Справа № 820/2757/15
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 р.Справа № 820/2757/15

Головуючий 1 інстанції: Котеньов О.Г.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Бенедик А.П., Суддя Філатов Ю.М.

при секретарі Тітова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 820/2757/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохім»

до Харківської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ «Дніпрохим», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив скасувати картку відмови Харківської митниці Державної фіскальної служби України в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807100001/2014/00108 від 27.10.14 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування заявленої митної вартості № 807000003/2014/001728/2 від 27.10.14 р., внаслідок чого була надмірно сплачена сума до держаного бюджету у розмірі 30509,6 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.15 р. по справі № 820/2757/15 позов був задоволений в повному обсязі.

Відповідач не погодився з судовим рішенням і подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.15 р. по справі № 820/2757/15 та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких наполягає на законності судового рішення, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачем з компанією «SABIC SALES EUROPE B.V.» був укладений контракт № SABIC-PM/6213 від 01.01.13 р. (а.с.33-44), предметом якого є поставка на регулярній основі товарів, кожна поставка якого здійснюється на підставі додаткових угод, в яких визначається найменування, артикул, асортимент, кількість товару, його ціна за одиницю виміру, загальна вартість товару, строки та умови поставки.

На виконання вказаного контракту постачальником на користь позивача був поставлений товар - полімери етилену у первинних формах: поліетилен нелінійний високого тиску низької щільності у гранулах марки SABIC LD PE 2100TN00 00900, питомою густиною 0,920 - 0,923 г/см3 при 23 град. Цельсія, без вмісту співполімерів та неорганічних домішок з вмістом етилену не менш 99,2%, хімічно не модифікований, кількість 22000,0 кг (торгівельна марка: SABIC, виробник: SABIC Petrochemicals В. V., Нідерланди), який використовується для виробництва плівки (а.с. 25-26).

Для митного оформлення імпортованого товару представником позивача - ТОВ «Юрспецком» подана до митного поста «Харків-центральний» Харківської митниці Міндоходів електронну митну декларацію (МД) № 807100000/2014/006098 від 27.10.14 р., до якої були додані договір № SABIC-PM/6213 від 01.01.13 р.; додаткові угоди № 2 від 04.09.14 р. (а.с.45), № 11 від 09.09.14 р. (а.с.47-48), № 4 від 09.10.14 р. (а.с.84-85), № 3 від 31.12.13 р.; інвойси № від 23.10.14 р. (а.с.49), № від 15.10.14 р. (а.с.50); № від 15.10.14 р. (а.с.51); проформа інвойс № від 01.10.14 р. (а.с.58-62); платіжне доручення № 5 від 17.10.14 р. (а.с.86); міжнародна автомобільна накладна (CMR) від 23.10.14 р. (а.с.18); договір про надання послуг митного брокера № 40 від 04.10.13 р., довідка про транспортно-експедиційні витрати від 23.10.14 р. (а.с.29); сертифікат якості від 24.10.14 р. (а.с.15-17); експортна декларації країни відправника MRN № 14NLAFD11297B9EA від 23.10.14 р. з перекладом (а.с.83).

Керуючись приписами ст. 57 Митного кодексу України, відповідачем була проведена консультація з декларантом, після якої позивачу було запропоновано надати додаткові документи згідно ст. 53, ст. 58 МК України (повідомлення від 27.10.14 р.) (а.с. 136). Листом № 27/101 від 27.10.14 р. (а.с.137) ТОВ «Дніпрохим» повідомив Харківську митницю Міндоходів, що додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів впродовж десяти календарних днів надати не має можливості, зобов'язуються переслати додатково по мірі їх отримання.

Зважаючи на те, що під час митного оформлення імпортованого товару спрацювала система аналізу ризиків за напрямом митної вартості (джерелом інформації є наявна у митного органу цінова інформація ПІК Інспектор 2006 та ЄАІС ДМСУ по фактам митних оформлень, зокрема в митниці акредитації, за інформацією спрацювання ризику АСАУР: 110070000/2014/000117/1 від 22.10.14 р.), у відповідача виникли сумніви з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару, а додатково надані позивачем документи виявились недостатніми для визнання заявленої ним митної вартості за основним методом, тому митний орган прийняв рішення № 807000003/2014/001728/2 від 27.10.14 р. (а.с.76-77) про коригування митної вартості, яким вартість задекларованого товару визначено за резервним методом, а також видана картка відмови в прийнятті митної декларації № 807100001/2014/001085 від 27.10.14 р. (а.с.87-88).

Судом першої інстанції було з'ясовано, що з посиланням на приписи ст. 54, ст. 55, ст. 58 Митного кодексу України оскарженим рішенням митним органом не визнана заявлена декларантом митна вартість у зв'язку з 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, у зв'язку з виявленими і непідтвердженими розбіжностями в документах, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв'язку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених п. 3 ст. 53 Митного кодексу України; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв'язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару - на матеріал та витрат, понесених виробником у зв'язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну. Декларантом повідомлено митницю про неможливість надання всіх додаткових документів для підтвердження митної вартості на даний момент з проханням прийняти рішення про коригування митної вартості.

За твердженням відповідача при прийнятті оскарженого рішення були застосовані методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Держмитслужби України № 362 від 13.07.12 р. Коригування митної вартості здійснено за другорядним методом (резервним) відповідно ст. 64 Митного кодексу України. Розрахунок митної вартості: 1,3868 євро/кг. Також відповідач зазначив, що вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачений в п. 3 ст. 53 Митного кодексу України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом і цей перелік був доведений декларанту.

