Справа № 2-а-290/11
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2011-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-290-11-1012
ПО С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2011 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши у письмовому провадженні в смт. Іванків Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги та допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до відповідача з вказаним позовом про визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок грошової допомоги та допомоги на оздоровлення з січня 2007 року з подальшим їх нарахуванням та виплатою відповідно до Закону. Позивач посилається на те, що вона є потерпілою від аварії на ЧАЕС категорія 1, інвалідом 2 групи, проживає на території гарантованого добровільного відселення, перебуває на обліку у відповідача, де отримує щомісячну грошову допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, і щорічну допомогу на оздоровлення, як інвалід 2 групи.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи потерпілим 1 категорії, інвалідам 2 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

УПСЗН позивачці О.І. виплачує щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 грн. відповідно до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні гарантованого добровільного відселення 40% від мінімальної заробітної плати.

Відповідач виплачував і виплачує позивачу вказані виплати у твердих сумах, а саме: щомісячну грошову допомогу у зв*язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 2 грн. 10 коп., встановленому постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що призвело до порушення прав, оскільки Закон має пріоритетне значення перед вищезазначеними постановами КМУ.

Позивач вважає дії відповідача при розрахунку їй зазначених вище сум незаконними, просить визнати їх неправомірними та зобовязати здійснити перерахунок щомісячної грошової допомоги з січня 2007 року з урахуванням вже виплачених сум з подальшим нарахуванням і виплатою допомоги відповідно до ст. 37 Закону, та допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону, починаючи з січня 2007 року з подальшим нарахуванням і виплатою згідно Закону, у позові просила справу розглядати без неї на підставі наявних доказів.

Відповідач позовних вимог не визнав, написали письмове заперечення, і просили справу розглядати без їх участі, застосувавши шестимісячний строк позовної давності.

Відповідно до ст.122 ч.3 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

У письмовому запереченні проти позову відповідач посилається на те, що управління праці і соціального захисту населення діяло відповідно до чинного законодавства, зокрема, постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими визначалися розміри таких виплат. Кабінет Міністрів мав на це право згідно ст. 62 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка визначає, що порядок застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному КМУ, рішення якого є обов*язковими для виконання. Саме постановами № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року і визначався цей порядок. Жодні із прийнятих пізніше законів не передбачали змін для обрахування розміру соціальних виплат. Відповідно до чинного бюджетного законодавства управління не має можливості задовольняти вимоги позивачів через відсутність відповідних бюджетних призначень. Оскільки Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА не встановлює розмір розрахункових величин для обрахування соціальних виплат та доплат, так як це є повноваженням КМУ, і не може самостійно зменшувати чи збільшувати ці виплати, тому не може нести за це будь-яку відповідальність, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що позивачка є потерпілою від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідними посвідченням та довідкою МСЕК. Позивач проживає в смт. Іванків, яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 3 зони радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), що підтверджено паспортними даними позивача і не заперечується відповідачем.

Позов пред*явлений 10.12.2010 року. Як вбачається з довідок, виданих відповідачем, щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва виплачується позивачу у розмірі 2 грн. 10 коп. щомісяця.

Згідно ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачу, як особі, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, має виплачуватися щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Позивачу виплачувались кошти у розмірі 2 грн. 10 коп. ( як це передбачено постановою КМУ України № 836 від 26.07.1996 року). Відповідно відповідачем недоплачувались щомісячно суми, які передбачені зазначеною вище статтею.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Відповідно до виданої відповідачем довідки позивачці виплачено по 120 грн. щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки, за 2010 рік така допомога ще не виплачувалась.

Враховуючи викладене вище, слід зазначити, що встановлений ще у 1996 році постановою № 836 від 26.07.1996 року розмір грошової допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та № 562 від 12.07.2005 року розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Зокрема, Законами України „Про Державний бюджет на відповідні роки встановлювався певний розмір мінімальної заробітної плати, який зростав кожного наступного року. При цьому відповідні Закони не містили обмежень застосування ст. 37, 48 Закону № 796-ХІІ. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст. 37, 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України „Про Державний бюджет» на відповідний рік в частині застосування для обрахунку встановленої ними мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений Законами України є неправомірною, і відповідача має бути зобов*язано провести перерахунок з урахуванням виплачених коштів та стягнути перераховану суму.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави ( ст.3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений ( ст.22).

Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків , пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсяг існуючих прав і свобод.

Оскільки позов позивачем поданий лише 10.12.2010 року, задоволенню підлягають позовні вимоги позивача щодо грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 10.06.2010 року (враховуючи наполягання відповідача на застосуванні шестимісячного строку позовної давності звернення суду). Підстав для поновлення цього строку не вбачається. З цієї ж підстави не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобовязання виплачувати допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як це передбачено ст. 48 цього ж Закону. Виплати за 2007 рік проведено 21.11.2007 року, за 2008 рік 22.05.2008 року, за 2009 рік 12.11.2009 року, отже за межами строку позовної давності. Виплати за 2010 рік ще не проводились.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача у майбутньому сплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до наведених норм Закону, суд вважає, безпідставними, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання вчинити певні юридичні дії у майбутньому не передбачений чинним законодавством України, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 79, 122, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 4 п. 18, 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про Державне мито, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, неправомірними.

Зобов*язати управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА провести перерахунок щомісячної грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 40% мінімальної заробітної плати на момент виплати щомісяця з урахуванням проведених виплат за період з 10 червня 2010 року та стягнути перераховані кошти.

В решті позовних вимог відмовити.

Від сплати судового збору сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: