Справа № 524/3340/15-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 р.Справа № 524/3340/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 24.06.2015р. по справі №524/3340/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після його звільнення з посади головного спеціаліста відділу з благоустрою та екології, відповідачем не в повному обсязі були відшкодовані належні йому при звільненні суми в розмірі середнього заробітку за весь час затримки виплати. Оскільки процес виплати належних йому при звільненні сум може бути тривалим в часі та з огляду на обставини ухилення відповідача від сплати, вважає за можливим вимагати стягнення з відповідача коштів до того часу, поки не настане дата фактичного розрахунку.

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24.06.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області нарахувати на виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24.06.2015 року в частині зобов'язання Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року на стягнення з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року(день подання позову) в сумі 13 970, 28 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що стягнення, як обраний ним спосіб захисту прав та інтересів, гарантує в майбутньому виконання судового рішення, прийнятого на його користь, на відміну від того, який був обраний судом першої інстанції щодо зобов'язання вчинити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач, в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору. Вказує, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність в діях відповідача порушення вимог діючого законодавства.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 07.08.2008 року був прийнятий на роботу до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука на посаду головного спеціаліста відділу з благоустрою та екології.

03.06.2013 року позивача було звільнено з займаної посади.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.06.2014 року у справі №524/3025/14-а зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.09.2014 року у справі №524/3027/14-а зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради Кременчука нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2010 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року по справі №524/3023/14-а зобов'язано Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Вищевказані судові рішення набрали законної сили, проте на даний час відсутній факт їх виконання відповідачем.

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку не було у встановлений законом строк сплачено суму заборгованості, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Таким чином, оскільки відповідач в день звільнення та судового розгляду справи не виплатив позивачу в повному обсязі матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2009, 2010, 2012 роки, то права позивача підлягають захисту у судовому порядку. Разом з тим, оскільки суд не має права перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача нарахувати на виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено при розгляді в суді апеляційної інстанції, що постановами Автозаводського районного суду м.Кременчука та Харківського апеляційного адміністративного суду було визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука та зобов'язано нарахувати та виплатили позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2009, 2010, 2012 роки.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки відповідач в день звільнення - 03.06.2013 року не виплатив в повному обсязі матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та не виплатив її на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, про порушення прав позивача та обґрунтованість його вимог.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частиною 3 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. № 268, надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

В роз'ясненні Міністерства праці та соціальної політики України від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09 щодо виплати двох видів матеріальної допомоги в органах місцевого самоврядування вказано, що рішення про надання матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що нарахування та виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року є обов'язком виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, з урахуванням відсутності у суду повноважень перебирати на себе функцію здійснення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення замість органу, якому надані такі повноваження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов'язання відповідача нарахувати на виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2014 року по 16.04.2015 року.

В зв'язку з чим, рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24.06.2015 року по справі №524/3340/15-авідповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.06.2015р. по справі №524/3340/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Водолажська Н.С.

Повний текст ухвали виготовлений 20.08.2015 р.