Справа № 815/4347/15
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2015-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4347/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюк І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання частково незаконною та часткове скасування вимоги про усунення порушень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати вимогу про усунення виявлених ревізією порушень від 07.03.2014 р. № 15-041-23-14/2526, що стосується нього.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позаплановою ревізією стану фінансово-господарської діяльності спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» за період з 01.01.2001 р. по 01.01.2014 р., оформленою актом ревізії від 21.02.2014 р. № 041-11/10, встановлено порушення вимог п.8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, п.29 Додатку № 2 до Методики та п.3.1 договори оренди нерухомого майна, що виразилось у невнесенні змін до договору оренди, укладеного із ПП «ОСОБА_2П.» в частині збільшення орендної ставки у звязку зі змінами до Методики (від 21.12.2006 р.). Зазначені порушення призвели до недоотримання орендної плати на загальну суму 56377,24 грн., чим завдано матеріальну шкоду установі та Державному бюджету України. За висновками перевіряючих відповідальною особою, серед інших, є директор ОСОБА_1, який з 01.01.2007 р. по 18.01.2012 р. виконував обовязки директора санаторія. Позивач зазначає, що відповідний договір виконувався сторонами у повному обсязі, будь-яких порушень законодавства він не допускав, а недоотриманий прибуток ДФІ може стягнути із орендатора. Також позивач посилається на те, що відповідні зміни до Методики буди внесені значно пізніше укладання вищевказаного договору оренди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, додатково пояснивши, що позивачем оскаржується вимога лише в частині пункту 3, що стосується юридичної відповідальності, а саме в частині стягнення коштів недоотримання орендної плати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуваний пункт вимоги є правомірним, що підтверджується частковим виконанням вимог відповідальними особами за відповідними судовими рішеннями. Також зазначив, що у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Пислара В.П. від 10.01.2014 р. по справі № 522/439/14-К, на підставі направлень від 27.01.2014 р. №№ 85, 86, 87, 88, від 10.02.2014 р. № 154, від 12.02.2014 р. № 162, виданих начальником ДФІ в Одеській області, спеціалістами органу контрою проведено позапланову ревізію стану фінансово-господарської діяльності спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» за період з 01.01.2001 р. по 01.01.2014 р., за результатами якої складений акт від 21.02.2014 р. № 041-11/10.

Ревізією встановлено порушення вимог п.8 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, п.29 Додатку № 2 до Методики та п.3.1 договори оренди нерухомого майна, що виразилось у невнесенні змін до договору оренди, укладеного із ПП «ОСОБА_2П.» в частині збільшення орендної ставки у звязку зі змінами до Методики (від 21.12.2006 р.).

За висновками перевіряючих зазначені порушення призвели до недоотримання орендної плати на загальну суму 56377,24 грн., чим завдано матеріальну шкоду установі та Державному бюджету України, у т.ч. Санаторію 28188,62 грн., Державному бюджету України 28188,62 грн. Відповідальними особами були визнані директор ОСОБА_1 (01.01.2007 р. 18.01.2012 р.), т.в.о. директора ОСОБА_3 (07.02.2011 р. 13.05.2011 р.), головний бухгалтер ОСОБА_4 ( 01.01.2007 р. 28.02.2011 р.), головний бухгалтер ОСОБА_5 (03.03.2011 р. 01.07.2011 р.), головний бухгалтер ОСОБА_6 (02.07.2011 р. 16.06.2013 р.), в.о. головного бухгалтера ОСОБА_7 (з 17.06.2013 р. по теперішній час).

З метою усунення виявлених порушень, попередження та недопущення їх виникнення в подальшій роботі, відповідно до п.7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ДФІ в Одеській області висунуто вимогу від 07.03.2014 р. № 15-041-23/14/2526, відповідно до п.3 якої належить стягнути пропорційно з відповідальних осіб кошти в загальній сумі 56377,24 грн. згідно реєстру недоотриманої орендної плати в Додатку № 72 до акту.

На виконання вищевказаної вимоги, та у звязку із тим, що в періоді з 01.01.2007 р. по 18.01.2012 р. керівництво підприємством здійснював директор ОСОБА_1, Спеціалізований Одеський санаторій «Салют» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа ДФІ в Одеській області, про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17147,80 грн. (справа № 3581/15).

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі Положення), Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція предявила вимогу від 07.03.2014 р, № 15-041-23-14/2526 про усунення порушень, виявлених під час ревізії Санаторія. При цьому оскаржуваний пункт вимоги Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 15 квітня 2014 року по справі № 21-40а14 за позовом Талалаївського районного центру зайнятості Чернігівської області робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі центр зайнятості) до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі Інспекція) про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, заявлені в даному адміністративному позові вимоги до задоволення не підлягають, оскільки дане звернення за судовим захистом є неналежним способом захисту порушеного інтересу позивача. Відповідну правову оцінку оскаржуваному пункту вимоги має надати Приморський районний суд м. Одеси по справі № 3581/15.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у звязку із чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Одеській області про визнання частково незаконною та часткове скасування вимоги про усунення порушень відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2015 року.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк