Справа № К/9991/2568/12-С
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ К/9991/2568/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Ємельянової В.І.,
Кочана В.М.,

провівши в порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої суми допомоги,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_1 пред`явив в суді позов до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої суми допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26 грудня 2005 року проходив військову службу у КЕВ міста Луганська на посаді начальника відділення експлуатації фондів - заступника начальника КЕВ міста Луганська, а з 3 січня 2006 року призначений відповідальним за організацію та загальний стан робіт на об`єкті КЕВ міста Луганська в місті Донецьк.

14 травня 2007 року наказом начальника КЕВ міста Луганська № 65 місцем дислокації КЕВ міста Луганська визначено місто Луганськ, що призвело до його фактичного переїзду до цього міста, де з метою постійного проживання здійснював піднайом житла.
30 травня 2007 року він звернувся з рапортом до начальника КЕВ міста Луганська про виплату підйомної допомоги, однак вказану допомогу йому виплачено не було.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати протиправною бездіяльність начальника КЕВ міста Луганська щодо невиплати йому підйомної допомоги у розмірі 3 454,98 гривень та стягнути вказану суму з відповідача.

Постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27 квітня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Поновлено строк для звернення до суду з адміністративним позовом. Визнано бездіяльність начальника КЕВ міста Луганська щодо виплати позивачу підйомної допомоги протиправною, зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу у зв`язку з його переїздом у травні 2007 року до нового місця служби з міста Донецьк до міста Луганськ.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року постанову суду першої інстанції скасовано та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування його рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що в період з 26 грудня 2005 року по 9 вересня 2008 року ОСОБА_1 проходив військову службу у КЕВ міста Луганська.

26 грудня 2005 року наказом заступника Міністра оборони України № 34 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення експлуатації фондів заступника начальника КЕВ міста Луганська.

Наказом начальника КЕВ міста Луганська від 3 січня 2006 року № 38 ОСОБА_1 призначено відповідальним за організацію та загальний стан робіт на об`єкті КЕВ міста Луганська, з постійним місцем дислокації в місті Донецьку.

14 травня 2007 року наказом начальника КЕВ міста Луганська № 65 визначено місцем дислокації КЕВ міста Луганська та проходження служби ОСОБА_1 - місто Луганськ.

30 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до начальника КЕВ міста Луганська з рапортом щодо виплати підйомної допомоги.

Листом начальника КЕВ міста Луганська від 31 серпня 2007 року позивачу надана відповідь про відсутність підстав для виплати йому підйомної допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату підйомної допомоги на підставі Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженою наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370.

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, дійшов протилежного висновку, вказуючи на відсутність доказів фактичної зміни місця проживання позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Питання виплати підйомної допомоги врегульовані Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженою наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1 Інструкції, особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 18.1 цієї Інструкції встановлено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Згідно з підпунктом 18.12 Інструкції підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується військовослужбовцям, які переїхали в інші населені пункти у складі військової частини (підрозділу), що підлягає розформуванню, або одиночним порядком у розпорядження відповідних командирів (начальників) без призначення на посади, в подальшому направленим для проходження військової служби до пунктів попереднього місця служби або звільненим з військової служби.

З аналізу наведених правових норм слідує, що якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося, то підйомна допомога не виплачується. При цьому, підйомна допомога може бути виплачена після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.

Під час розгляду справи апеляційний суд встановив, що місце реєстрації ОСОБА_1 після зміни місця дислокації КЕВ міста Луганська не змінилось. Будь-яких доказів на підтвердження його фактичного переїзду з міста Донецька до міста Луганська та постійного проживання в новому пункті дислокації ним не надано. Саме тому підстави для виплати позивачу підйомної допомоги відповідно до Інструкції відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного суду, вважає його правильним та обґрунтованим.

Водночас, за перевіркою матеріалів справи, ОСОБА_1 про порушення свого права на отримання підйомної допомоги дізнався в серпні 2008 року, отримавши відповідь про невиплату йому підйомної допомоги. Посилання позивача на те, що він здійснював переїзд до нового місця роботи та не мав можливості звернутись з позовом до суду не є поважною причиною пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, суд апеляційної інстанції правильно прийшов до висновку, що позивач пропустив такий строк без поважних причин, а тому не погодився з висновком суду першої інстанції щодо поважності причини пропущення позивачем строку звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення апеляційного суду є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.І.Ємельянова

В.М.Кочан