Справа № 813/1132/14
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Справа № 876/10494/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Денза на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Денза до державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Денза звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі ДПІ у Печерському районі м. Києва) від 24 січня 2012 року за №.

Після скасування ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2013 року постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2012 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2012 року справа була передана за підсудністю на розгляд Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Денза подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи позивача про те, що чинним податковим законодавством не передбачене право податкового органу при складанні акту перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого. Неможливість проведення почеркознавчої експертизи не свідчить, що первинні документи ТОВ ,,Денза є недійсними, а тому припущення податкових органів про неправдивість підписів на первинній документації не заслуговують на увагу, оскільки належним чином не обгрунтовані.

Податковий кредит ТОВ ,,Денза був сформований у відповідності до вимог ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: на підставі належним чином оформлених податкових накладних, на момент виписки яких контрагенти позивача ТОВ ,,ГМФ, ТОВ ,,КПТ МІГ та ТОВ ,,Укртрансзапчастина були належним чином зареєстрованими платниками ПДВ, мали відповідну податкову правосубєктність.

Товари, придбані ТОВ ,,Денза в результаті господарських операцій з вищевказаним контрагентами, в подальшому були використані товариством для здійснення господарської діяльності в оподатковуваних операціях.

За таких обставин позивач вважає правомірним формування податкового кредиту, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що на підставі висновків документальної планової виїзної перевірки ТзОВ ,,Денза з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 30.09.2011 року, оформленої актом від 13.01.2012 року за №9/23-7/31811682, ДПІ у Печерському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення-рішення за № від 24 січня 2012 року, яким збільшила позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 2023358,00 грн., в тому числі 1869786,00 грн. основного платежу та 153572,00грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач на порушення вимог ч.1 ст. 55 Господарського кодексу, п. 198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України допустив заниження податку на додану вартість на загальну суму 1869785,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт відсутності реального характеру господарських операцій товариства позивача з контрагентами та виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в акті перевірки зафіксовано неправомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ по господарських операціях: з ТОВ ,,ГМФ за травень, червень та липень 2011 року на загальну суму 1033455,62 грн.; з ТОВ ,,КПТ МІГ за травень, червень, липень 2011 року на загальну суму 709929,06 грн.; з ТОВ ,,Укртрансзапчастина за серпень 2011 року на суму 126411,21 грн..

На підтвердження факту реального характеру господарських операцій з ТОВ ,,ГМФ позивач надав копії таких документів:

- договір №0107 НН від 01.07.2011 року, укладений між позивачем (замовник) та ТОВ ,,ГМФ (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку дзеркал (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року; видаткові накладні до Договору № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року; податкові накладні до Договору № НОМЕР_1 від 01.07.2011 року; ТТН та накладні на внутрішнє переміщення за договором №0107НН від 01.07.2011 року;

- договір №1105НН від 11.05.11 року, укладений між ТОВ ,,Денза (замовник) та ТОВ ,,ГМФ (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку будівельних матеріалів (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № 1105НН від 11.05.2011року; видаткові накладні до Договору №1105НН від 11.05.2011 року; податкові накладні до Договору №1105НН від 11.05.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №1105НН від 11.05.2011 року; ТТН за договором №1105НН від 11.05.2011 року;

- договір № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року, укладений між ТОВ ,,Денза (замовник) та ТОВ ,,ГМФ (Виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку декоративних елементів (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; видаткові накладні до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; податкові накладні до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №0607НН 06.07.2011 року; ТТН за договором №0607НН 06.07.2011 року;

- договір №0306 НН від 03.06.2011 року, укладений між ТОВ ,,Денза (замовник) та ТОВ ,,ГМФ (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку будівельних матеріалів (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № НОМЕР_3 від 03.06.2011 року; податкові накладні до Договору №0306 НН від 03.06.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №0306НН від 03.06.2011 року; ТТН за договором №0306НН від 03.06.2011 року.

На підтвердження факту реального характеру господарських операцій з ТОВ ,,КПТ МІГ позивач надав копії таких документів:

- договір №1205НН від 12.05.2011 року, укладений між ТОВ ,,Денза (замовник) та ТОВ ,,КПТ МІГ (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку скляних дверей для ванних кімнат та супутніх матеріалів (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору №1205НН від 12.05.2011 року; видаткові накладні до Договору №1205НН від 12.05.2011 року; податкові накладні до Договору №1205НН від 12.05.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №1205НН від 12.05.2011 року; ТТН за договором №1205НН від 12.05.2011 року;

- договір №0607 НН від 06.07.2011, укладений між ТОВ ,,Денза (замовник) та ТОВ ,,КПТ МІГ (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку дзеркал та аксесуарів (надалі - матеріали) відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; видаткові накладні до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; податкові накладні до Договору № НОМЕР_2 від 06.07.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №0607НН 06.07.2011 року; ТТН за договором №0607НН 06.07.11 року.

На підтвердження факту реального характеру господарських операцій з ТОВ ,,Укртрансзапчастина позивач надав копії таких документів:

- договір № 1107НН від 11.07.2011 року, укладений ТОВ ,,Денза (замовник) а ТОВ ,,Укртрансзапчастина (виконавець), згідно з умовами якого виконавець зобов'язався виконати поставку меблевих комплектуючих для ванних кімнат та супутніх матеріалів відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною цього договору; специфікацію до Договору № 1107НН від 11.07.2011 року; видаткові накладні до Договору № 1107НН від 11.07.2011 року; податкові накладні до Договору № 1107НН від 11.07.2011 року; накладні на внутрішнє переміщення за договором №1107НН від 11.07.2011 року.

Факт використання ТМЦ у власній господарській діяльності позивач доводить копією договору генерального підряду №ОТ 1404 від 14.04.2011 року, укладено з ТОВ ,,ФКМ-4.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення. На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що за умовами ділового звичаю при виборі контрагента суб'єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація контрагента, його платоспроможність, а також ризик невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду. А відтак додатковій перевірці підлягають і фактори, якими керувався платник при виборі контрагента на відповідному ринку товарів.

Тому наявність у позивача видаткових та податкових накладних, виданих ТОВ ,,ГМФ, ТОВ ,,КПТ МІГ та ТОВ ,,Укртрансзапчастина як виключно єдиної законодавчо визначеної підстави для підтвердження податкового кредиту, чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є достатніми, але не вичерпними підставами для віднесення до складу податкового кредиту сум, сплаченого в ціні товару податку на додану вартість.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно актів перевірок від 27.10.2011 року №2268/23-04/34486030 та від 28.07.2011 року №1742/23-04/37270370, складених ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, від 19.12.2011року №1277/23-3/32393259, , складеного ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області, у ТОВ ,,ГМФ, ТОВ ,,КПТ МІГ та ТОВ ,,Укртрансзапчастина відсутні будь-які засоби для здійснення підприємницької діяльності, а саме: відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби.

Перевірками також встановлена відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям.

Крім того, позивач на вимогу суду не надав доказів отримання товару (довіреностей), прийняття і обліку його на складі позивача, що не надає змоги ідентифікувати осіб, в матеріалах справи відсутні докази повноважень осіб, які склали податкові та видаткові накладні, що приймали участь у здійсненні відповідних господарських операцій, та позбавляє можливості встановити факт товарності зазначених господарських операцій.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з вказаними контрагентами, оскільки фактичного виконання цих операцій не було.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Денза залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі № 813/1132/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_1

Ухвала в повному обсязі складена 21 серпня 2015 року.