Справа № 2а-1399/10/0770
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2010-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-1399/10/0770
Ряд стат. звіту № 6.11
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 р. 11.29 год. м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. при секретарі судового засідання Бішко А.Я., та сторін, які беруть участь у справі:

позивача: представник Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ОСОБА_1

відповідача: Іршавське ремонтно-будівельне колективне підприємство «Агробуд» - представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Іршавського ремонтно-будівельного колективного підприємства «Агробуд»про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 13 жовтня 2010 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 25 жовтня 2010 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до Іршавського ремонтно-будівельного колективного підприємства «Агробуд»про стягнення адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 17038,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ (надалі Закон України № 875-ХІІ, Закон) для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік відповідач не виконав вимогу Закону України № 875 щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. А саме, відповідно до поданого відповідачем звіту вказувалося, що на підприємстві працювало 39 осіб, а кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві є 2 особи, в той час як на підприємстві була працевлаштована 1 особа, що мала інвалідність. У звязку з цим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі середньої річної заробітної плати в Іршавському ремонтно-будівельного колективному підприємстві «Агробуд»за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, що становить 17038,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві. Додатково пояснив, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, що визначена статтею 19 Закону України № 875 в редакції Закону України № 2960-IV від 06.10.2005 року, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обовязку Закон не містить.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги заперечив повністю з наступних мотивів. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податками, зборами, обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, а є заходом впливу на порушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєним правопорушенням. Відповідно до ч.1 ст.218 ГКУ підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Відповідач ужив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме, звертався у відповідний Іршавський центр зайнятості, повідомляючи про наявність вакантного робочого місця для інваліда, проте інвалідів їм на підприємство не направляли та самостійно такі особи для працевлаштування не звертались. Крім того, відповідно до статті 18 частини 1 Закону України № 875-ХІІ, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Отже, процес працевлаштування інвалідів повинен починатися із звернення інваліда на підприємство чи до державної служби зайнятості. І лише пряма відмова підприємства прийняти на роботу інваліда чи відсутність реагування на заяву інваліда може бути підставою для застосування санкцій.

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви з мотивів, що наведені у письмових запереченнях ( а.с.10-12).

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2010 року Іршавське ремонтно-будівельне колективне підприємство «Агробуд»»подало до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік (а.с. 5). Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 39 осіб. Відповідно до рядка звіту 03 кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України № 875 становить 1 особа. Проте, даний показник не відповідає дійсності, оскільки 4% від 39 осіб складає 1,56, а отже, шляхом закруглення повинна бути вказана у даному рядку цифра 2. Відповідно до рядка звіту 02 середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 1 особа. Тобто відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів в кількості 1 особа.

За змістом статті 19 Закону України № 875-XII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 частини 3 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 частини 3 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як установлено Закарпатським окружним адміністративним судом, на виконання вимог законодавства, Іршавське ремонтно-будівельне колективне підприємство «Агробуд»направляло до Іршавського районного центру зайнятості Закарпатської області відповідну звітність з інформацією щодо наявності вакансій та можливості працевлаштування інвалідів (а.с.14), але робочі місця залишались вакантним у звязку з тим, що особи, які мають інвалідність не зверталися. Відповідно до довідки Іршавського районного центру зайнятості (а.с.13) Іршавське ремонтно-будівельне колективне підприємство «Агробуд»дійсно подавало таку звітність із інформацією про наявність вакансій для інвалідів.

У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до листа голови Вищого адміністративного суду України ОСОБА_3 від 30 березня 2010 року за № 422/11/13-10, що адресований головам апеляційних адміністративних судів України, доведено до їх відома постанови Верховного Суду України, в яких викладено правову позицію щодо застосування положень статей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка полягає у наступному. Суди, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування санкцій за незайняті інвалідами робочі місця, помилково не врахували, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Отже, позиція Закарпатського окружного адміністративного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії, а за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 72, 86, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Іршавського ремонтно-будівельного колективного підприємства «Агробуд»про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 17038,00 грн. відмовити повністю.

2. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дору Ю.Ю.