Справа № 813/2375/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Справа № 813/2375/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.,

представників відповідача 1 ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону капітана ОСОБА_4 про скасування постанови про заборону вїзду,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Львівського прикордонного загону ДПС України Західне регіональне управління, начальника третього відділення інспекторів прикордонної служби Рава-Руська Львівського прикордонного загону капітана ОСОБА_4, в якому просить скасувати постанову від 19.02.15р. про заборону вїзду в Україну громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3, (16.04.68р.н., уродженцю ОСОБА_5 Федерації, м. Ростов-на-Дону; зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), яка винесена начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська Львівського прикордонного загону капітаном ОСОБА_4 та затверджена 19.02.15р. начальником Львівського прикордонного загону полковником ОСОБА_6

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Підставою для винесення постанови від 19.02.15р. було визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн. Позивач зазначає, що він є громадянином ОСОБА_5 Федерації, однак протягом 10-ти років здійснює підприємницьку діяльність та проживає на території України однією сімєю з жінкою - громадянкою України, є керівником юридичної особи ТзОВ Уністав Інтернешнл. Оскаржуваною постановою ОСОБА_7 позбавлено можливості перебувати на території України, що обмежує його право спілкуватись з сім`єю, володіти своїм майном, яке є власністю ТзОВ Уністав Інтернешнл та здійснювати свою трудову діяльність. Вважає, що оскільки ним сплачений штраф, підстав для застосування до нього заборони вїзду в Україну немає.

Позивач та його представник в судове засідання 10.08.15р. не прибули, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. Представник позивача надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи. Доказів поважності причин відсутності не надала. У звязку з необґрунтованістю клопотання суд відмовив у задоволенні такого та, відповідно до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив справу за наявними у ній доказами.

Представники відповідача-1 щодо задоволення адміністративного позову заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначили, що оскаржувана постанова винесена на підставі та в межах повноважень встановлених законодавством. Вказані у позовній заяві обставини не можуть бути підставою для скасування такої постанови. Законом чітко встановлено, що у разі порушення іноземцем правил перетину державного кордону України або невиконання законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні, органом охорони державного кордону приймається рішення про заборону вїзду вказаній особі в Україну.

Оскільки позивача визнано винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, повязаного із невиконанням законних вимог посадових осіб органу охорони державного кордону, відповідачем правомірно винесено постанову про заборону вїзду позивачу на територію України.

З цих підстав просили відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідач-2 участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

19.02.15р. о 09 годині 30 хвилин на територію пункту пропуску Рава-Руська, слідуючи з території України до ОСОБА_8 легковим автомобілем марки Форд р/н 2T80793, прибув громадянин ОСОБА_3, який обрав для перетину кордону смугу руху «зелений коридор». Під час проходження прикордонного контролю у прикордонного наряду «Огляд транспортних засобів» виникли підозри у переміщенні позивачем через державний кордон заборонених товарів чи предметів, у звязку з чим було прийнято рішення про проведення поглибленого огляду транспортного засобу позивача.

Позивач відмовився представити вказаний автомобіль для огляду, замкнувся в середині даного автомобіля та відмовився з нього виходити, законних розпоряджень та неодноразових вимог працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обовязків, повязаних з охороною державного кордону, про надання автомобіля для огляду не виконував, чим порушив вимоги п. 12 ч.1 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.03р., тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

У звязку з цим, працівниками відділу прикордонної служби «Рава-Руська» було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 185-10 КУпАП, який скеровано для розгляду до Жовківського районного суду Львівської області.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 19.02.15р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 гривень.

Позивачем сплачено штраф в повному обсязі.

На підставі вказаної постанови суду та відповідно до п.п. «в» п.2.1, п.2.3 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.11р. № 946, начальником 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська Львівського прикордонного загону капітаном ОСОБА_4 винесено постанову від 19.02.15р. «Про заборону вїзду в Україну», якою заборонено вїзд в Україну громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 строком на 3 (три) роки.

Не погодившись з вказаною постановою позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 ЗУ «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України №3773-VI від 22.09.11р. «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Відповідно до п. 2.1. «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.11р. № 946 (далі - Інструкція), рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі, якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з п. 2.3 Інструнції, рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" на строк 3 роки.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 19.02.15р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, повязаного із невиконанням законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону. Вказана постанова набрала законної сили.

Зі змісту постанови слідує, що факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_7 визнається.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення повязаного із невиконанням законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону, відповідачем було правомірно винесено постанову про заборону вїзду позивачу на територію України терміном на три роки.

Судом не беруться до уваги твердження позивача, що оскаржуваною постановою ОСОБА_7 позбавлено можливості бути на території України, що обмежує його право спілкування з сім`єю, володіти своїм майном, яке є власністю ТзОВ Уністав Інтернешнл та здійснювати свою трудову діяльність, оскільки такі не стосуються вчиненого позивачем правопорушення на підставі якого винесено спірну постанову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідачів порушень вимог законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам позивач не надав суду належних, необхідних та достатніх доказів щодо неправомірності поведінки відповідачів. Натомість відповідачем-1 належно, з врахуванням положень законодавства України, обґрунтовано правомірність дій посадової особи органу охорони державного кордону при прийнятті оскаржуваного рішення.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що постанова від 19.02.15р. про заборону вїзду в Україну громадянину ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_3 узгоджуються з критеріями поведінки субєкта владних повноважень, встановленим ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.