Листом № С-1356 від 03.06.2014 року переший заступник міського голови Дніпропетровська ОСОБА_4, відповідаючи на заяву ОСОБА_1 про видачу ордера на квартиру, повідомив, що розгляд питання про видачу ордера може бути розглянутим тільки після реєстрації балансоутримувачем КП «Жилсервіс-5» житлового будинку в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції за територіальною громадою міста в особі Дніпропетровської міської ради.

Заявою від 23 липня 2014 року на ім'я відповідача ОСОБА_1 просила надати їй ордер на квартиру, та додавала весь перелік необхідних для цього документів, указаних в листі № 653 від 14.03.2014 року КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради.

Листом № 1/4 - 2737 від 29.07 2014 року управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради відмовило ОСОБА_1 у видачі ордера на її заяву від 23.07.2014 року, мотивуючи тим, що зазначений будинок до цього часу є гуртожитком, частина нежитлових приміщень на першому поверсі зайнята мешканцями під житлові приміщення без зміни їх правового режиму, а тому реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції відмовила у проведенні реєстрації. Документи на реєстрацію будинку за територіальною громадою будуть подані після інвентаризації будинку.

Таким чином мала місце бездіяльність відповідача у вигляді відмови у наданні ордера на житло ОСОБА_1

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зауважив, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, керуються ними у своїй діяльності, а також актами президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України до складу майна житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд.

Необхідність одержання громадянином ордера на житло передбачена діючим законодавством України. Відповідно до ст.58 Житлового кодексу України ордер на житло є єдиною підставою для вселення в житло. Відповідно до п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року громадянином до органу приватизації подається в тому числі копія ордера про надання жилої площі.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відома виконавчих органів міських рад належать в тому числі надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як вбачається з довідки КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради за № 7475 від 09.07.2014 року, виданої на ім'я позивача, будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за територіальною громадою міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради на підставі договору дарування від 16 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. за реєстром № 709, зареєстровано в електроному реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним № 13654455. Тобто, зазначений будинок вже є власністю територіальної громади.

Також суд приймає до уваги, що з 01 січня 2013 року Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек припиняють своє функціонування. Їх замінить Державний реєстр прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що були зареєстровані до 01 січня 2013 року, визнаються державою, якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення цих прав, або якщо відповідне законодавство не передбачало проведення державної реєстрації цих прав. В обов'язковому порядку «перереєструвати» право на нерухомість необхідно тільки в разі, якщо виникла необхідність її відчуження. В такому випадку «перереєстрацію» речових прав на нерухоме майно проводитиме нотаріус, який перевірить інформацію в реєстрах і перенесе її у Державний реєстр прав. У разі, якщо особа не має наміру вчиняти дії з нерухомим майном державна реєстрація прав у єдиному Державному реєстрі прав проводиться за бажанням власника чи користувача.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до п.2.5 «Методичних рекомендацій стосовно об'єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації», схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11 грудня 2012 року (Протокол № 3) зазначено: «…Водночас, Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» введено поняття «житловий комплекс», під яким розуміється єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний майновий комплекс. При цьому слід враховувати, що законодавством передбачено необхідність державної реєстрації прав не в цілому на житловий комплекс, а окремо на кожну квартиру, яка входить до складу такого комплексу…».

Таким чином, суд вважає, що відмова Дніпропетровської міської ради у видачі ордера на квартиру ОСОБА_1 у зв'язку з необхідністю реєстрації будинку АДРЕСА_1, проведенні інвентаризації колишнього гуртожитку, вирішення питання про зміну правового режиму частини нежитлових приміщень на першому поверсі будинку, які зайняті іншими мешканцями під житлові приміщення, є необґрунтованою і не відповідає діючому законодавству України.

Як вбачається зі змісту відповіді Дніпропетровської міської ради на заяву ОСОБА_1 про надання ордеру на квартиру, відповідач до цього часу вважає, що будинок АДРЕСА_1 є гуртожитком. Суд вважає, що така позиція не відповідає фактичним обставинам, оскільки рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 663 від 27 червня 2012 року «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1» із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1394 від 24 жовтня 2010 року «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому міської ради від 27.06.2012 № 663 «Про зміну правового режиму малосімейного гуртожитку за адресою АДРЕСА_1», про визнання малосімейного гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 житловим будинком є дійсним і не скасоване.

Суд вважає, що посилання відповідача на необхідність повторної реєстрації будинку АДРЕСА_1 в Єдиному державному реєстрі прав буде суперечити ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як право власності на будинок зареєстровано в електронному реєстрі права власності, що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради.

Також суд не може погодитися з відмовою відповідача у наданні ордера ОСОБА_1 з посиланням на необхідність проведення інвентаризації колишнього гуртожитку до вирішення питання про зміну правового режиму частини нежитлових приміщень на першому поверсі будинку, які зайняті інши мешканцями під житлові приміщення, оскільки ОСОБА_1, як наймач окремої квартири № 815 у цьому будинку, не має ніякого відношення до дій інших наймачів квартир і осіб, які зайняли нежитлові приміщення на першому поверсі будинку. Питання про зміну правового режиму зайнятих нежитлових приміщень повинно вирішуватися окремо між особами, які зайняли ці приміщення і власником будинку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав письмових заперечень проти позову та будь-яких доказів, щодо правомірності ухвалення оскаржуваного рішення та допущення бездіяльності відповідачем.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач взагалі не надав до суду будь-яких доказів правомірності відмови ОСОБА_1 ордеру на квартиру, суд приходить до висновку, що оскаржувана відмова прийнята відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст.94 КАС України на користь позивача слід стягнути з місцевого бюджету понесені судові витрати в розмірі 73 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,9,11,18,19,69,71,72,122,128 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Дніпропетровську міську раду видати ОСОБА_1 ордер на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 73 грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва