Справа № 826/11483/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 серпня 2015 року № 826/11483/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А. Данилишин В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України

провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності щодо вирішення клопотань №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015; визнання протиправними дій, що виявились у не розгляді та не вирішенні клопотань №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015; зобов'язання повторно розглянути клопотання №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015; винесення окремої ухвали щодо державних виконавців Дератаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М.В., Корейка М.В., заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Асадова В.Т.

Також, позивачем подано клопотання про встановлення судового контролю щодо виконання судового рішення у даній справі.

Позов вмотивовано тим, що при вирішення клопотань відповідачем порушено ст. 5, 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні з урахуванням ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2007 р. Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі "ОСОБА_1 проти України"(заява № 25476/02 від 17.11.2001 р.), яким було вирішено:

(а) держава-відповідач має виконати частину рішення від 31 січня 2002 року, яка не стосується виплати присуджених коштів, і сплатити заявниці протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, 1700 (тисячу сімсот) євро як компенсацію за нематеріальну шкоду та судові витрати плюс будь-який податок, який може бути стягнуто з заявниці;

(б) ця сума має бути конвертована у національну валюту держави-відповідача на день здійснення платежу,

(в) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсотки.

17.08.2007 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кириченко В.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 4529908 з виконання виконавчого документу - рішення Європейського суду з прав людини № 25476/02, згідно з якою стягувачем є ОСОБА_1, боржником - Держава Україна, про: "зобов'язання виплатити ОСОБА_1 1700 Євро як компенсацію за моральну шкоду та судові витрати, а також виконати рішення Васильківського міського суду від 31.01.2002 р. в частині, якою Васильківське міське управління МВС зобов'язано повернути майно, конфісковано у заявниці в квітні 1999 року під час обшуку її помешкання. Ця сума має бути конвертована у національну волюту держави - відповідача на день здійснення платежу".

10.02.2015. ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися клопотанням № 45 до Державної виконавчої служби України , у якому просили: скласти акт державного виконавця про протиправне невиконання Міністерством юстиції України та Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України законних вимог державного виконавця від 26.02.2014 №П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 №П-5918/5-8 про здійснення повторного розрахунку/конвертації грошових коштів (1700 євро) які мають бути перераховані (сплачені) ОСОБА_1 згідно рішення Європейський суд з прав людини від 15.02.2007; накласти штраф на директора Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України ОСОБА_7 за невиконання законних вимог державного виконавця ДВС України від 26.02.2014 №П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 №П-5918/5-8; звернутися до компетентних правоохоронних органів України з поданням про притягнення винних посадових осіб Міністерства юстиції України та директора Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України ОСОБА_7 до відповідальності за протиправну бездіяльність, що проявилась в невиконанні законних вимог державного виконавця ДВС України від 26.02.2014 №П-2589/5.-245/8 та від 14.05.2014 №П-5918/5-8; приєднати дане клопотання з додатками до матеріалів ВП №4529908.

Також, 16.04.2015 ОСОБА_1, ОСОБА_6 звернулися клопотанням № 47 до Державної виконавчої служби України , у якому просили: скласти акт державного виконавця про невиплату боржником в повному обсязі стягувачу ОСОБА_1 грошових коштів 1700 євро присуджених рішенням Європейський суд з прав людини від 15.02.2007.

В подальшому, 30.04.2014 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з запитом про надання інформації про результати розгляду клопотань №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015.

Листом від 18.05.2015 Департамент ДВС Міністерства юстиції України повідомив, що матеріали виконавчі провадження по яким подано клопотання №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015 передано для подальшого виконання старшому державному виконавцю та останньому необхідно здійснити дії направленні на вивчення (дослідження) таких матеріалів, що потребує певного часу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Проте, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено строків та порядку вирішення клопотань державним виконавцем.

Загальним Законом, що регулює Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів та який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення є Закон України «Про звернення громадян» та Інструкція про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 № 26/5 (далі - Інструкція).

Хоча й спеціальним законодавчим актом, який регулює правовідносини щодо примусового виконання виконавчих документів є Закон України «Про виконавче провадження», проте враховуючи, що зазначеним Законом не врегульовано питання щодо порядку та строку вирішення клопотань, отже до спірних правовідносин застосовують норми Закон України «Про звернення громадян» та Інструкції.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Судом встановлено, що на клопотання №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015 відповідачем відповіді по суті клопотань у визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строк відповіді не надано.

Листом від 18.05.2015 відповідачем надано відповідь на заяву позивача від 30.04.2015 щодо надання інформації про вирішення клопотань №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015.

Оскільки відповідачем в порушення згадуваних норм законодавства не надано відповіді на клопотання №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015, отже позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду і вирішення вказаних клопотань та, як наслідок, зобов'язання розглянути клопотання №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій, що проявились у неналежному та протиправному розгляді клопотань №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015, суд зазначає що належним способом захисту прав позивача є саме зобов'язання вирішити вказані клопотання, отже позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині щодо державних виконавців Дератаменту ДВС Міністерства юстиції України Єжова М.В., Корейка М.В., заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Асадова В.Т., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

В даному випадку суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Оскільки, рішення Європейського суд з прав людини виніс рішення у справі "ОСОБА_1 проти України" від 15.02.2007 не виконано станом на час вирішення справи, з метою забезпечення вчинення відповідачем дій щодо виконання згадуваного рішення, суд вбачає наявним підстави для зобов'язання відповідача протягом місяця з дня набрання рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2015 у справі №826/11483/15.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 166, 167, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо вирішення клопотань ОСОБА_1 №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України вирішити клопотань ОСОБА_1 №45 від 10.02.2015 та №47 від 16.04.2015.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

5. Зобов'язати Міністерство юстиції України протягом місяця з дня набрання постановою у даній справі законної сили подати до суду звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2015 у справі №826/11483/15

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин