Справа № 804/10445/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокусправа № 804/10445/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року у справі №804/10445/13-а за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Державного казначейства України про зобов'язання вчинити певні дії щодо розгляду звернення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 серпня 2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Державного казначейства України, в якому, просив:

- зобов'язати Дніпропетровську обласну державну адміністрацію надати результат реагування на повідомлені факти порушення прав пацієнта та проведеної перевірки з урахуванням реформи охорони здоров'я та демократичних змін в Україні;

- прийняти постанову про відшкодування заподіяної під час існування СРСР, та заподіяної зараз бездіяльністю суб'єктів владних повноважень моральної шкоди. Сума відшкодування моральної шкоди необхідна для сплати лікування за кордоном на суму не менше 20 000 євро, з урахуванням проїзду та послуг перекладача.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 04.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою про факт медичних репресій та порушень, на яку як він вважає, відповідь по суті надана не була. Сума моральної шкоди необхідна ОСОБА_1 для оплати лікування за кордоном у зв'язку з недовірою органам охорони здоров'я в Україні.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки Дніпропетровська обласна державна адміністрація в межах Закону України «Про звернення громадян» та в установлений цим Законом строк розглянула звернення ОСОБА_1, надала йому повні та вичерпні відповіді, підстави для задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати результат реагування на повідомлені факти порушення прав пацієнта та проведеної перевірки з урахуванням реформи охорони здоров'я та демократичних змін в України відсутні. Крім того, суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів в обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить зобов'язати державне казначейство здійснити покриття витрат на медичні послуги за кордоном, згідно розрахунку на медичні послуги від закордонної лікарні та зобов'язати органи охорони здоров'я усунути наслідки незаконних хірургічних операцій, проте у зв'язку з повною відсутністю довіри до органів охорони здоров'я України, обмежити для органів охорони здоров'я України косметичні процедури для усунення наслідків хірургічного рубця на животі позивача, а державне казначейство зобов'язати оплатити медичні послуги закордонної лікарні для проведення необхідних процедур, діагностики та іншого лікування завданої шкоди (а.с.62).

Апеляційна скарга фактично обґрунтовано доводами позивача, викладеними в адміністративному позові.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, представник Дніпропетровської обласної державної адміністрації посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Дніпропетровської обласної державної адміністрації яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 04.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління охорони здоров'я обласної державної адміністрації з заявою, в якій повідомив про факти його лікування в різні роки та просив:

- надати довідку про те, що медичне обслуговування його в Україні не можливе;

- оплатити медичне обслуговування за кордоном або надати офіційну відповідь про відсутність фінансування на охорону здоров'я громадян України;

- зняти його з диспансерного психоневрологічного обліку у 14 міській лікарні та надати довідку, що він не перебуває та такому обліку (а.с.22-23).

Листом від 07.05.2012 року №1053 ОСОБА_1 повідомлено, що його звернення від 04.05.2012 року перебуває на розгляді в Головному управлінні охорони здоров'я обласної державної адміністрації. З метою вирішення питання доцільності лікування за кордоном ОСОБА_1 запрошено до консультативної поліклініки КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Також повідомлено, що стосовно зняття з диспансерного обліку Головним управлінням охорони здоров'я обласної державної адміністрації буде проінформовано ОСОБА_1 додатково після отримання інформації від керівництва КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.15).

18.05.2012 року листом №Г-1053 Головне управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомило ОСОБА_1, що за інформацією адміністрації КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» він знаходився на диспансерному обліку у зазначеному закладі з 1983 р. В 2007 року у зв'язку з відмовою від нагляду лікарем-психіатром ОСОБА_1 був переведений до групи консультативного нагляду, а в 2010 року згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22.01.2007 р. №20 «Про затвердження Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги» був знятий з диспансерного обліку. Для отримання довідки про зняття з диспансерного обліку ОСОБА_1 запропоновано звернутись до лікаря-психіатра КЗ «Дніпропетровська міська лікарня №14» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.21).

