Справа № 813/7831/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 р. Справа № 876/6721/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Большакової О.О.,

Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №813/7831/14 за позовом ОСОБА_2 до Львівського обласного центру зайнятості про стягнення грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

17.11.2014р. ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Львівського обласного центру зайнятості, просила визнати дії відповідача неправомірними, зобов'язати нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних окладів відповідно до ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Львівський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.05.2015р. та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач звільнена з роботи ще до досягнення встановленого законодавством на той час пенсійного віку з підстав скорочення штатної чисельності за п.1 ст.40 КЗпПУ. При винесенні рішення в аналогічних справах судами враховується Рішення Конституційного суду від 26.11.2013р. №11-рп/2013. Крім того, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27.03.2014р. виключено ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу», яка передбачала виплату державним службовцям грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 13.08.1991р. по 26.09.2011р. працювала в Кам'янка-Бузькому районному центрі зайнятості.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 30.12.2004р. позивача призначено на посаду заступника директора Кам'янка-Бузького районного центру зайнятості як таку, що успішно пройшла стажування, з якої звільнено 26.09.2011р. у зв'язку із скороченням чисельності штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.10-12).

З довідки Управління Пенсійного фонду України в Кам'янка-Бузькому районі Львівської області №2141/03-21 від 14.03.2012р. встановлено, що ОСОБА_2 з 28.09.2011р. призначено пенсію як державному службовцю згідно Закону України «Про державну службу» (а.с.20).

01.11.2011р. позивач звернулася до Львівського обласного центру зайнятості з заявою щодо виплати їй грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів.

Листом відповідача від 02.11.2011р. за №17-3682/0-11 у виплаті допомоги відмовлено, оскільки припинення особою державної служби згідно з п.1 або 2 ст.40 Кодексу Законів про працю України права на отримання такої допомоги не передбачає (а.с.13-15)

03.11.2014 року позивач повторно звернулася із заявою про виплату допомоги у розмірі 10 посадових окладів (а.с.16), в задоволенні якої відмовлено листом від 05.11.2014р. № 19-3896/0-14 (а.с.17).

Вважаючи вказані дії відповідача неправомірними, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-XII (в редакції, що діяла на час виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993р. №3721-XII (в редакції, що діяла на час виходу позивача на пенсію) особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991р. №803-XII (в редакції, що діяла на час виходу позивача на пенсію) працівникам, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, і військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв'язку із скороченням чисельності або штату без права на пенсію, за умови їх реєстрації в службі зайнятості протягом семи календарних днів після звільнення як таких, що шукають роботу, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (за наявності відповідних умов), у разі якщо до визнання такої особи безробітною для неї неможливо було підібрати підходящу роботу та якщо вона має страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В листах Міністерства праці та соціальної політики від 28.06.2011р. №234/13/84-11 та від 31.01.2012р. №53/13/155-12 та листі Департаменту з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці Міністерства праці та соціальної політики України № 396/13/155-09 від 17.09.2009р. роз'яснено, що згідно пп. «г» п.1 ст.26 Закону України «Про зайнятість населення»(у редакції, чинній до 1 жовтня 2011 року) працівникам, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законом строку осіб перед пенсійного віку, які мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах, - стаж роботи, який дає право на цей вид пенсії. Цією нормою закону встановлена додаткова соціальна гарантія з боку держави для певної категорії громадян, а саме право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку за певних умов.

Використання особою такої додаткової гарантії не може бути підставою для позбавлення особи інших належних їй соціальних гарантій, встановлених іншими законами. У даному випадку - права на встановлену статтею 37 Закону України «Про державну службу» грошову допомогу у розмірі 10 місячних посадових окладів у разі виходу такої особи на пенсію за наявності стажу державної служби 10 років, в тому числі і дострокову.

Конституційним судом України у рішенні від 26.11.2013р. №11-рп/2013 вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII з наступними змінами в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року №3721-XII з наступними змінами необхідно розуміти так, що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу».

Верховним судом України у постанові від 14.10.14р. (справа №21-281а14) вказано, що грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи вказане колегія суддів дійшла висновку, що державний службовець у разі дострокового (не раніше ніж за півтора року до встановленого законодавством строку) виходу на пенсію державного службовця на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, як і інші державні службовці, які виходять на пенсію з посад державних службовців після досягнення віку, зазначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів. При цьому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у п. 1 ст. 40 КЗпП (зокрема, у зв'язку зі скороченням штатів), не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років.

Судом першої інстанції встановлено, що на день звільнення з Кам'янка-Бузького районного центру зайнятості загальний стаж роботи позивача становив 36 років 9 місяців 18 днів, а стаж роботи на державній службі - 24 роки 5 місяців 8 днів.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_2, яка була звільнена з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 26.09.2011р., вийшла на пенсію 28.09.2011р. як державний службовець та має стаж державної служби понад 10 років, дії відповідача стосовно відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ч. 13 ст. 37 закону України «Про державну службу» є протиправними.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі №813/7831/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Повний текст Ухвали виготовлено 19.08.2015р.