Справа № 127/14679/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/14679/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ан О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 серпня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірних дій УПФ України у м.Вінниці,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 60% заробітної плати судді та з урахуванням обмеження щодо максимального розміру утримання на рівні не вищому ніж 10 мінімальних пенсій за віком. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на Постанову Верховної Ради України за № 59-VIII від 25.12.2014 про звільнення його з посади судді апеляційного суду Вінницької області. Позивач вказав на неправильне застосування відповідачем законодавства, зокрема на дію закону у часі, а також не врахував рішення Конституційного Суду України за № 3-рп/2-013 від 03.06.2013.

Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 15 липня 2015 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано неправомірними дії відповідача при визначенні позивачу щомісячного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 60% заробітної плати судді, зобовязано відповідача провести перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці виходячи з розміру 70% заробітної плати судді, який працював на відповідній посаді; у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням його оскаржили і позивач і відповідач.

Власне позивач в своїй апеляційній скарзі, просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ухвалення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення в частині відмови у задоволенні позову, з підстав порушенням норм матеріального та процесуального права. Аргументуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначив, що при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач не правильно застосував Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в частині пенсійного забезпечення та не врахував рішення Конституційного Суду України за № 3 рп/2013 від 03 червня 2013 року, що потягло за собою зменшення розміру щомісячного грошового утримання позивача.

Відповідач в поданій апеляційній скарзі порушив питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач вказує на те, що судом не надано належної правової оцінки тому факту, що за призначенням довічного грошового утримання відповідно до статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" позивач звернувся до управління у січні 2015 року, та відповідно довічне грошове утримання призначене з 26.01.2015. В силу ж статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції чинній з 01.01.2015, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг.

19 серпня 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з участю представника управління в засіданні комітету кредиторів підприємства "Вінницький авіаційний завод".

Зазначена заява колегією суддів апеляційної інстанції відхиляється, оскільки управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці належним чином та завчасно повідомлене про час і місце розгляду апеляційних скарг і в нього було достатньо часу для вирішення питання щодо забезпечення прибуття в судове засідання свого представника, більш того, судом не ставилось питання про участь в судовому засіданні якогось конкретного представника. Колегія суддів апеляційної інстанції, також, зважає на те, що участь у судовому засіданні обов'язковою не визнавалась, а справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

За вказаних обставин, враховуючи, що в судове засідання призначене на 19 серпня 2015 року сторони не прибули, на підставі пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, суд апеляційної інстанції, в межах статті 195 КАС України, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці та про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, з таких підстав.

Судом з матеріалів справи встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 з 1981 року працював на посаді судді Козятинського районного суду Вінницької області, а потім суддею Вінницького обласного і апеляційного суду Вінницької області по 30 грудня 2014 року.

18.10.2013 після досягнення 65 річного віку ОСОБА_2 подав заяву про відставку. Відповідно до стаття 113 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років.

Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звільнено з посади судді апеляційного суду Вінницької області.

Таким чином з 26.12.2015 ОСОБА_2 отримав право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. 15.01.2015 позивач подав заяву до управління Пенсійного Фонду України у м. Вінниці що до виплати йому щомісячного довічного грошового утримання.

Наведеними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці.

Частиною 1 статті 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно з приписами пункту 1.2. Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 N 3-1 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за N 200/14891, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Відповідно до частини 1 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції чинній станом на 25 грудня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до частини 3 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, чинної на момент виникнення спірних відносин, тобто станом на 25 грудня 2014 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

За приписами статті 129 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється з 01.01.2013 у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Власне, як встановлено з матеріалів справи, встановивши ОСОБА_2 максимальний розмір довічного грошового утримання суддів у відставці на рівні десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, відповідач керувався частиною 5 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453 VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI; статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI у частині поширення її дії на Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453 VI; абзацом 2 пункту 2 розділу 2 "Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI", зі змісту якого випливає, що виплата судді пенсії (щомісячного довічного грошового утримання ) здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2, 3 статті 42 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058 та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті другої, абзацу другого пункту 2 розділу другого "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). В пункті 4 резолютивної частини цього рішення також зазначено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з приписами статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 58 Конституції України унормовано загальний принцип права неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15) та Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7).

Оскільки за змістом пункту 4 Рішення № 3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними, то право на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а отже з 3 червня 2013 року щомісячне грошове довічне утримання нараховується без обмеження граничного розміру .

Вказану правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року №21-429а14.

Таким чином враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з доводами позивача, які знайшли своє відображення в його апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не врахував рішення Конституційного Суду України за № 3 рп/2013 від 03 червня 2013 року, яким визнано неконституційними положення щодо обмеження максимального розміру довічного грошового утримання.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, тому, відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного Фонду України в місті Вінниці про визнання неправомірних дій УПФ України у м. Вінниці скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці при визначенні ОСОБА_2 щомісячного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 60% заробітної плати судді.

Зобов'язати управління пенсійного фонду України у м. Вінниці провести ОСОБА_2 перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці виходячи з розміру 70% заробітної плати судді, який працював на відповідній посаді та без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

ОСОБА_3