Справа № 2-а-768/11
Суддя: Павлов В. Г.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-768/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2011 року смт. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Павлов В.Г.,

при секретарі - Малофеєвої О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Варва Чернігівської області адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора ДПС Прилуцького взводу ДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 025363, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Варвинського районного суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС Прилуцького взводу ДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 025363, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, посилаючись на те, що постанова винесена відповідачем з порушенням положень чинного законодавства.

З позовної заяви вбачається, що 03.02.2011 року позивач, керуючи автомобілем ЗАЗ 110557 /реєстр.номер СВ 8292 АІ/, рухаючись з м. Прилуки до автодороги Київ-Ромни за 150 метрів перед перехрестям увімкнув покажчик правого повороту, але оминаючи нерівне дорожнє покриття, покажчик автоматично вимкнувся і незважаючи на безумовне виконання ним Правил Дорожнього Руху, був зупинений працівником ДАІ з причин порушення вимог п. 9.4 Правил Дорожнього Руху.

Відповідачем був складений протокол від 03.02.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 085732 та винесена оскаржувана постанова від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 025363 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначає, що Правила Дорожнього Руху не порушував, а відповідачем допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав викладених в адміністративному позові /а.с.3-4/.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час, місце і дату розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За вказаною нормою права, суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі наявні докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 N3353-XII (із змінами і доповненнями) учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника підрозділів Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Процедура оформлення працівниками Державної автомобільної інспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тимчасового затримання транспортного засобу, здійснення тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду, ліцензійної картки на транспортний засіб та ведення діловодства в підрозділах ДАІ МВС України з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, врегульована Інструкцією з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженою наказом МВС України від 26.02.2009 р. № 77, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24.04.2009 р. за № 374/16390.

Завдання та функції працівників підрозділів дорожньо-патрульної служби, що здійснюють нагляд за дорожнім рухом, взаємовідносини з учасниками дорожнього руху, дії під час отримання інформації про ДТП та порушень правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, а також організацію взаємодії з іншими підрозділами органів внутрішніх справ України визначено Інструкцією з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 р. № 111.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2011 року інспектором ДПС Прилуцького взводу ДПС сержантом міліції ОСОБА_3 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 085732, за порушення вимог пункту п.п. 9.2 б, 9.4 Правил Дорожнього Руху.

Суть адміністративного правопорушення полягала у тому, що о 14 год. 50 хв. 03.02.2011 року позивач, керував автомобілем ЗАЗ 110557 /реєстр.номер СВ 8292 АІ/, та виїжджаючи з другорядної дороги на головну - Київ-Суми, не включив покажчик правого повороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи внутрішніх справ мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КУпАП. Постановою від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 025363, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

У відповідності до вимог ч.2 ст.122 КУпАП складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність є зокрема і користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно вимог п.9.2 бПравил Дорожнього Руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Відповідно до вимог п. 9.4 ПДР України, водій зобовязаний подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 - 100 м у населених пунктах і за 150 - 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами норм КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази. У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим зібрані по справі про адміністративне правопорушення докази повинні містити достовірну інформацію, підтверджувати наявність правопорушення, місце, час його скоєння, наявність свідків, потерпілих при обставинах, які встановлюються, винність особи у вчиненні правопорушення

У відповідності до п.13.7.1. Наказу МВС від 27.03.2009 року за № 111 "Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС", основними методами несення служби працівниками Державтоінспекції є спостереження за дорожнім рухом. Інструкція визначає, що під спостереженням за дорожнім рухом слід розуміти візуальний або за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху встановлених правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, доцільністю та ефективністю організації дорожнього руху на посту, маршруті.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні протоколу від 03.02.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 085732, позивачем було надано пояснення я виїжджаючи з м. Прилуки на дорогу в напрямку Ромни, перед перехрестям увімкнув правий поворот, але коли обїдав перешкоду на дорозі, він автоматично вимкнувся, відео зйомку не предявили. З правами та обовязками не ознайомлений.

Відповідачеві, для застосування адміністративного стягнення до позивача ОСОБА_1, необхідно було встановити та підтвердити доказами факт порушення водієм транспортного засобу п. 9.2 б, 9.4 ПДР України.

