Справа № К/9991/95137/11-С
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Київ К/9991/95137/11

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

суддів: Олексієнка М.М. (доповідач) , Ємельянової В.І., Кочана В.М.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області (далі - УПФ) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Зарічненському районі Рівненської області (далі - Фонд) про зобов'язання вичинити дії по включенню до акту звірки витрати на виплату і доставку пенсії за касаційною скаргою представника позивача на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2011 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року представник УПФ звернувся в суд з позовом, відповідно до якого просив:

визнати неправомірними дії Фонду щодо неприйняття до відшкодування, шляхом не включення до актів щомісячної звірки витрат на виплату щомісячної державної адресної допомоги пенсіонерам, які постраждали внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, пенсії ОСОБА_3, допомоги на поховання та витрат на доставку вказаних витрат за період з січня 2011 року по травень 2011 року;

зобов'язати відповідача вчинити дії щодо прийняття до відшкодування, шляхом включення до актів щомісячної звірки витрат УПФ на виплату:

щомісячної державної адресної допомоги пенсіонерам, які постраждали внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань за період з січня 2011 року по травень 2011 року на суму 92310,37 грн.;

пенсії та щомісячної державної адресної допомоги ОСОБА_3 та витрат на їх доставку за січень 2011 року по травень 2011 року в сумі 2638,23 грн.

допомоги на поховання та витрат на її доставку за січень 2011 року в сумі 1329 грн.

Посилався на те, що не включення зазначених витрат до актів звірки, в подальшому унеможливлює проведення розрахунків або пред'явлення вимоги про стягнення їх в централізованому порядку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2011 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фонду на користь УПФ невідшкодовану суму пенсії ОСОБА_3 та витрати на її доставку з січня по травень 2011 року в сумі 2638,23 грн. У решті в задоволенні позову відмовлено.

Житомирський апеляційний адміністративний суд рішенням від 16 листопада 2011 року постанову окружного суду скасував в частині задоволення позову та ухвалив нову про відмову в позові в цій частині.

У касаційній скарзі представник позивача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на обов'язок Фонду відшкодовувати понесені витрати.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по виплаті пенсії пенсіонеру ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відносно стягнення витрат на виплату і доставку пенсій по інвалідності, Фонд є належним відповідачем по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, виходив з того, що обрання позивачем такого способу захисту, (відновлення) порушеного права, не відповідає змісту прав УПФ щодо відшкодування понесених ним витрат, а державна адресна допомога не входить до переліку сум, які підлягають відшкодуванню Фондом.

Висновок апеляційного суду відповідає вимогам закону та є обґрунтованим.

З набранням чинності Закону України 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Міністерством юстиції України 16.05.2003 року зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року N 5-4/4 (далі - Порядок), якою затверджений Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Зазначений Порядок визначає механізм відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, які призначені застрахованим особам.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону №1105-XIV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Аналіз положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» (далі постанова №265), якою передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги, дає підстави вважати, що така допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 постанови №265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону №1105-XIV не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд не може нести витрати з виплати державної адресної допомоги.

Слід зазначити також, що положення пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

УПФ звернулося до суду з адміністративним позовом також про захист порушеного права на відшкодування понесених витрат шляхом зобов'язання Фонду включити до актів щомісячної звірки вказані витрати.

Вказаний Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникають у випадку не підписання актів звірки розрахунків, оскільки встановлене ним правило розраховано на відсутність спору. У разі наявності спору та незгоди на підписання актів звірки розрахунків з боку Фонду вимоги саме про стягнення таких сум мають вирішуватися в судах адміністративної юрисдикції шляхом пред'явлення органами УПФ позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог про підписання актів звірки.

Саме до такого висновку зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2014 року (справа №21-154а14), від 23 квітня 2013 року (справа №21-108а13) від 28 листопада 2011 року (справа №21-326а11), які згідно зі статтею 244-2 КАС України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок апеляційного суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судову рішення ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дубровицькому районі Рівненської області відхилити, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

В.М. Кочан