Справа № 2-а-1744/11
Суддя: Павлов В. Г.
Дата ухвалення: 2011-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1744/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2011 року смт. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді - Павлова В.Г.,

при секретарі - Малофеєвій О.І.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Варва Чернігівської області адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС 4-го взводу БДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 004801, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду з адміністративним позовом до інспектора ДПС 4-го взводу БДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 004801, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що постанова винесена відповідачем з порушенням положень чинного законодавства.

З позовної заяви вбачається, що близько 11 год. 05 хв. 12.05.2011 року позивач, керуючи автомобілем OPEL /реєстр.номер СВ 2205 АI/, рухаючись по автодорозі Чернігів - ОСОБА_4, був зупинений працівником Державтоінспекції з причин порушення водієм вимог п.12.4 Правил Дорожнього Руху.

Відповідачем був складений протокол від 12.05.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 130068 /а.с.8/ та винесена постанова серії СВ1 № 004801 від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП /а.с.7/.

Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначає, що Правила Дорожнього Руху не порушував, оскаржувана постанова винесена працівником ДАІ безпідставно, а викладені в ній данні не відповідають фактичним обставинам справи, що мають суттєве значення для справи.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав викладених в адміністративному позові /а.с. 3-6/.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час, місце і дату розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив /а.с.17/. Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За вказаною нормою права, суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі наявні докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2011 року інспектором ДПС 4-го взводу БДПС сержантом міліції ОСОБА_3 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 130068 за порушення вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху /а.с.8/.

Суть адміністративного правопорушення полягала у тому, що о 10 год. 55 хв. 12.05.2011 року позивач, керуючи автомобілем OPEL /реєстр.номер СВ 2205 АI/, рухався зі швидкістю 101 км/год. по автодорозі Київ Чернігів ОСОБА_4 в с. Красилівка, чим перевищив встановлену швидкість більш ніж на 20 км/год.

Відповідно до п. 8.1. Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 року, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Згідно положень п.12.4 Правил Дорожнього Руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год. Інформаційно-вказівний знак, передбачений п. 5.45 "Початок населеного пункту", інформує водіїв про найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Згідно вимог ч.1 ст.122 КУпАП складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність є зокрема і перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП, органи внутрішніх справ мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП. Постановою від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 004801, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 260 грн.

Підставою для винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення стали матеріали щодо адміністративного правопорушення, зафіксованого за допомогою спеціального технічного засобу Радисреєстраційний номер № 3437, який здійснює фіксацію порушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України, факт керування позивачем транспортним засобом в межах населеного пункту, визначеного інформаційно-вказівним знаком 5.45, доказуванню не підлягає, оскільки дана обставина визнається сторонами по справі, а в суду не виникає сумніву щодо достовірності та добровільності її визнання.

У відповідності до Наказу МВС від 01.03.2010 року за № 33 "Про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху", в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху використовується радіолокаційний вимірювач швидкості руху транспортних засобів "Радис".

Таким чином, дані швидкості руху, отримані технічним приладом - вимірювачем швидкості Радис, можуть вважатися належними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а твердження позивача про їх недопустимість є безпідставними та необґрунтованими.

У відповідності до п.п.10 п.5 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року N 341, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право використовувати в установленому порядку спеціальні технічні і транспортні засоби для виявлення і фіксації порушень правил дорожнього руху, обстеження водіїв, нагляду за технічним станом транспортних засобів, автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, примусової зупинки транспортних засобів, їх транспортування на спеціальні майданчики у випадках порушень водіями правил зупинки і стоянки, дешифрування показань тахографів.

У відповідності до п.13.7.1. Наказу МВС від 27.03.2009 року за № 111 "Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС", основними методами несення служби працівниками Державтоінспекції є спостереження за дорожнім рухом. Інструкція визначає, що під спостереженням за дорожнім рухом слід розуміти візуальний або за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху встановлених правил, норм та стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, доцільністю та ефективністю організації дорожнього руху на посту, маршруті.

Пункт 7.6. Наказу № 111 визначає, що працівнику Державтоінспекції дозволяється використовувати технічні засоби та технічні прилади для виявлення та фіксації порушень ПДР. Отримані фактичні дані направляти за належністю чи використовувати при складанні адміністративних матеріалів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.ст.252,254 КУпАП України, працівник Державтоінспекції оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, склав протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні протоколу від 12.05.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 130068, складений у відповідності до вимог положень ч.1 ст.256 КУпАП, позивачеві було надано результати виміру швидкості його транспортного засобу приладом Радис, проте позивачем окрім пояснення наступного змісту від підпису відмовляюсь, аргументи наведу в суді, не надано ані доказів на спростування даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, ані мотивів, які б відповідач зобовязаний був би перевірити в сукупності з іншими доказами по справі, у відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Доводи ОСОБА_1 про те, що показання вимірювального приладу Радисне можуть бути належним доказом перевищення швидкості, в звязку з тим, що відповідач тримав прилад в руках під час вимірювання швидкості руху його автомобіля, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки як свідчать обставини справи, показання технічного приладу не є єдиним джерелом доказу вчиненого позивачем правопорушення.

