Справа № 810/953/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року 810/953/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги,

в с т а н о в и в:

10 березня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2Ю.) із позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція, відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги.

Зазначав, що викладені за результатами перевірки висновки податкового органу не відповідають дійсним обставинам проведення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 Звертав увагу, що єдиною підставою для висновків за наслідками перевірки стало письмове пояснення фізичної особи без жодного доказового підтвердження. Стверджував, що у період, за який проведено перевірку, він не перебував у трудових відносин із будь-ким.

Посилаючись на порушення відповідачами положень чинного законодавства у цьому випадку, у тому числі Податкового кодексу України, просив:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ від 30 грудня 2014 року №;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Інспекції про сплату боргу №Ф- від 30 грудня 2014 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 грудня 2014 року №;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про результати розгляду скарги від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів у судове засідання 17 серпня 2015 року не зявився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином і своєчасно; подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

1 квітня 2015 року представник відповідачів через канцелярію суду надав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких висловлено прохання відмовити у його задоволенні. Стверджував, що виявлені у ході перевірки порушення належним чином відображені в Акті і є достатньою підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, зокрема письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з огляду на таке.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 10 липня 2003 року. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с.42-43).

Як вбачається з Акта від 12 грудня 2014 року №4556/17-02/НОМЕР_1 (а.с.13-15), у період з 1 грудня 2014 року по 5 грудня 2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 за період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками цього Акта, на переконання посадових осіб ДПІ, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 порушено вимоги:

- пункту 168.1 статті 168 та пункту 167.1 статті 167, пункту 176.2 статті 176, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України через неутримання та несплату податку з виплаченого фізичній особі доходу, у звязку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб-найманих працівників у сумі 19500 грн.;

- пункту 1 частини другої статті 6, пункту 10 статті 1, частини пятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» - занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 53118 грн., в тому числі в 2011 році на 4086 грн., в 2012 році на 24516 грн. та у 2013 році у сумі 24516 грн.

ФОП ОСОБА_2 подано заперечення на Акт перевірки (а.с.16), разом і тим вони залишені без розгляду.

На підставі названого Акта перевірки 30 грудня 2014 року ДПІ прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено грошове зобовязання із податку з доходів найманих працівників у сумі 19500 грн. за основним платежем і на 4875 грн. за штрафними санкціями (а.с.12);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 26559 грн. (а.с.10).

Крім того, 30 грудня 2014 року ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно якої позивача зобовязано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 53118 грн. (а.с.11).

Вказані рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарг податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року №, рішення від 30 грудня 2014 року № та вимогу від 30 грудня 2014 року №Ф- залишено без змін, а скарги без задоволення (а.с.19-22).

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 30 грудня 2014 року, суд зазначає наступне.

Назване повідомлення-рішення винесене на підставі тверджень податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_2 не утримував та не сплачував податок з виплаченого фізичній особі доходу, у звязку із чим позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб-найманих працівників в сумі 19500 грн.

Як зазначено на сторінках 3-4 Акта, за результатами перевірки та наданих письмових пояснень найманого працівника, ДПІ встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року використовував працю найманого працівника, який виконував послуги менеджера із реалізації та доставки ікон (інших цінних речей) - ОСОБА_3 і виплачував заробітну плату цій особі в розмірі 5000 грн. на місяць. Тут же вказано, що відповідно до пояснень ОСОБА_3 він працював у ФОП ОСОБА_2 в період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року, без укладення трудового договору і без сплати податку з доходів фізичних осіб.

На підставі виключно письмових пояснень ОСОБА_3 Інспекцією стверджено про перебування такої особи у фактичних трудових відносинах із позивачем без сплати податку з доходів фізичних осіб та без перерахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Судом було витребувано у податкового органу докази на підтвердження перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 У звязку із цим, ДПІ надано копію заяви ОСОБА_3, а також копії наступних документів: договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17 листопада 2011 року, розписки про отримання матеріальних цінностей від 25 жовтня 2011 року, подорожніх листів службового легкового автомобіля від 18 листопада 2011 року та 21 листопада 2011 року, товарно-транспортної накладної №2 від 21 листопада 2011 року, видаткової накладної №13 від 15 листопада 2011 року, квитанцій, договору про випуск банківської платіжної карти №12948148 від 4 листопада 2011 року (а.с.63-78).

У судовому засіданні представник позивача заперечував той факт, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 Звертав увагу, що надані податковим органом документи не засвідчують факт перебування вказаних осіб у трудових відносинах, а лише свідчать про отримання позики у вигляді матеріальних цінностей, зокрема, зазначене в розписці «для здійснення торговельної діяльності» є поясненням цілі отримання позики ОСОБА_3

Як встановлено судом, оригінали доданих до поданої до ДПІ заяви ОСОБА_3 податковим органом не досліджувалися, ОСОБА_3 до Інспекції не зявлявся, усних пояснень не надавав. Крім того, представник відповідача-1 повідомив про неможливість забезпечення Інспекцією явки такої особи у судове засідання для надання пояснень.

Також із дослідженого примірника представленого податковим органом договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17 листопада 2011 року вбачається, що такий документ не містить підписів ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.66-67).

Крім того, такі документи, як названі вище договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, розписка, подорожні листи, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, квитанції, договір про випуск банківської карти у Акті перевірки не зазначені і, як вбачається зі змісту цього Акта, не враховувалися при складанні висновків за результатами перевірки ФОП ОСОБА_2, і подані лише до суду під час розгляду справи по суті.

При цьому, суд зазначає, що, дійсно, наявність перерахованих документів сама по собі, без інших доказів, не може підтверджувати факт перебування саме у трудових відносинах.

Також, судом зясовано, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у справі №362/307/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, головного державного ревізора-інспектора, інспектора податкової та митної справи Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АВ №708546 від 13 січня 2015 року, протоколів про адміністративне правопорушення, позовні вимоги задоволено частково та скасовано названу постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, яка прийнята за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (а.с.43-46).

Крім того, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі №362/94/15-п закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення у звязку із неперерахуванням до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі ОСОБА_3 доходу у розмірі 130000 грн. (а.с.90).

Суд звертає увагу, що у ході розгляду цієї справи судом зясовано, що встановлення факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із позивачем є предметом судового розгляду у межах справи №569/8847/14-ц Рівненського міського суду Рівненської області, у звязку із чим ухвалою суду від 22 квітня 2015 року провадження у справі №810/953/15 було зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/8847/14-ц за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Проте, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року вказана ухвала Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року скасована, оскільки на думку суду апеляційної інстанції підстави для зупинення провадження у справі відсутні. Також зазначено, що обовязок із доказування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, покладається на сторону.

З урахуванням висновків такого рішення суду апеляційної інстанції суд у цій справі розглядає спірний випадок на підставі наявних у справі доказів, а також, як вказав Київський апеляційний адміністративний суд, керується положеннями статті 71 Кодексу адміністративного судочинства щодо обовязку доказування.

За визначенням у підпункті 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України роботодавець це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов'язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов'язки, передбачені законами.

У відповідності до підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є податкові агенти.

За нормами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За правилами підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Як визначає пункт 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

У силу положень пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абзац «а» пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

За правилами статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За змістом статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У статті 24 цього ж Кодексу закріплено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

За нормами статті 24-1 Кодексу законів про працю України, у редакції инній на час виникнення спірних відносин, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

За положеннями статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За наведених законодавчих норм та встановлених у ході судового розгляду обставин, суд констатує, що, по-перше, надані податковим органом документи на підтвердження перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 вказують лише на ознаки цивільно-правових відносин між вказаними особами, однак не є належними та достатніми доказами того, що такі особи перебували у трудових відносинах; по-друге, інші докази, які б достовірно підтвердили факт перебування ОСОБА_3у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 Інспекцією не подано. Більше того, під час складання Акта перевірки підставою для висновків ДПІ щодо порушення позивачем положень податкового законодавства слугували виключно письмові пояснення ОСОБА_3 Крім того, доказів притягнення органами, уповноваженими на здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, ФОП ОСОБА_2 до відповідальності за порушення трудового законодавства, у тому числі за неукладення трудового договору з працівником у письмовій формі та порушення порядку його реєстрації в державній службі зайнятості податковим органом не представлено.

У частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, на дотримання яких адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, аналіз викладених вище законодавчих норм та обставин справи свідчить про недотримання ДПІ перерахованих критеріїв при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення.

Як закріплено пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 30 грудня 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно висновків ДПІ про заниження ФОП ОСОБА_2 єдиного соціального внеску на суму 53118 грн., суд зазначає наступне.

За висновками Акта перевірки від 25 грудня 2014 року №2/17-3/НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_2 порушено вимоги пункту 1 частини другої статті 6, пункту 10 статті 1, частини пятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у звязку із заниженням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 53118 грн.

На підставі таких висновків відповідачем винесені вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30 грудня 2014 року та рішення № від 30 грудня 2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 26559 грн.

Тобто, підставою для прийняття вказаних рішення та вимоги слугували твердження Інспекції про те, що ФОП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ОСОБА_3, однак не утримував і не перераховував суми єдиного внеску із виплаченої заробітної плати такій особі.

Оскільки, як встановлено судом вище, такі висновки не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 30 грудня 2014 року та рішення № від 30 грудня 2014 року також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про результати розгляду скарги від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04, суд зазначає таке.

Рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про результати розгляду скарги від 6 лютого 2015 року №200/14/10-36-10-01-04 прийняте за результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року №, рішення від 30 грудня 2014 року № та вимоги від 30 грудня 2014 року №Ф-.

Суд звертає увагу, що таке рішення не створює юридичних наслідків для позивача та не породжує для нього додаткових прав і обовязків.

За визначенням у підпункті 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення це рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

За приписами пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (пункт 56.2 статті 56 Податкового кодексу України).

Згідно норм пункту 56.3 статті 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів. Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, рішення про результати розгляду скарги, яке є підставою для зміни (в разі необхідності) керівником державної податкової інспекції податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій і вимоги про сплату боргу не містить обов'язкових приписів для суб'єкта господарювання.

При цьому, визнання протиправними і скасування повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій і вимоги про сплату боргу є достатнім і належним способом захисту прав ФОП ОСОБА_2 у досліджуваному випадку.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у цій частині вимог є помилковим і не відповідає меті захисту його прав, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Разом із тим, у цьому випадку Васильківська ОДПІ такого свого обовязку належним чином не виконала і не довела правомірності прийнятих нею і оскаржуваних у цій справі рішень.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, зокрема, щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2014 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 грудня 2014 року № та вимоги про сплату боргу №Ф- від 30 грудня 2014 року. У задоволенні іншої частини вимог суд відмовляє.

У відповідності до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідачі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Позивач відповідно до квитанції №231554 від 10 березня 2015 року сплатив судовий збір у сумі 210 грн.

За правилами частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру становить 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2015 року встановлено на рівні 1218 грн. Таким чином, розмір судового збору за немайнові вимоги становить 73,08 грн.

Отже, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, а саме - відмови в частині немайнових вимог, суд вважає необхідним присудити на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 136,92 грн. (210 73,08).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 30 грудня 2014 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про сплату боргу №Ф- від 30 грудня 2014 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 грудня 2014 року №.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 136 (сто тридцять шість) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 20 серпня 2015 р.