Справа № 2а-3779/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2012-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 квітня 2012 року № 2а-3779/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Келеберди В.І., при секретарі Віруцькій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представників відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
до Антимонопольного комітету України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство "Ліктрави"
про визнання недійсним рішення від 07.12.2011,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває адміністративна справа №2а-3779/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, тертя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Ліктрави» про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №737-р від 007.12.2011.

04.04.2012 представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»та зазначає, що справи за участі Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

В попередньому судовому засіданні 04.04.2012 судом було оголошено перерву для підготовки сторін до розгляду клопотання про закриття провадження у справі.

10.04.2012 в попередньому судовому засіданні представником третьої особи також заявлено клопотання про закриття провадження у справі. В обгрунтування клопотання представник третьої особи зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, з яким виник спір, а тому такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративного спору та не має вирішуватись адміністративним судом.

Судом в попередньому судововму засіданні поставлено на обговорення клопотання про закриття провадження у справі.

Представник відповідача підтримав заявлені клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі та зазначив, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення реалізовував владні повноваження надані йому законом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про доцільність відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративний судів можуть бути оскаржені будь-які рішення дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи Законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень, визначений ст. 3 КАС України, як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд, оцінюючи положення КАС України, вважає, що необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснен ня цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійс нюватися суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Крім того, при віднесенні спору до підсудності адміністративної юрисдикції слід враховувати не лише предмет та підстави заявленого позову, але насамперед, оцінювати характер спірних правовідносин між сторонами. А саме, чи є звернення до адміністративного суду тим способом правового захисту, який спрямований на захист прав, свобод та законних інтересів суб'єктів приватного права від посягань з боку суб'єктів владних повноважень при здійсненні останніми своїх владних (владно-управлінських) функцій, і в чому конкретно полягає публічний характер права та інтересу, про захист якого просить позивач.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом позову є рішення Антимонопольного комітету України № 737-р від 07 грудня 2012 року, яким компанії «МБ Бетайлігунгс ГмбХ»(м. Фестенбергсгройт, Німеччина) було надано дозвіл на концентрацію у вигляді придбання акцій ЗАТ «Ліктрави»(правонаступником якого є ПрАТ «Ліктрави»), що забезпечує перевищення 50% голосів у вищому органі управління емітента, тобто Антимонопольний комітет України є відповідачем по даній справі.

Оскільки у даній справі Антимонопольний комітет України є відповідачем, а не позивачем дана справа не може розглядатись відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст 12 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»від 26.11.1993 № 3659-XII визначено, що антимонопольний комітет України є державним органом зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Згідно зі ст. 5 Закону № 3659-XII Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Тобто вказаний закон містить спеціальні норми щодо захисту економічної конкуренції, та загальні, у визначенні суб'єктом господарювання порядку захисту прав порушених органами Антимонопольного комітету України.

На відміну від ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»у статтях 2, 4 Кодексу адміністративного судочинства України закріплена можливість оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, тоді як зазначений Закон передбачив лише можливість оскарження рішень Антимонопольного комітету України. крім звуження предмету оскарження, порівняно з приписами КАС України, зазначеним Законом звужений суб'єктний склад осіб, які можуть звертатися до суду, із зазначенням лише заявника, відповідача та третьої особи в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Статтею 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено коло осіб, які беруть участь у справі, це: сторони, треті особи, їх представники. Сторонами у справі є відповідач і заявник (у разі якщо справу розпочато за відповідною заявою).

Заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв'язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Суд звертає увагу, що позивач не є заявником, відповідачем або третьою особою по справі в розумінні ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а є міноритарним акціонером ПрАТ «Ліктрави», тобто в даному випадку позивач позбавлений права судового захисту своїх прав, свобод та інтересів, в порядку ст. 60 Закону України справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Так, Закону України «Про захист економічної конкуренції»не є процесуальним законом і після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України ним не може визначатися підсудність справ з публічно-правових спорів за участі органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до п. 13 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення КАС України закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність з цим Кодексом діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Оскільки Закон України «Про захист економічної конкуренції»прийнятий до створення та початку роботи адміністративних судів України, враховуючи, що за загальним правилом колізії норм права однакової юридичної сили вирішуються у залежності від того, яка норма прийнята пізніше, суд вважає за неможливе звуження обсягу публічно-правових спорів, які можуть бути оскаржені до суду, а відтак дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотань представників відповідача та третьої особи про закриття провадження у справі №2а-3779/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, тертя особа без самостійних вимог на предмет спору: Приватне акціонерне товариство «Ліктрави»про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №737-р від 007.12.2011.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки встановленні ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо ухвалу не було оскаржено.

Суддя В.І. Келеберда