Справа № 820/4703/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 р.Справа № 820/4703/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2015р. по справі №820/4703/15

за позовом Красноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Красноградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області, звернулась до суду із адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якому просив стягнути заборгованість у сумі 11875,00 грн., на користь Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач не сплатив в добровільному порядку грошове зобов'язання в загальній сумі 11875,00 грн., визначене рішеннями про застосування фінансових санкцій, а тому вказані кошти підлягають стягненню у судовому порядку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 заборгованість перед бюджетом у розмірі 11875,00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги заявник посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про наявність встановлених законом підстав для стягнення з відповідача суми боргу. Зазначив, що перевірка була проведена без встановлених підстав, а рішення про застосування фінансових санкцій прийняті за відсутністю в діях відповідача порушень вимог діючого законодавства, оскільки здійснення своєї діяльності з торгівлі харчовими продуктами в тому числі алкоголем та тютюновими виробами, підприємцем провадиться згідно норм діючого законодавства України, які він не порушував. Крім того, посилання суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи є необґрунтованими.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків в Красноградській ОДПІ.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля продуктами харчування.

22.07.2014 року Головним управлінням Міндоходів у Харківській області складено акт №140/20-40-21-02-10/НОМЕР_1 про результати перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 11, ч. 12, ч. 34 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", п. 226.11 ст. 226 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі складеного акту перевірки ГУ Міндоходів у Харківській області винесені рішення про застосування фінансових санкцій від 03.11.2014 року:

- № 000232/10-20-40-21-02/НОМЕР_1, яким застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за відсутності ліцензії;

- № 000233/10-20-40-21-02/НОМЕР_1, яким застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів немаркованих марками акцизного податку;

- № 000234/10-20-40-21-02/НОМЕР_1, яким застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за зберігання роздрібних партій алкогольних напоїв в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

В зв'язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку суми податкового боргу у розмірі 11875,00 грн., податковий орган звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути вказані кошти у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було в добровільному порядку погашено податковий борг у загальному розмірі 11875,00 грн., є встановлені законом підстави для стягнення вказаних коштів примусово.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно підпункту 20.1.34. статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду не було надано доказів оскарження в адміністративному або судовому порядку рішень ГУ Міндоходів у Харківській області про застосування фінансових санкцій №000232/10-20-40-21-02/НОМЕР_1, №000233/10-20-40-21-02/НОМЕР_1, №000234/10-20-40-21-02/НОМЕР_1 від 03.11.2014р.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з непогашенням платником податків узгоджених сум податкових зобов'язань у законодавчо встановлені строки, 16.02.2015 року Красноградською ОДПІ сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" № 201-25.

Податковою інспекцією надано суду належне документальне підтвердження того, що податковий борг відповідача після надіслання (вручення) йому зазначеної податкової вимоги існував не припиняючись.

Відтак, зважаючи на положення п.59.5 ст.59 ПК України, якими передбачено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги, зазначена податкова вимога не втратила юридичної сили, а тому у контролюючого органу не виникло обов'язку повторного надіслання податкових вимог платнику податків.

Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст. 20 ПК України, податкова інспекція як контролюючий орган має право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.87.1 ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість звернення податкового органу до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача суми податкового зобов'язання у розмірі 11875,00 грн.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо не дослідження судом першої інстанції під час розгляду справи підстав винесення податковим органом відповідних рішень, якими визначено суму грошового зобов'язання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.

При цьому, питання правомірності застосування фінансових санкцій не може бути предметом доказування, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень, яким такі санкції застосовані, не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати його правовий аналіз.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на правові приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми податкового боргу.

Посилання заявника на неналежне повідомлення судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 КАС України встановлено, що судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями.

Згідно ч. 8 ст. 35 КАС України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи шляхом направлення повістки на адресу, що вказана у ЄДРПОУ -63304, Харківська обл., м.Красноград, 3-й мікрорайонАДРЕСА_1. У відповідності до запису співробітників поштового відділення, поштовий конверт було повернуто із зазначенням підстав - за закінченням терміну зберігання (а.с. 23).

Відповідно до ч.11 ст. 35 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно із ч.2 ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції по справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2015 року по справі № 820/4703/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2015р. по справі №820/4703/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 20.08.2015 р.