Справа № 821/1931/15-а
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/1931/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кузьменко Н.А.

при секретарі Багненко Т.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

.В.Срозглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Херсонського обласного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання дій протиправними та скасування п.1, 2 вимоги від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725, -

встановив:

24 червня 2015 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Херсонського обласного центру зайнятості (далі позивач, ХОЦЗ) до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі і відповідач, ДФІ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 12 серпня 2015 року, просить:

- визнати протиправними та незаконними дії Державної фінансової інспекції в Херсонській області щодо предявлення вимоги від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 «Про усунення порушень законодавства» (п.1 стор.4 абз.5 вимоги), які стосуються подій минулого та не можна усунути, а можна лише діяти для подолання негативних наслідків, зокрема, шляхом предявлення позову до осіб, що завдали шкоду або збитки;

- визнати протиправними та незаконними дії Державної фінансової інспекції в Херсонській області щодо предявлення вимоги «Про усунення порушень законодавства» від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 про відшкодування збитків (п.1 стор.4 абз.5 вимоги), без визначення їх розміру згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України та перевірці їх законності судом;

- визнати протиправними та незаконними дії Державної фінансової інспекції в Херсонській області щодо предявлення вимоги «Про усунення порушень законодавства» від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 про притягнення працівників позивача до відповідальності (в т.ч. у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю) за виявлені «порушення» законність і правомірність яких судом не перевірено, а позивачем не визнано;

- визнати протиправними та незаконними дії Державної фінансової інспекції в Херсонській області щодо погрози ініціювання розгляду питання про відповідність директора позивача займаній посаді у разі не усунення виявлених порушень (вказаних у вимозі на стор.1-5), які можливо усунути тільки шляхом предявлення позову про відшкодування збитків, тобто діяти по відшкодуванню негативних наслідків;

- визнати протиправними та скасувати п.1,2 вимоги про усунення порушень законодавства від 18.06.2015 року №21-04-14-14/2725 на стор.4 абз.5,6.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідності до приписів п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» відповідачем 05 червня 2015 року направлено вимогу про усунення порушень законодавства №21-04-14-14/2725. Дана вимога на стор.4 абз.5,6 містить вимоги: опрацювати матеріали ревізії та усунути порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями в установленому законодавством порядку (п.1); розглянути питання про притягнення працівників Центру, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності (п.2). Позивач вважає дані пукти протиправними з тих підстав, що вони стосуються подій минулого та не містять грошового розміру збитків, а також не відповідають вимогам правомірності. Все це на думку позивача є підставами для постановлення судового рішення про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідач 10 серпня 2015 року надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Щодо п.1 вимоги, ревізією видатків на капітальне будівництво, реконструкцію та ремонт встановлено, що в порушення 3.3.10.1 ДБН Д.1.1.1-1-2000 за результатами контрольних обмірів встановлено факт невідповідності між фактично виконаними ТОВ «Дісєест» обсягами будівництва будівлі соціального призначення Цюрупинський районний центр зайнятості по вул. Червоноармійська, 7 у м. Цюрупинськ та обсягами вказаними в актах виконаних робіт форми КБ-2в на загальну суму 72720,00 грн. З метою усунення виявлених порушень п.1 вимоги позивачу запропоновано стягнути з підрядних організацій зайвих виплат коштів внаслідок завищення обсягу і вартості будівельно-монтажних робіт у сумі 72720,00 грн. в добровільному порядку та , у разі необхідності, звернутись з позовом до суду щодо їх відшкодування, з подальшим їх перерахуванням до бюджету Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо п.2 вимоги, ревізією встановлено, що в порушення п.12 розділу ІІ «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» (затвердженої наказом МФУ від 13 березня 1998 року №59) здійснено відшкодування витрат на відрядження без належно заповнених документів на суму 30,00 грн. Також, внаслідок співставлення вартості квитків, затверджених на підприємствах (ПАТ «Херсонське автотранспортне підприємство 16527», ТОВ «Авто-Лайф», ТОВ «Іксора»), які надають послуги з перевезення, встановлено розбіжності між вартістю мякого квитка перевізника з вартістю мяких квитків доданих до авансових звітів підзвітними особами в якості документів, що підтверджують витрати на проїзд, Центром зайво відшкодовано витрат на суму 338,59 грн., що є порушенням ч.1,2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». З метою усунення виявлених порушень позивачу запропоновано стягнути з винних осіб у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю, зайво сплачені зайво відшкодовані витрати підзвітних осіб на проїзд на загальну суму 368,59 грн., з подальшим їх перерахуванням до бюджету Фонду згідно чинного законодавства. Все це на думку відповідача є підставами для залишення позовної заяви без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях.

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи позивача викладені в адміністративному позові та доводи відповідача викладені в запереченні на адміністративний позов, заслухавши представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до п.2.16 плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ України на І квартал 2015 року та на підставі направлення від 16.02.2015 року №93 проведено планову ревізію використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Херсонському обласному центрі зайнятості за період з 01.10.2011 року по 01.01.2015 року.

За результатами ревізії складено акт ревізії використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Херсонському обласному центрі зайнятості за період з 01.10.2011 року по 01.01.2015 року від 24 квітня 2015 року №04-17/03.

