Справа № 2а-0770/37/11
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-0770/37/11
рядок статзвітності 3.4
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., при секретарі Сідей І.І. за участю сторін та осіб:

позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2;

відповідача: представник ОСОБА_3 (доручення №17-9-248 від 08.02.2011 року);

перекладача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 (гр. ОСОБА_5) до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним і скасування його та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини З КАС України 09 березня 2011 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 березня 2011 року.

Позивач - ОСОБА_1 ОСОБА_2 (гр. ОСОБА_5) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Управління міграційної служби в Закарпатській області про визнання неправомірним рішення Управління міграційної служби у Закарпатській області № 79 від 19 жовтня 2010 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця та зобовязання Управління міграційної служби у Закарпатській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване повідомлення не містить посилання на жодні причини прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні, прийняте з грубим порушенням Закону України "Про біженців". В своїй заяві та під час співбесіди ним зазначалося, що він має цілком обгрунтовані побоювання стати жертвою переслідування в країні своєї громадянської належності. Відповідач вказав, що постійно піддавався моральному тиску, деколи фізичним знущанням зі сторони членів руху "Хамас". Члени вказаного руху переслідували його, погрожуючи фізичною розправою за його відмову приймати участь у віськових діях проти Ізраїлю. Також вказав, що не міг змінити місце проживання та переїхати в іншу частину ОСОБА_5 , тому що, члени "Хамасу" є по всій країні. Внаслідок чого вважає, що його повернення до ОСОБА_5 є неможливим, тому що там його життя, здоров'я та безпека будуть під загрозою.

Позивач в присутності перекладача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав та причин наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, з мотивів викладених у запереченні на позов та пояснив суду, що оскаржуване рішення від 19 жовтня 2010 року приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача та є правомірним.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків:

Згідно даних міграційної служби, ОСОБА_1 ОСОБА_2 є громадянин ОСОБА_5, країна постійного місця проживання ОСОБА_5.

ОСОБА_1 ОСОБА_2, не працюючий, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у м. Бейт Лехем ОСОБА_5).

З пояснень громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 даних під час співбесіди 14 жовтня 2010 року слідує, що позивач проживаючи у ОСОБА_5 постійно піддавався моральному тиску, деколи фізичним знущанням зі сторони членів руху Хамас. Члени вказаного руху переслідували його, погрожуючи фізичною розправою за його відмову приймати участь у віськових діях проти Ізраїлю. Також вказав, що не міг змінити місце проживання та переїхати в іншу частину ОСОБА_5, тому що, члени "Хамасу" є по всій країні. Внаслідок чого вважає, що його повернення до ОСОБА_5 є неможливим, тому що там його життя, здоров'я та безпека будуть під загрозою. Крім цього вказав, що через війну, яка проходить в ОСОБА_5 два роки тому загинули його батьки. При цьому, як позивач повідомив під час співбесіди, з ОСОБА_5 він виїхав до Йорданії де зупинився в м. Амман, на той час в нього ніяких документів не було. Перебуваючи в Аммані перевізник виготовив йому паспорт громадянина ОСОБА_5 на ім'я Салем ОСОБА_6. З Амману він на підставі цього паспорту вилетів до Росії, куди мав відкриту туристичну візу строком на два тижні.

Незважаючи на те, що в ОСОБА_5 дійсно мають місце випадки порушення прав людини, під час співбесіди 14 жовтня 2010 року позивач вказав, що причиною його виїзду з ОСОБА_5, є проблеми, які пов'язані з військовими діями, загибеллю рідних, відсутністю достойного заробітку та нормальних умов життя.

Зазначені позивачем у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він був причетний до подій, через які б мав обгрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації. Більше того ОСОБА_1 ОСОБА_2 повідомив, що до нього не застосовувались заходи фізичного впливу з боку представників офіційної влади ОСОБА_5.

Відповідно до положень статті 1 D Конвенції ООН про статус біженців 1951 року палестинці, які є біженцями внаслідок арабо-ізраїльського конфлікту 1948 або 1967 років, і які користуються захистом і допомогою Близькосхідного агентства ООН для допомоги палестинським біженцям і організації робіт, не підпадають під дію даної Конвенції.

Відповідно до п. 65 глави 2 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, переслідування відноситься до дій влади країни заявника.1

Відповідно до п.164 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН. особи, вимушені покинути країну походження в результаті внутрішніх чи міжнародних військових конфліктів, звично не розглядаються як біженці Конвенцією 1951 року и протоколом 1967 року "

Тобто, ОСОБА_1 ОСОБА_2 добровільно залишив ОСОБА_5, з метою вирішення особистих проблем: мав намір потрапити до Словаччини як країни постійного проживання та працевлаштування.

Відповідно до пункту 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем особа повинна надати свідчення повністю обгрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за конвенційними ознаками. Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 таких свідчень не надав.

В заяві про надання статусу біженця заявник повинен доказувати достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких грунтується його заява. Відповідно до Позиції ООН "Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців" факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і письмові. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу компетентного органу в правдивості своїх фактичних тверджень. Аналіз матеріалів справи заявника свідчить, що він не навів жодних конкретних фактів про побоювання щодо себе в країні громадянської належності. Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 не навів також будь-якої аргументації свого побоювання у разі повернення на батьківщину, які б грунтувалися на реальних подіях, або інших доказів того, що ці побоювання є обгрунтованими та відповідають вимогам абзацу другого статті 1 Закону України "Про біженців".

Зазначені заявником у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він переслідувався в ОСОБА_5, як конвенційний біженець.

У даному випадку, виходячи з вищенаведеного, заявник не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обгрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до певної соціальної групи є неогрунтованими.

Отже, рішення управління міграційної служби у Закарпатській області від 19 жовтня 2010 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця у зв'язку з очевидно необгрунтованою заявою було прийнято після всебічного вивчення наданих особою, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2 документів: заява, анкета, протокол співбесіди, вивчення матеріалів по країні походження позивача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Керуючись ст. ст. 19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2 (гр. ОСОБА_5) до Управління міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним, його скасування, зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Маєцька Н.Д.