Справа № 809/1553/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Справа № 876/7317/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Мікули О.І.,

за участі секретаря Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у справі за позовом заступника Коломийського міжрайонного прокурора до виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 архітектури, містобудування та капітального будівництва Коломийської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року заступник Коломийського міжрайонного прокурора звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Виконком, Міська рада відповідно) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24.04.2014 №86 «Про затвердження науково-проектної документації історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони та визначення меж історичного ареалу м.Коломиї» (далі Рішення). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280/97-ВР), прийнявши оскаржуване рішення вийшов за межі компетенції, так як затвердження вказаної науково-проектної документації входить до компетенції Міністерства культури України (далі Мінкультури) та уповноважених ним органів охорони культурної спадщини.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року у справі №809/1553/14 в задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив перший заступник прокурора Івано-Франківської області, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Покликається на те, що Виконком прийнявши оскаржуване рішення вийшов за межі своєї компетенції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте Виконкомом в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України і Законом №280/97-ВР.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд розяснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що м.Коломия Івано-Франківської області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 26.07.2001 №878 включено до Списку історичних населених місць України.

Наказом Мінкультури від 20.01.2014 №18 затверджено науково-проектну документацію - «Історико-архітектурний опорний план, межі та режими використання зон охорони памяток та історичного ареалу м.Коломиї Івано-Франківської області» (а.с.34-114).

У свою чергу Виконком, Рішенням, вирішив: затвердити науково-проектну документацію історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони та визначення меж історичного ареалу м.Коломиї; врахувати рекомендації щодо виявлених об'єктів, що мають історичну, художню та архітектурну цінність, для підготовки матеріалів щодо включення їх до Реєстру пам'яток м.Коломия; проектну документацію на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичного ареалу виготовляти на підставі опрацьованого історико-архітектурного містобудівного обґрунтування; нове будівництво в межах історичного ареалу та в зоні регульованої забудови проводити згідно з вимогами до ведення будівництва у межах історичного ареалу та в зоні регульованої забудови з врахуванням громадських інтересів та розгляду на громадських слуханнях; передачу земель у приватну власність та їх продаж в межах визначених історико-архітектурним опорним планом м.Коломиї проводити відповідно до статей 83, 84 Земельного кодексу України; при виготовленні «Проекту змін до генплану м.Коломиї» передбачити включення «Історико-архітектурного опорного плану з визначенням історичного ареалу та проекту зон охорони м.Коломиї, як складової частини генерального плану м.Коломиї» (а.с.11).

Загальними засадами Основного Закону, зокрема ст.7, в Україні визначено і гарантується місцеве самоврядування.

За змістом частин 1, 3 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання, ст.25 Закону №280/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини).

Згідно з п.37 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання: прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом.

В той же час, за пп.3 п. «а» ч.1 ст.33 цього ж Закону, виконавчим органам міських рад належать власні (самоврядні) повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом.

Постановою КМУ від 13.03.2002 №318 затверджено «Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць» (далі Порядок).

За змістом пунктів 2-6, 8-10 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносини) історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови. Режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об'єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам'яток). Відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.

Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

Історичний ареал - це найбільш освоєна в минулому і добре збережена частина території населеного місця, що відрізняється традиційним характером середовища і значною кількістю об'єктів культурної спадщини від інших, менш освоєних або погано збережених частин населеного місця.

Опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико-містобудівних обґрунтувань. Результати досліджень, проведених під час розроблення історико-містобудівних обґрунтувань, відображаються в історико-архітектурному опорному плані, що є основним документом, який визначає культурну спадщину населеного місця та історико-культурну цінність його території.

Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування. У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів.

Пунктом 12 цього ж Порядку передбачено, що визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури.

Водночас, п.16 Порядку визначено, що для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць. Правила охорони та використання історичних ареалів населених місць повинні враховуватися під час розроблення місцевих містобудівних програм, містобудівної документації.

Розроблення містобудівної документації є першочерговим для міст, що включені до Списку історичних населених місць України, затвердженого КМУ.

Для зазначених міст місцеві містобудівні програми, містобудівна документація затверджуються відповідними радами за погодженням з Мінкультури або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини та Мінрегіоном.

Відповідно є помилковою позиція суду першої інстанції щодо правомірності Рішення, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень на затвердження відповідної науково-проектної документації та підміни таким чином повноважень Міської ради.

Як правильно звертає увагу апелянт, цей суд не провів розмежування повноважень між Міською радою та її Виконкомом.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 24 квітня 2014 року №86 «Про затвердження науково-проектної документації історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони та визначення меж історичного ареалу м.Коломиї».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя О.І. Мікула

Повний текст виготовлений 21 серпня 2015 року.