Позивач скористався своїм правом на оскарження висновків акту перевірки та подав заперечення на акт ревізії використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Херсонському обласному центрі зайнятості за період з 01.10.2011 року по 01.01.2015 року від 24 квітня 2015 року №04-17/03.

Висновком від 02 червня 2015 року ДФІ не прийняло заперечення на акт ревізії використання коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в Херсонському обласному центрі зайнятості за період з 01.10.2011 року по 01.01.2015 року від 24 квітня 2015 року №04-17/03.

За висновками акту ревізії винесено вимогу «Про усунення порушень законодавства» від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725, спірні пункти резолютивної частини якої передбачають наступне:

- опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку (п.1 вимоги, том 1 а.с.115);

- розглянути питання про притягнення працівників Центру, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності (п.2 вимоги, том 1 а.с. 115).

Позивач стверджує, що наведені пункти не дають можливість визначити їх грошовий розмір, стосуються подій минулого та їх можливо усунути тільки шляхом предявлення позову про відшкодування збитків, тобто діяти по відшкодуванню негативних наслідків.

Суд зазначає, що перелік завданих збитків та їх грошовий розмір наведено на стор.1-4, а перелік дій по усуненню даних порушень та відшкодуванню збитків наведено на стор. 4-5 вимоги «Про усунення порушень законодавства» від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 (т.1 а.с. 112-116).

Так п.1-7 описової частини вимоги наводять перелік збитків та розмір, а тому позиція позивача про відсутність розміру збитків є помилковою.

Правомірність п.1,2 резолютивної частини вимоги Про усунення порушень від 05 червня 2015 року №21-04-14-14/2725 та правомірність дій відповідача по їх предявленню є предметом судового розгляду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, акт ревізії це документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати.

Пункт 35 цього Порядку передбачає, що акт ревізії складається зі вступної та констатуючої частин.

У констатуючій частині наводиться інформація про результати ревізії в розрізі кожного питання програми із зазначенням того, за який період, яким способом (вибірковим, суцільним) та за якими документами перевірено ці питання, а також висновок про наявність або відсутність порушень законодавства.

Виявлені допущені обєктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обовязковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Пункти 45, 46 вказаного Порядку визначають, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам обєкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається обєкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Щодо позовної вимоги визнати протиправними та незаконними дії Державної фінансової інспекції в Херсонській області щодо предявлення вимоги Про усунення порушень законодавства від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 про притягнення працівників позивача до відповідальності (в т.ч. у порядку, встановленому статтями 130-136 Кодексу законів про працю) за виявлені «порушення», суд зазначає наступне.

Згідно з п.15 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Таким чином, дії ДФІ щодо предявлення вимоги «Про усунення порушень законодавства» від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 є наслідком використання прав, передбачених п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а тому відсутні підстави для висновку про протиправність цих дій.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

В даному випадку законодавець поділяє повноваження ДФІ здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень та процедуру звернення до суду в інтересах держави при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів

Частиною 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява N 30856/03§43) суд наголошує, що «вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування ... Функція роз'яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам».

З наведеного суд дійшов висновку, що обовязковими для виконання є не всі без винятку вимоги ДФІ. Для того щоб підпадати під визначення ч.2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» вимога повинна відповідати ознакам законності, тобто ґрунтуватись на нормах законодавства.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Наведені норми закріплюють за ДФІ право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Суд звертає увагу сторін, що пункт 1 містить збитки наведені п.1-7 описової частини вимоги, а пункт 2 передбачає відповідальність осіб за ці збитки.

З наведеного суд встановив, що спірні пункти містять інформацію про завдані збитки та містять суму таких збитків 72720,00 грн., 7259,00 грн., 1755,16 грн., 30 грн., 338,59 грн., 23793,00 грн., 8755,82 грн., 188,00 грн., 185,76 гр., 392,00 грн. та 32534,95 грн. відповідно.

Надані сторонами уточнення, доповнення а додаткові матеріали не впливають на правильність висновків суду.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, ДФІ пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом ДФІ, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, однак в даному випадку адміністративний позов не має вимогою стягнення виявлених збитків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно).

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бочан проти України (N 2)» (Заява N 22251/08 §42) зазначено, що «…для того, щоб "цивільний" аспект пункту 1 статті 6 Конвенції був застосовним, має існувати спір щодо "права", яке можна небезпідставно назвати таким, що визнане національним законодавством, незалежно від того, чи захищене це право Конвенцією. Спір має бути дійсним та серйозним; він може стосуватися не лише фактичної наявності права, але й меж і способу його здійснення; і, насамкінець, результат провадження має бути безпосередньо вирішальними для зазначеного права, при цьому самих лише опосередкованих зв'язків або непрямих наслідків не достатньо для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції».

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вимог частини 3статті 160 КАС України, в судовому засіданні 19 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Херсонського обласного центру зайнятості до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання дій протиправними та скасування п. 1, 2 вимоги від 05.06.2015 року №21-04-14-14/2725 - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 20 серпня 2015 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 9.5.