Справа № 817/2717/13-а
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2717/13-а

06 серпня 2015 року 10год. 35хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Рівненської міської медико-соціальної експертна комісія
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії , -
ВСТАНОВИВ :

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі УПСЗН Рівненської міської ради) звернулося з адміністративним позовом до Рівненської міської медико-соціальної експертної комісії (далі Рівненська міська МСЕК) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач просив суд:

- визнати неправомірними дії Рівненської міської МСЕК щодо складання індивідуальної програми реабілітації від 01.07.2013 №499/13 в частині визначення реабілітаційних заходів стосовно забезпечення ОСОБА_1 виробами медичного призначення;

- зобовязати Рівненську міську МСЕК привести індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 01.07.2013 №499/13 у відповідність до вимог законодавства;

- зобовязати Рівненську міську МСЕК визнати УПСЗН Рівненської міської ради неналежним надавачем виробів медичного призначення, передбачених індивідуальною програмою реабілітації інваліда ОСОБА_1 від 01.07.2013 №499/13.

Під час розгляду справи судом до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та допущено за згодою представника позивача заміну первинного відповідача, Рівненської міської МСЕК, належним відповідачем Рівненським обласним центром медико-соціальної експертизи.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2013 залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Проте постановою Вищого адміністративного суду від 18.06.2015 рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано. Справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 справу призначено до розгляду на 13.07.2015.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника управління.

Відповідач участь уповноваженого представника також не забезпечив. Проти позову заперечив, про що подав відповідне письмове заперечення. Просив розгляд справи провести також без його участі.

За таких обставин, на підставі ч.6 ст. 128 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.01.2011 є інвалідом загального захворювання першої «Б» групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії РВП №0185272 (а.с.3). Інвалідність встановлена безтерміново.

01.07.2013 Рівненською міською МСЕК було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_2 №499/13, згідно з якою визначено реабілітаційні заходи, вказано види та форми таких заходів, обсяг та терміни проведення (а.а.с.4-5).

З вказаної індивідуальної програми реабілітації вбачається, що ОСОБА_1 потребує забезпечення наступними виробами медичного призначення: окулярами та памперсами за потребою.

Оскільки індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_2 від 01.07.2013 №499/13 складена з порушеннями, у тому числі й нормативно-правових актів, які регулюють вирішення проблем інвалідів по зору в Україні, спеціаліста з медико-соціальної реабілітації, який відповідальний за затвердження такої програми, наказом від 23.07.2013 №68-АГД, притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.23).

Водночас, 16.07.2013 Рівненською міською МСЕК ОСОБА_3, рекомендованим листом з повідомленням про вручення №05-17/98, повідомлено про необхідність надання оригіналу індивідуальної програми реабілітації інваліда від 01.07.2013 №499/13 з метою внесення відповідного корегування та контролю за її виконанням (а.с.22).

За таких обставин, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.09.2013, яка була залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013, в задоволенні адміністративного позову Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовлено повністю.

Вирішуючи спір по суті, враховуючи те, що всупереч пункту 2.7 Порядку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини інваліда, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2007 №263, в індивідуальній програмі реабілітації інваліда ОСОБА_2 у графі "Місце проведення" не зазначено виконавців реабілітуючи заходів щодо забезпечення окулярами та памперсами за потребою, суди прийшли до висновку про відсутність порушеного права позивача.

Разом з тим, суди не врахували, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

За таких обставин, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2015 рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи, судом встановлено, що 17.10.2013 громадянці ОСОБА_1 була оформлена нова індивідуальна програма реабілітації №745/13 в якій належним надавачем виробів медичного призначення є Управління охорони здоров'я.

Індивідуальна програма реабілітації №499/13 від 01.07.2013 за таких обставин втратила чинність.

Водночас, позивач позовні вимоги під час повторного розгляду справи підтримав в повному обсязі. Просив суд позов задоволити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 N875-XII, порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов'язковою для виконання державними органами, підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» від 06.10.2005 N2961-IV (далі Закон N2961-IV), місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами, створюють умови для забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, виходячи з їх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій (лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів), технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом та реабілітаційними послугами.

Статтею 23 Закону N2961-IV передбачено, що індивідуальна програма реабілітації інваліда розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації інвалідів для повнолітніх інвалідів - медико-соціальною експертною комісією, для дітей-інвалідів - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо інваліда, дитини-інваліда, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов'язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації інваліда в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей-інвалідів), місцева державна адміністрація, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації інваліда, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації інвалідів.

Індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов'язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Механізм складання форм індивідуальної програми реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів, заповнення ІПР, унесення до неї змін і результатів про виконання реабілітаційних заходів, а також підбиття підсумків виконання ІПР визначено Порядком складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2007 N623, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.10.2007 за №1197/14464 (далі Порядок №623).

Згідно з п.2.7.9 Порядку №623, розділ III "Вироби медичного призначення" - заповнюється МСЕК, ЛКК на підставі медичних показань для забезпечення компенсації обмежень життєдіяльності, а також для відновлення втрачених або набуття нових професійних знань, навичок, умінь соціальної адаптації із залученням фахівців лікувально-профілактичних установ (в разі потреби).

При цьому, судом встановлено, що при формуванні індивідуальної програми реабілітації за №499 від 01.07.2013 інваліду ОСОБА_1 лікарем терапевтом міської МСЕК ОСОБА_4 було допущено порушення вимог п.6.1 Наказу МОЗ України від 12.02.2009 №87 та постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1686.

У зв'язку із вказаними порушеннями Наказом рівненського обласного медико-соціальної експертизи від 23.07.2013 №68-АГД ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання неправомірними дій Рівненської міської МСЕК щодо складання індивідуальної програми №499 від 01.07.2013 в частині визначення реабілітаційних заходів стосовно забезпечення ОСОБА_1 виробами медичного призначення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В іншій частині позовні вимоги позивача, на час розгляду справи судом є безпідставними так як виконані відповідачем у позасудовому порядку.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненської міської медико-соціальної експертної комісії про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дій Рівненської міської медико-соціальної експертної комісії щодо складання індивідуальної програми №499 від 01.07.2013 в частині визначення реабілітаційних заходів стосовно забезпечення ОСОБА_1 виробами медичного призначення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.