Справа № 817/1846/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1846/15

14 серпня 2015 року 14год. 40хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сало А.Б. за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (надалі Позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (надалі Відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.05.2015 року Відповідачем було винесено спірний наказ №127-0 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Волинській області за п.1 чт.41 КЗпП України. Підставою для винесення даного наказу став акт службового розслідування від 17.04.2015 №20/03-20-14-11, яким встановлено, що начальником управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання службових обовязків не забезпечено дотримання службової дисципліни та законності, що призвело до порушення вимог ст.10 Закону України «Про державну службу» та порушення вимог ст.17 цього Закону, ст.139 КЗпП України, а також ст.ст.4, 6, 11 і 13 Закону України від 17.05.2012 «Про правила етичної поведінки» (втратив чинність з 26.04.2015).

Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки з 25.05.2015 року перебував на лікарняному, що стверджується копією відповідного лікарняного листа.

Частина 3 ст.40 КЗпП України чітко встановлює, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється лише на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

На підставі зазначеного, позивач вважає своє звільнення незаконним та просить суд поновити його на посаді начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Волинській області та стягнути з Головного управління ДФС у Волинській області на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 25.05.2015 по дату винесення рішення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач адміністративний позов не визнав про що подав письмове заперечення.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що оскільки підставою для винесення даного наказу був акт службового розслідування від 17.04.2015 №20/03-20-14-11, яким встановлено, що позивач внаслідок неналежного виконання службових обовязків не забезпечив дотримання службової дисципліни та законності, що призвело до порушення ним вимог ст. 10 Закону України «Про державну службу» та порушення вимог ст. 17 цього Закону, ст. 139 КЗпП України, а також :т.ст.4, 6. 11 і 13 Закону України від 17.05.2012 «Про правила етичної поведінки» (втратив чинність з 26.04.2015). За таких обставин, на підставі п.10 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року №950, позивача за неналежне виконання службових обов'язків, порушення етичної поведінки, а також одноразове грубе порушення трудової дисципліни звільнено з посади начальника управління податковою та митною аудиту ГУ ДФС у Волинській області на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Вказує також, що згідно спецповідомлення про надзвичайну подію від 09.02.2015 № 89/08- 01-29, складеного УВБ ГУ ДФС у Волинській області та направленого на адресу ГУВБ Державної фіскальної служби України: - УВБ ГУ ДФС у Волинській області стало відомо, що 09.02.2015, близько 14.00 год. на вул. Кравчука, м. Луцьк, під час отримання неправомірної вигоди в сумі 400 тис. грн. «на гарячому» затримано начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Волинській воласті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та заступника начальника Головного управління ДФС у Волинській області ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_2

Враховуючи даний факт у податкового органу були всі підстави вважати даний вчинок одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни, а тому правомірно позивача було звільнено із займаної посади. Окрім того, позивач, не повідомив роботодавця про перебування його на лікарняному, та не надав відповідні лікарняні листи, а тому дії податкового органу в даному випадку є цілком законними. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази та матеріали справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України - публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.1,2 ч.2 ст.17 КАС України).

Таким чином, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом, 04.07.2014 року позивача ОСОБА_3 було прийнято на роботу на посаду начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС Волинській області.

25.05.2015 року ГУ ДФС Волинській області було винесено наказ №127-0 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Волинській області за п.1 чт.41 КЗпП України.

Зі змісту даного наказу слідує, що на виконання розпорядження Головного управління ДФС у Волинській області від 06.04.2015 року №54-р «Про проведення службового розслідування», з метою встановлення причин та умов неналежного виконання службових обовязків, що призвело до надзвичайної події, повязаної з відкриттям кримінального провадження від 28.01.2015 року №0000081 за ч.4 ст.368 (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) КК України, та затримання заступника начальника ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_4 спільно з начальником управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 за фактом вимагання та отримання від фінансового директора ТОВ «Кроноспан УА» ОСОБА_5 неправомірної вигоди в розмірі 400 тис. грн., проведено службове розслідування стосовно начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3

В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання службових обовязків не забезпечив дотримання службової дисципліни та законності, ще призвело до порушення вимог ст. 10 Закону України «Про державну службу» та порушення вимог ст. 17 цього Закону, ст. 139 КЗпП України, а також :т.ст.4, 6. 11 і 13 Закону України від 17.05.2012 «Про правила етичної поведінки» (втратив чинність з 26.04.2015) начальником управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС Волинській області ОСОБА_3

На підставі п.10 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року №950 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення етичної поведінки, а також одноразове грубе порушення трудової дисципліни ОСОБА_3 звільнено з посади начальника управління податковою та митною аудиту ГУ ДФС у Волинській області на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Окрім того, в ході службового розслідування встановлено, що відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 11.02.2015 року у справі № 757/4513/15-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України про відсторонення від посади начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області - ОСОБА_3 строком на 2 місяці (до 10.04.2015).

У подальшому, відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07.04.2015 у справі № 757/4513/15-к задоволено клопотання заступника начальника першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України про продовження строку відсторонення від посади начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області - ОСОБА_3 строком на 2 місяці в межах чотирьохмісячного строку досудового розслідування (до 27.05.2015).

Тобто, на час звільнення з посади позивача було відсторонено від роботи.

Проте, як слідує з матеріалів справи, з 25.05.2015 року по 13.06.2015 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією лікарняного листа серії АГИ №162593 від 25.05.2015 року, виданого Зарічненською центральною районною лікарнею.

Згідно з пунктом 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року N1 89. непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

У відповідності до п.1 ст.41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У відповідності до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами), правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

У відповідності до ч.1 та 2 ст.2442 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, з огляду на означені норми КЗпП України та постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами), звільнення позивача з посади начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області за п.1 ст.41 КЗпП України у період його тимчасової непрацездатності є незаконним, оскільки до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у період його тимчасової непрацездатності, що є порушення ч.3 ст.40 КЗпП України.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Стаття 149 КЗпП України встановлює, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що, вирішуючи питання про законність звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, та, з'ясовуючи, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано (могло бути завдано) шкоду.

Крім того, звільнення на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Зокрема, у п. 1 ст. 41 КЗпП України йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав.

Тому, судом встановлено, що відповідачем пропущено місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки 28.01.2015 року було відкрито кримінальне провадження №0000081 та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, а наказ про звільнення позивача видано 25.05.2015 року. Окрім того, якщо враховувати, що підставою для звільнення позивача слугував акт службового розслідування №20/03-20-14-11, то означений акт був складений 17.04.2015 року, а ОСОБА_3 притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 25.05.2015 року, тобто з порушенням місячного строку.

За таких обставини, спірний наказ підлягає скасуванню як незаконний, а ОСОБА_3 підлягає поновленню на посаді начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління ДФС у Волинській області.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Таким чином, задоволенню також підлягає позовна вимога про стягнення з Головного управління юстиції ДФС у Волинській області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 25.05.2015 по 14.08.2015 в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на звернення до суду на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституцією України (ч.2 ст.19) закріплено принцип, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, а тому при розгляді спору про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд керується нормами, закріпленими у ч.3 ст.3 КАС України.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду справи, суд дійшов до переконання, що відповідачем при винесенні оспорюваного наказу не було дотримано вимог КЗпП України, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а позивач поновленню на посаді начальника управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Волинській області.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів за вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Тому, підстави для застосування вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області від 25.05.2015 №127-0.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 25.05.2015 по 14.08.2015 в сумі 18697,36 грн.

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника управління податкового та митного аудиту Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу з один місяць в сумі 4419 грн.38 коп. (сума без сплати податків та інших обовязкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.