У відповідності до вимог ст.ст. 252, 254 КУпАП України, працівник Державтоінспекції зобовязаний оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол від 03.02.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 085732, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та додатку 5 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху № 77 від 26.02.2009 року, складений посадовою особою в межах повноважень, передбачених ст. 255 цього Кодексу та п. 4.1. Інструкції і є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

З оглянутого протоколу встановлено, що ОСОБА_1, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснено її права і обов'язки, передбачені статтею 268 КУпАП та ст. 63 Конституції, про що свідчить підпис позивача у протоколі. На виконання положень ч. 3 ст. 268 КУпАП, відповідачем було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу.

Невідповідності дій інспектора ДПС вимогам Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС ДАІ, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2009 р. № 111, не вбачається.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортівстановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. З наданих пояснень позивачем в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що підтвердивши факт порушення правил дорожнього руху, а саме не увімкнення покажчика правого повороту, зазначив, що з складеним протоколом не згодний, проте на думку суду це є лише його субєктивне ставлення до виконання ним вимог ПДР. Оскільки позивачем, не заперечувався факт вчинення адміністративного правопорушення, за обставин, що викладені в описовій частині адміністративного протоколу, відповідач на підставі візуальних даних, що є одним з основних методів несення служби працівниками Державтоінспекції, склав протокол та виніс оскаржувану постанову.

Постанова відповідає вимогам ст. 283 цього Кодексу та додатку 2 Інструкції, винесена посадовою особою відповідно до повноважень, передбачених ст. 222 цього Кодексу, стягнення накладено у межах санкції частини другої статті 122 цього Кодексу за відсутності обставин, які відповідно до ст. 247 та ст. 17 цього Кодексу виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення та адміністративну відповідальність, з дотриманням положень ст. 33 цього Кодексу про загальні засади накладення адміністративного стягнення щодо врахування характеру правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо наявності в салоні автомобіля пасажира, якому відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. Надання відповідачем можливості викласти письмові пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення не позбавляло позивача зафіксувати й дані щодо свідка, який був присутнім в салоні автомобіля.

Окрім того, підпунктом бп. 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, контролювати технічний стан транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Отже, посилання позивача на той факт, що причиною правопорушення було автоматичне тимчасове вимкнення світлового покажчика повороту, не звільняють його від обовязку дотримуватись приписів ПДР України.

На підтвердження обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, відповідачем надано відео-фіксацію порушення водієм транспортного засобу правил переїзду регульованого перехрестя /а.с. 14/. Проте, суд не може визнати даний доказ як належний та допустимий для підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення в звязку з наступним. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані про проведення відео фіксації та технічний прилад, яким здійснювалась фіксація адміністративного правопорушення, з переглянутого відео - не можливо встановити ані часу, ані дати проведення фіксації, також не можливо встановити і номерний знак транспортного засобу, з метою ідентифікації та встановлення відповідної належності позивачу.

За таких обставин, суд, оцінюючи доводи позивача в позові щодо його невинності та неправомірності винесення щодо нього оскаржуваної постанови, приходить до висновку, що вищевказані доводи ОСОБА_1 не основані на належних доказах, нічим не підтверджується і спрямовані на ухилення останнім від адміністративної відповідальності за скоєне адмінправопорушення, факт наявності якого, не викликає у суду, жодних сумнівів. Окрім того, жодних звернень в звязку з протиправними діями відповідача ані до керівництва ДАІ, ані до інших правоохоронних органів позивачем здійснено також не було.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не було надано суду доказів, які б спростовували факт вчинення ним вказаного адмінправопорушення, а відтак заявлені ним вимоги слід визнати безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Аналіз норм чинного законодавства та матеріалів справи вказує на те, що позивач дійсно порушив вимоги п.9.2 бПравил Дорожнього Руху, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 03.02.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 085732, поясненнями наданими позивачем, в момент оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, фактичними обставинами справи, що були встановлені в судовому засіданні, а оскаржувана постанова серії СВ1 № 025363 від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення винесена з додержанням норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 251, 254, 280, 283 КУпАП, а тому дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення слід визнати правомірними і підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись п. 9.2 б Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р. зі змінами внесеними Постановою КМУ №876 від 01.10.2008 р., ст.ст. 8-12, 14, 70-72, 159-163, 1712 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. ч.2 ст.122, 251, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора ДПС Прилуцького взводу ДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 03.02.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 025363 - відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини 21.02.2011 року в присутності позивача. Повний текст постанови виготовлено у повному обсязі 22.02.2011 року.

Постанова оскарженню не підлягає, є остаточною і набирає законної сили в момент проголошення.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_4