Як свідчать матеріали справи, згідно ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України позивач до Харківської митниці Міндоходів направив лист № 05/122 від 05.12.14 р. з роз'ясненнями та додатковими документами, визначеними в ч. 2, ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, в якому позивач також просив провести перерахунок митної вартості товару, отриманого від компанії «SABIC SALES EUROPE B.V.» (а.с. 92). Також були направлені додаткові документи: договір про транспортно-експедиційні послуги № 020714 від 02.07.14 р. (а.с.30-32); рахунок-фактуру № СФ-0000322 від 13.11.14 р. (а.с.96); виписку з особового рахунку від 14.11.14 р. (а.с.97-100), платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах № 1 від 13.10.13 р., № 2 від 14.10.14 р., № 3 від 15.10.14 р., № 4 від 16.10.14 р., № 5 від 17.10.14 р., № 6 від 20.10.14 р.; лист «SABIC SALES EUROPE B.V.» від 21.10.14 р. стосовно прайс-листа; висновок експерта Дніпропетровської торгівельно-промислової палати № ГО-5160 від 18.11.14 р. (а.с.80-82).

Проте листом № 061/01-12/9100 від 15.12.14 р. (а.с.53-54) відповідач відмовив ТОВ «Дніпрохим» у проведені перерахунку митної вартості імпортованого товару, посилаючись на той факт, що дослідивши надані додаткові документи, митниця дійшла висновку, що підприємством не надано всіх витребуваних митницею додаткових документів (зокрема, не надані прайс-лист, біржові котирування, розрахунок цін, тощо), надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції навів зміст ст. 49, ст. 50, ч. 4 та ч. 5 ст. 58, ст. 51, ст. 57, ч. 1 та ч. 2 ст. 53, ст. 54, ст. 318, ст. 8 Митного кодексу України і вказав на те, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п. 3.16 та п. 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України № 3018-VI від 15.02.11 р. "Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Суд першої інстанції також зазначив, що принципом здійснення державної митної справи є законності та презумпції невинуватості, єдиний порядок переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності. В разі якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

В ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

На підставі наведених положень судом першої інстанції зроблений висновок про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України. Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють органу доходів і зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Крім того, в п. 3.16 та п. 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Виключно за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно ст. 55 цього Кодексу.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, підставою для витребування відповідачем від позивача додаткових документів стало те, що під час митного оформлення спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості, яка показала, що у попередні періоди подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач. Проте відповідач не повідомив жодних обставин та не надав доказів на підтвердження того, що позивач до митної декларації надав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності.

Судом першої інстанції також не встановлено у справі існування будь-яких обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Відповідно ст. 361 Митного кодексу України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у органів доходів і зборів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об'єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Суд першої інстанції зазначив, що орган доходів і зборів при здійсненні митного контролю, в т.ч. й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Та обставина, що в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, а на ціну одного й того ж товару у різний період може впливати велика кількість чинників (курс валют, сезонність, певні характеристики товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більшого значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками.

При цьому суд першої інстанції взяв до уваги й те, що орган доходів і зборів, який здійснював митне оформлення товару, не стверджував, що позивач та його контрагент по зовнішньоекономічному контракту є пов'язаними особами.

Наявні у справі дані про проведення консультацій між митним органом та декларантом не містять детальних відомостей про виконання митним органом обов'язку щодо надання належного роз'яснення декларанту неможливості застосування першого-пятого методів визначення митної вартості товару через недостатність наданих ним документів. Тому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом, а тому оскаржене рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів є протиправними і з цих підстав підлягають скасуванню.

Колегія суддів вважає доцільним вказати на те, що в апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що в наданих для митного оформлення документах наявні 2 інвойси від 15.10.14 р. та від 23.10.14 р. на загальну суму 106920,0 ЕUR, але по сумі платіжне доручення № 5 можливо поєднати лише з інвойсом № від 23.10.14 р., проте в платіжне доручення № 5 відсутнє посилання на вказаний інвойс. Відсутнє будь-яке підтвердження оплати за вказаним інвойсом, оскільки в наданому до матеріалів справи платіжному дорученні № 2 від 14.10.14 р. відсутнє посилання на інвойс № від 23.10.14 р.

Проте в протоколі обробки електронного документа від 27.10.14 р. (арк. справи 70) не зазначені вищевказані розбіжності. В листі Харківської митниці Міндоходів від 15.12.14 р. (арк. справи 53) зазначено, що підставою для прийняття оскарженого рішення є ненадання прас-листа, біржових котирувань, розрахунків ціни, а твердження про те, що надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, носить загальний характер і не містять посилання на вищевказані розбіжності. Такі ж відомості відсутні в оскарженому рішенні про коригування митної вартості.

Наведене свідчить про те, що питання про суми, вказані в інвойсах, та суми за платіжними дорученнями не з'ясовувалися при проведенні обробки електронного документа і виникли лише на стадії апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції.

Також слід відмітити, що відповідачем не надані документи на підтвердження ризиків на час митного оформлення товарів позивача, не вказано з якими операціями робилось порівняння рівня цін та товар, характеристики товарів, з якими робилось порівняння.

Ці відомості також відсутні і в апеляційній скарзі відповідача.

Зважаючи на те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ним рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у митному оформленні товару, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги їх не спростували.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.15 р. по справі № 820/2757/15 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 820/2757/15 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 820/2757/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрохім» до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 21.08.2015 року.