31.10.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо вирішення питання про його лікування за кордоном.

За дорученням Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації звернення ОСОБА_1 розглядалося адміністрацією КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова».

Листом від 23.11.2012 року №4/1396 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» повідомила ОСОБА_1, що останній знятий з диспансерного обліку лікаря-психіатра, є здоровою людиною і лікування не потребує, тому надати довідку про те, що медичне обслуговування в Україні є для нього неможливим, а також проводити медичне обслуговування здоровій людині вони не мають права (а.с.17).

Про результати звернення ОСОБА_1 від 31.10.2012 року листом від 23.11.2012 року №1/1163 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» повідомила Головне управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації (а.с.16).

Зобов'язання Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати результат реагування на повідомлені факти порушення прав пацієнта та відшкодування моральної шкоди на суму не менше 20 000 євро є предметом спору переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_1 від 31.10.2012 року, за дорученням Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації було розглянуто адміністрацією КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова».

Листом від 23.11.2012 року №4/1396 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» повідомила ОСОБА_1, що останній знятий з диспансерного обліку лікаря-психіатра, є здоровою людиною і лікування не потребує, тому надати довідку про те, що медичне обслуговування в Україні є для нього неможливим, а також проводити медичне обслуговування здоровій людині вони не мають права (а.с.17).

Таким чином, Дніпропетровська обласна державна адміністрація в межах Закону України «Про звернення громадян» та в установлений цим законом строк розглянула звернення ОСОБА_1, надала йому повні та вичерпні відповіді, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати результат реагування на повідомлені факти порушення прав пацієнта та проведеної перевірки з урахуванням реформи охорони здоров'я та демократичних змін в Україні.

Щодо вимог ОСОБА_1 прийняти постанову про відшкодування заподіяної під час існування СРСР, та заподіяної зараз бездіяльністю суб'єктів владних повноважень моральної шкоди. Сума відшкодування моральної шкоди необхідна для сплати лікування за кордоном на суму не менше 20 000 євро, з урахуванням проїзду та послуг перекладача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, ОСОБА_1 не надано обґрунтувань з посиланнями на докази, які б свідчили про причинно-наслідковий зв'язок між діями Дніпропетровської обласної державної адміністрації та нанесеною, на його думку, шкодою.

Крім того, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів в підтвердження факту завдання та існування моральної шкоди, не зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні вимог і в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог позивача викладених в апеляційній скарзі про зобов'язання державного казначейства здійснити покриття витрат на медичні послуги за кордоном, згідно з розрахунком на медичні послуги від закордонної лікарні та зобов'язання органів охорони здоров'я усунути наслідки незаконних хірургічних операцій, проте у зв'язку з повною відсутністю довіри до органів охорони здоров'я України, обмежити для органів охорони здоров'я України косметичні процедури для усунення наслідків хірургічного рубця на животі позивача, а державне казначейство зобов'язати оплатити медичні послуги закордонної лікарні для проведення необхідних процедур, діагностики та іншого лікування завданої шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що вимоги позивач зазначені в апеляційній скарзі «зобов'язати державне казначейство здійснити покриття витрат на медичні послуги за кордоном, згідно розрахунку на медичні послуги від закордонної лікарні та зобов'язати органи охорони здоров'я усунути наслідки незаконних хірургічних операцій, проте у зв'язку з повною відсутністю довіри до органів охорони здоров'я України, обмежити для органів охорони здоров'я України косметичні процедури для усунення наслідків хірургічного рубця на животі позивача, а державне казначейство зобов'язати оплатити медичні послуги закордонної лікарні для проведення необхідних процедур, діагностики та іншого лікування завданої шкоди» (а.с.62) не були заявлені в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений права розглядати їх в апеляційному порядку.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2013 року у справі №804/10445/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 19 серпня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко