Справа № 2117/2-а-5513/11
Суддя: Бойко М. Є.
Дата ухвалення: 2011-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2117/2-а-5513/11 .
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2011 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.

при секретарі Ярошенко І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка Херсонської області адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ІДПС РДПС лейтенанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в адміністративній справі, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ВТ 1 № 066022 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 122 КУпАП, у відповідності з якою на нього накладено штраф в сумі 680 грн., справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити. Вимоги мотивує тим, що він правил дорожнього руху не порушував, при складанні протоколу був незгоден з його змістом, проте відповідач не взяв до уваги його заперечення та пояснення і з порушенням норм діючого законодавства та його прав склав адміністративний протокол та виніс оскаржувану постанову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що 30.06.2011 року він рухався на 106 км. автодороги Херсон-Генічеськ зі швидкістю понад 80 км./год. та був зупинений відповідачем, який відносно нього склав адміністративний протокол та виніс оскаржувану постанову, відповідно до яких позивач, керуючи автомобілем БМВ 525 у населеному пункті, с.Подовка, рухався зі швидкістю 119 км./год., чим перевищив швидкість на 59 км./год., швидкість вимірювалась приладом «Родіс». Проте з винесеною постановою він не згоден, оскільки на вказаній ділянці дороги був інтенсивний рух, тому вказана швидкість - 119 км./год. на його думку, є швидкістю іншого транспортного засобу, проте відповідач, всупереч зауважень ОСОБА_1 не зібрав достатньо доказів того, що порушення було допущено саме ним, не надав фото- відео зйомки правопорушення, тим самим жодним чином не встановив обставин справи що довели б вину позивача у порушенні правил дорожнього руху. Проте, ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував того факту, що допустима швидкість руху на даній ділянці дороги 60 км./год., одразу ж після зупинки працівником ДАІ йому було пред`явлено вимірювальний прилад із зафіксованою на ньому швидкістю його автомобіля 119 км./год.

Відповідач - інспектор Дрига І.А. в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час його проведення був повідомлений, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Згідно ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2011 року посадовою особою, яка має спеціальне звання інспектором Дрига І.А. було виявлено порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.4 ПДР України, та складено протокол про адміністративне правопорушення. На підставі зазначеного протоколу прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 680 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП. В постанові зазначено, що позивач 30.06.2011 року о 15 годині 42 хвилин на 106 км. автодороги Херсон-Генічеськ в с.Подовка, керуючи автомобілем БМВ 525, держномер ВТ 4925 АА рухався зі швидкістю 119 км./год., що було зафіксовано приладом «Радіс», чим перевищив встановлену швидкість руху на 59 км./год. та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

У відповідності із ч.3 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, міліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи а строк від тридцяти до сорока годин.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАІ, ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адмінстягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адмінвідповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України.

Згідно із п.п.1.11 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, дані Правила у відповідності до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Відповідно до п.п. 1.3 Правил учасники дорожнього руху повинні знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил. Підпунктом 1.9 Правил визначено, що особи, які порушують Правила, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Суд вважає, що вина позивача у вчиненні ним зазначеного правопорушення підтверджена матеріалами справи, а жодних інших доказів на підтвердження своєї невинуватості в інкримінуємому йому правопорушенні позивачем суду не надано, окрім того позивач, в судовому засіданні підтвердив той факт, що він дійсно перевищив встановлену швидкість руху.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням(проступком) визнається протиправна, винна( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Щодо недодержання процедури оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на яке посилається позивач, то суд зазначає, що в судовому засіданні не встановлено порушення порядку складення протоколу стосовно позивача та постанови, постанова відповідає вимогам діючого законодавства України та є законною і обґрунтованою.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації .

Як вбачається з п.п. 21 п. 5 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 14.04.1997 року працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право відповідно до законодавства забезпечувати оформлення адміністративних правопорушень та брати пояснення у громадян, представників юридичних осіб з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, вживати відповідних заходів з метою притягнення винних до відповідальності, тобто складати протоколи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення на громадян, посадових осіб і службових осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Статтею 11 ЗУ «Про міліцію» передбачено, що міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право: використовувати передбачені нормативно-правовими актами технічні засоби, в тому числі засоби фото- і відео спостереження, для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Спеціальні контрольно-вимірювальні прилади для визначення швидкості руху, фіксації порушень правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху застосовуються згідно з інструкціями та методичними вказівками про порядок використання цих технічних засобів.

Згідно п. 12.7.1 Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України від 13.11.2006 року № 1111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.11.2006 року № 1243/13117, основним методом несення дорожньої служби є спостереження за дорожнім рухом. Пункт 12.8 вказаної Інструкції визначає, що під спостереженням за дорожнім рухом слід розуміти візуальний або за допомогою технічних засобів, контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху встановлених правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, доцільністю та ефективністю організації дорожнього руху на посту, маршруті.

Таким чином, законодавством передбачено фіксацію порушень ПДР показаннями технічних приладів, у тому числі дистанційним вимірювачем швидкості «Радіс», які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд вважає доводи позивача з приводу неправомірності використання цього вимірювача необґрунтованими.

Відповідно до п.3 ст. 222 КУпАП надано повноваження розглядати справи та накладати адміністративні стягнення в адміністративних правопорушеннях, передбачених частинами першою, другою та третьою ст. 122 працівникам Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

Таким чином, діючим законодавством на інспектора Дригу І.А., як на працівника ДАІ покладено обов'язок щодо забезпечення оформлення адміністративних правопорушень, складовою такого оформлення є, зокрема, складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови.

Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У відповідності до ст. 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Суд вважає, що постанова серії ВТ1 № 066022 в справі про адміністративне правопорушення від 30.06.2011 року відповідає вимогам ч.2 ст. 283 КУпАП та є законною.

З наведених вище підстав оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем на підставі та у спосіб, що визначені законом України, а відтак вимоги про визнання її незаконною та скасування слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС України від 13.11.2006 року № 1111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.11.2006 року № 1243/13117, ч. 1 ст.126, 256, 283, п.1 ст. 247, ст. 288, 289 , 293 КУпАП, ст. ст.10-11, 71, 86, 160-164, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора ІДПС РДПС лейтенанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови ВТ 1 № 066022 від 30.06.2011 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП про накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 грн. та про закриття провадження в адміністративній справі відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ М.Є. БОЙКО