Справа № 826/64/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2013-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

22 квітня 2013 року № 826/64/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Келеберди В.І., при секретарі Віруцькій О.В., розглянувши у письмовому провадженні клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду у справі

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України Начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України полковника Кравчука Миколи Івановича
про визнання незаконним та скасування пункт 1 наказу №144 від 17.09.2012,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою щодо визнання протиправним та скасування п. 1 наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України полковника Кравчука М.І. від 17.09.2012 №144.

В судовому зсіданні судом поставлено на обговорення клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав клопотання та зазначив, що оскільки оскаржуваний наказ йому не було доведено в порядку визначеному ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗС України, позивач вважав, що такий наказ не реалізовано, а у аркуші доведенні наказу розписався за отримання виписки з оскаржуваного наказу. Також, позивач зазначив, що оскільки пояснень у нього не відбирали та бесіди не проводили, позивач вважав, що стягнення не накладено та лише в грудні 2012 року дізнався, що оскаржуваним наказом на нього дійсно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а відтак позивач вважає, що фактично про накладення оскаржуваним наказом дисциплінарного стягнення в грудні 2012 року і строк на звернення до суду з вимогою про скасування п. 1 наказу від 17.09.2012 №144 ним пропущено з поважних причин. Також, позивач зазначив, що з 25.09.2012 по 16.11.2012 позивач перебував на лікуванні у різних медичних закладах та у зв'язку з незадовільним станом здоров'я не мав змоги вирішити чи було на нього накладено дисциплінарне стягнення та як наслідок звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Представники відповідачів заперечували проти визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду, оскільки позивач був ознайомлений з оскаржуваним наказом 22.09.2012.

11.04.2013 за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні.

Предметом спору даної справи є наказ начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України полковника Кравчука М.І. від 17.09.2012 №144. З матеріалів справи вбачається, що зі спірним наказом позивач ознайомлений 22.09.2012.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічна правова норма закріплена ст. 88 Закону України від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", відповідно до якої військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Проте, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Держава різними правовими засобами забезпечує захист прав і свобод людини і громадянина в особі органів законодавчої, виконавчої і судової влади та інших державних органів, які здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Положення частини другої статті 8 Конституції України визначають, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це конституційне право не може бути скасованим (частина друга статті 22 Конституції України).

Аналіз положень статей 8, 55, 64 Конституції України дає підстави стверджувати, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина. Зокрема, положення частини другої статті 64 не допускають обмеження права на судовий захист навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Це повністю відповідає Загальній декларації прав людини, за якою кожен, у разі порушення його основних прав, наданих конституцією і законом, має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами (стаття 8).

Відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Аналіз цього положення у взаємозв'язку з положеннями частин першої, другої статті 55 Конституції України дає підстави дійти висновку, що судам підвідомчі будь-які звернення фізичної особи щодо захисту своїх прав і свобод, тому суд не може відмовити у правосудді, якщо особа, вважає, що його права і свободи порушено.

В контексті викладеного, виходячи з приписів ст. 99 КАС України, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. На думку суду якщо заявник доведе, що йому стало відомо про порушення свого права пізніше, перевага повинна надаватися суб'єктивному моменту. Таке вирішення питання видається справедливим, оскільки в разі, якщо особа не знає про порушення свого права, то вона, відповідно, не може скористатися правом на судовий захист.

Як вбачається зі штемпелю вхідної документації Окружного адміністративного суду м. Києва позивач звернувся до суду з даним позовом 02.01.2013, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Беручи до уваги, що право на судовий захист належить до основних невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина, враховуючи, що позивач дізнався (усвідомив) про порушення його прав та інтересів оскаржуваним наказом в грудні 2012 року, перебував на лікуванні, що позбавило його можливості з'ясувати чи було реалізовано оскаржуваний наказ та, як наслідок, протягом встановленого строку реалізувати право захист порушених прав та інтересів, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин.

Враховуючи викладене, суд визнав подану позовну заяву і додані до неї матеріали достатніми для відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду.

2. Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з вимогою щодо визнання протиправним та скасування п. 1 наказу начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України полковника Кравчука М.І. від 17.09.2012 №144.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на постанову суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя В.І. Келеберда