Справа № 826/7921/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2015 року № 826/7921/13-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Закритого акціонерного товариства "Сонат"
до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1
про визнання протиправними дій та відшкодування шкоди (збитків)

Обставини справи:

Закрите акціонерне товариство "Сонат" (далі - ЗАТ «Сонат», позивач) звернулось до суду з позовом до комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (далі - відповідач) з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності Закритому акціонерному товариству "Сонат" на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2006 року, укладеного між приватним підприємством "Русь-95" та приватним підприємцем ОСОБА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії відповідача щодо перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності закритому акціонерному товариству "Сонат" на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2006 року, укладеного між приватним підприємством "Русь-95" та приватним підприємцем ОСОБА_1.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.02.2015 року вищевказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2015 року адміністративну справу № 826/7921/13-а прийнято до провадження.

Також Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_1.

11.08.2015 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в обґрунтування яких посилався на протиправність дій відповідача в частині перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_1 на іншу особу у зв'язку з обізнаністю останнього про те, що вказане майно належить на праві власності позивачу. Крім того, представник позивача зазначав про наявність заборони його відчуження, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та вказує на безпідставну реєстрацію права власності на зазначене нежитлове приміщення за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до реєстрового НОМЕР_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу між приватним підприємством "Русь-95" (яке не було власником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Зважаючи на неявку третьої особи, в судовому засіданні з урахуванням ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2004 року між Закритим акціонерним товариством "Сонат" (покупець) та Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (продавець) укладено договір купівлі-продажу №121, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 932,7 кв. м.

КП "БТІ" реєстраційним посвідченням від 31.03.2004 року засвідчило, що приміщення зареєстроване за позивачем на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу №121, який посвідчений 24.03.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою, про що зроблено запис в реєстровій книзі №4-п-190 за реєстровим номером 507-П.

31.03.2004 року між Закритим акціонерним товариством "Сонат" та приватним підприємством "Русь-95" укладено договір купівлі-продажу від 31.03.2004 року вказаного нежитлового приміщення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 грудня 2005 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 31.03.2004 року, укладений між позивачем та приватним підприємством "Русь-95" щодо продажу нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 932, 7 кв. метра. В порядку двосторонньої реституції зобов'язано приватне підприємство "Русь-95" повернути закритому акціонерному товариству "Сонат" нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 932, 7 кв. метра.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.03.2006 року між приватним підприємством "Русь-95" (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 932,7 кв. метра. Даний договір зареєстрований відповідачем в реєстрі за № 894.

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2009 року у справі № 2-3354/2009 задоволено повністю позов Закритого акціонерного товариства "Сонат" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, КП "БТІ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан Маркет" про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В даному рішенні встановлено, що 30.03.2006 року КП "БТІ" була незаконно проведена реєстрація права власності на приміщення за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Дану реєстрацію права власності суд скасував та зобов'язав КП "БТІ" зареєструвати відомості про право власності за Закритим акціонерним товариством "Сонат" на дане приміщення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що Перша Київська державна нотаріальна контора листом № 68 від 10.01.2006 року повідомила КП "БТІ" про розірвання договору від 31.03.2004 року та визнання його недійсним, а тому, відповідач станом на 10.03.2006 року володів інформацією і мав документи, які підтверджують право власності за закритим акціонерним товариством "Сонат" на відповідне приміщення. Крім того, вказував, що 10.01.2006 року відповідач отримав належним чином завірену копію Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 року №40/511, яким як вказувалось вище визнано недійсним договір купівлі-продажу від 31.03.2004 року, укладений між ЗАТ «Сонат» та ПП «Русь-95», а тому позивач зазначав, що відповідач протиправно вчинив дії щодо перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності Закритому акціонерному товариству "Сонат" на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2006 року, укладеного між приватним підприємством "Русь-95" та приватним підприємцем ОСОБА_1.

У зв'язку з викладеним позивач вважає, що вчиняючи оскаржувані дії щодо реєстрації за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 права власності на спірне майно відповідно до договору від 01.03.2006 року з приватним підприємством "Русь-95" вже існувало судове рішення про визнання недійсним договору, на підставі якого вказане підприємство мало у власності вказане приміщення, а тому позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження дії суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваних дій чинному законодавству та законність процедури їх вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

За приписами статті 182 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За правилами статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором бюро технічної інвентаризації розпочинається її розгляд.

Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав; відповідність відомостей про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, наявним у Реєстрі прав та поданим документам; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають проведенню державної реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно.

За приписами пункту 3.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення; із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення; об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, розташований у межах території, на якій свою діяльність здійснює інше БТІ відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав; подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт; право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло з порушенням встановленого порядку відчуження; відчуження або інше визначення юридичної долі об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, у випадках, встановлених нормативно-правовими актами, відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; у тридцятиденний строк з моменту надіслання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Пунктом 1.2 Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року № 7/5, бюро технічної інвентаризації приймають заяви про внесення записів до Реєстру прав, внесення змін до записів, скасування записів у Реєстрі прав, приймають запити, надають витяги з Реєстру прав та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. У разі припинення виконання своїх функцій БТІ зобов'язане передати всі документи та матеріали, пов'язані з виконанням своїх функцій, держателю Реєстру прав. Заява - документ встановленої держателем Реєстру прав форми, складений власником (власниками) або належним чином уповноваженою особою, який засвідчує бажання цієї особи (осіб) внести запис до Реєстру прав, внести зміни до запису, скасувати запис у Реєстрі прав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем отримано від позивача копію Постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 року у справі № 40/511 та довідку першої нотаріальної контори про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 31.03.2004 року між ЗАТ «Сонат» та ПП «Русь-95».

За приписами ч. 2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"Державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав, відмову в такій реєстрації, її зупинення, про державну реєстрацію обтяжень, про скасування запису, погашення запису та внесення змін до записів у Державному реєстрі прав; відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи, що відповідно до Рішення суду від 29.05.2005 року Договір від 31.03.2004 року визнано судом недійсним та Договір від 01.03.2006 р., на підставі якого вчинено оскаржувані дії є також недійсним, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2012 р. по справі № 22-ц/2690/10944/2012 за апеляційною скаргою ЗАТ "Сонат", яким рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2006 р. по справі № 2-2454/2006 р. було скасоване в частині визнання Договору від 01.03.2006 р. дійсним, а ОСОБА_1 добросовісним набувачем зазначеного приміщення, суд приходить до висновку про незаконність проведення відповідачем спірної реєстрації.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону №1952 записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Згідно пп.3.5.4 Положення №7/5 реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

А тому за наявності інформації від Першої Київської державної нотаріальної контори листа № 68 від 10.01.2006 року, а також належним чином завіреної копії Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 р. №40/511 щодо визнання Договору від 31.03.2004 року недійсним, відповідачем здійснено 03.03.2006 р. державну реєстрацію прав власності на Приміщення за ФОП ОСОБА_1, щодо майна, яке не належало ПП "Русь-95", а було у власності попереднього власника - ЗАТ "Сонат", який в свою чергу договорів на відчуження майна із вказаною особою не укладав. А тому суд приходить до висновку про протиправність дій Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" щодо перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності позивачу на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2006 р., укладеного між ПП "Русь-95" та приватним підприємцем ОСОБА_1

Крім того, суд звертає увагу, що частиною першою та другою статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п'ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення. Виправлення технічної помилки у записах Державного реєстру прав, що була допущена не з вини державного реєстратора, здійснюється за плату. У разі виявлення технічної помилки, допущеної у записах Державного реєстру прав, державний реєстратор у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Тобто, згідно ст. 27 Закону N 1952-IV винесення судом відповідного рішення є підставою скасування проведеної державної реєстрації. А тому наявність поданого позивачем судового рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу від 31.03.2004 року, укладений між ЗАТ «Сонат» та ПП «Русь-95» щодо продажу нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 932, 7 кв. метра було підставою для вчинення передбачених Законом дій в подальшому.

Вказана позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України викладеними в Ухвалі від 11.05.2010 року № К-1187/10.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 грудня 2009 року у справі № 2-3354/2009 КП "БТІ" зобов'язано зареєструвати відомості про право власності за Закритим акціонерним товариством "Сонат" на спірне приміщення.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України; обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

В контексті практики Європейського Суду з прав людини, обов'язковість судових рішень виступає однією із організаційно-правових гарантій доступності правосуддя та характеризує судову владу не лише з процесуальної, а й з організаційної сторони.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалось недіючим на шкоду одній зі сторін (Хорнсбі проти Греції).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у справі Брумареску проти Румунії однією з основних складових верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким, зокрема, остаточне рішення судів у вирішеній ними справі не може піддаватись сумніву.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення відповідачем виконано не було, що в свою чергу свідчить про порушення прав позивача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в свою чергу в силу положень статті 72 КАС України не доведено правомірність вчинення оскаржуваних дій.

З огляду на викладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов Закритого акціонерного товариства "Сонат".

2. Визнати протиправними дії Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" щодо перереєстрації нежитлового приміщення площею 932,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 і належить на праві власності Закритого акціонерного товариства "Сонат" на іншу особу на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2006 р., укладеного між ПП "Русь-95" та приватним підприємцем ОСОБА_1

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя В. І. Келеберда