Згідно ст.26 Закону України "Про міліцію", контроль за діяльністю міліції здійснюють Кабінет Міністрів України, Міністр внутрішніх справ України і в межах своєї компетенції ради.

Статтею 27 цього Закону визначено, що нагляд за додержанням законності у діяльності міліції здійснюють Генеральний прокурор України і підлеглі йому прокурори.

Виходячи з наведених норм права, суд не може взяти до уваги твердження позивача про те, що на його прохання відповідач не надав йому документи про проходження вимірювальним приладом Радис повірки згідно вимог ЗУ Про метрологію та метрологічну діяльністьта не предявив йому дозвіл на право користування даним прибором,так як правопорушник не є особою, уповноваженою контролювати допуск співробітників ДПС до використання спеціальних засобів та перевірки документів на технічний засіб.

Посилання позивача на порушення працівником ДАІ п.13.2 Інструкції з діяльності підрозділів ДПС МВС України № 1111 від 13.11.2006 року є безпідставні, оскільки дана інструкція згідно з наказом МВС України від 17.07.2009 року втратила чинність.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, відповідачем було надано можливість позивачеві надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Твердження позивача про те, що відповідач не надав йому змоги написати пояснення спростовується наявністю письмових пояснень ОСОБА_1 викладених ним у протоколі. Логічного обґрунтування неможливості під час надання письмових пояснень позивачем в протоколі про адміністративне правопорушення зазначити клопотання або ж додаткові заперечення /дані/ щодо фактичних обставин справи в судовому засіданні надано не було.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 N3353-XII (із змінами і доповненнями) учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника підрозділів Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо оскарження ним незаконних дій інспектора ДПС 4-го взводу БДПС сержанта міліції ОСОБА_3 до УДАЇ УМВС України в Чернігівській області та органів прокуратури, так як копії поштових квитанції про відправлення не являються належним підтвердженням даного факту і не можуть бути взяті судом до уваги /а.с.17/.

Всупереч положення ч.1 ст.71 КАС України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, будь-яких інших клопотань учасниками процесу щодо забезпечення доказів, які б містили інформацію щодо предмету доказування, заявлено не було

У відповідності до ч.1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим зібрані по справі про адміністративне правопорушення докази повинні містити достовірну інформацію, підтверджувати наявність правопорушення, місце, час його скоєння, наявність свідків, потерпілих при обставинах, які встановлюються, винність особи у вчиненні правопорушення.

З наданих пояснень позивачем в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач лише не згодний з складеним протоколом, які засвідчують лише його субєктивне ставлення до виконання ним вимог ПДР, та не містять будь-яких інших фактичних даних, які можуть містити інформацію щодо предмету доказування.

За таких обставин, суд, оцінюючи доводи позивача в позові щодо його невинності та неправомірності винесення щодо нього оскаржуваної постанови, а також заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, приходить до висновку, що вищевказані доводи ОСОБА_1 не основані на належних доказах, нічим не підтверджується і спрямовані на ухилення останнім, від адміністративної відповідальності за скоєне адмінправопорушення, факт наявності якого, не викликає у суду, жодних сумнівів.

Обставини, що викладені в адміністративному позові, на думку суду, свідчать про певну тенденцію позивача моделювання позиції захисту з врахуванням і осмисленням фактичних обставин справи, що не заборонено законом.

Відповідно до вимог ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У відповідності до ст.33 КУпАП України при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують і обтяжують відповідальність. Санкцією ч.1 ст.122 КУпАП, передбачено накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі від 15 до 30 неоподаткованих мінімумів.

Відповідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.ст.245,280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Ані під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення працівником Державтоінспекції, ані під час розгляду адміністративної справив суді, позивачем не надано доказів щодо наявності підстав, що помякшують відповідальність, у відповідності до вимог ст. 35 КУпАП, які необхідно було б врахувати як при винесенні оскаржуваної постанови, так і при розгляді адміністративного позову в судовому засіданні.

Аналіз норм чинного законодавства та матеріалів справи вказує на те, що позивач дійсно порушив вимоги п.12.4 Правил Дорожнього Руху, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом від 12.05.2011 року про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 130068, а оскаржувана постанова серії СВ1 № 004801 від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення винесена з додержанням норм чинного законодавства, а саме ст.ст. 251, 254, 280, 283 КУпАП і підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись п. 8.1, 12.4 Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р. зі змінами внесеними Постановою КМУ №876 від 01.10.2008 р., ст.ст. 8-12, 14, 70-72, 159-163, 1712 Кодексу адміністративного судочинства України, ч.1 ст.122, ст.ст. 251, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ДПС 4-го взводу БДПС сержанта міліції ОСОБА_3 про визнання протиправними дії субєкта владних повноважень та скасування постанови від 12.05.2011 року в справі про адміністративне правопорушення серії СВ1 № 004801 - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Варвинського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_5