Справа № 826/8211/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Київ К/800/228/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Маринчак Н.Є.,

при секретарі Ігнатенко О.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013

у справі № 826/8211/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна індустрія №1" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - не з'явились,

відповідача - Сакала Я.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 21.05.2013 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013, позов задоволено. Названі судові акти мотивовано тим, що платником подано належні первинні документи на підтвердження реальності виконання господарських зобов'язань зі спірними контрагентами, тоді як у будь-якому випадку на позивача у справі не можуть перекладатися негативні наслідки недобросовісності його контрагентів у сфері оподаткування.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що непідтвердженість сформованих платником даних податкового обліку результатами зустрічних перевірок його постачальників, відсутність у поданих платником документів інформації про умови виконання поставок (зокрема, щодо транспортування товару) свідчить про номінальне оформлення спірних операцій, які не опосередковувалися реальним рухом активів.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства щодо підтвердження взаємовідносин з платником приватним підприємством «Унісон дизайн» по податку на прибуток та податку на додану вартість та з товариством з обмеженою відповідальністю «СВН-Антарекс» по податку на прибуток за звітні періоди з липня по вересень 2012 року, оформлену актом від 3.04.2013 № 1458/22-221/37768897.

За наслідками цієї перевірки Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.05.2013 № , за яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 189 413 грн. за основним платежем із застосуванням 473 530 грн. штрафних санкцій, а також податкове повідомлення-рішення від 21.05.2013 № 0 про нарахування платникові грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 120 010 грн. за основним платежем та 60005 грн. за штрафними санкціями.

Підставою для зазначених нарахувань слугували висновки контролюючого органу про відсутність реальних фінансово-господарських операцій між Товариством та цими контрагентами, що виключає правомірність формування позивачем у податковому обліку витрат та податкового кредиту за цими операціями.

На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася на:

неможливість підтвердження реальності виконання цих операцій зустрічними звірками контрагентів з огляду на неподання ними на запит податкового органу підтверджувальних документів та їх неперебування за місцезнаходженням;

неподання позивачем доказів транспортування придбаного товару (будівельних матеріалів) у процесі виконання операцій зі спірними постачальниками.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

Аналізовані законодавчі положення пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на прибуток та ПДВ на суму понесених витрат (у тому числі по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі її виконання.

Керуючись наведеними правилами оподаткування при дослідженні операцій з придбання Товариством будівельних матеріалів у спірних постачальників (приватного підприємства «Унісон дизайн» та товариства з обмеженою відповідальністю «СВН-Антарекс») суди попередніх інстанцій встановили, що виконання цих операцій підтверджується поданими платником договорами купівлі-продажу, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, сертифікатами якості на придбаний товар, платіжними дорученнями про оплату позивачем придбаного товару в безготівковому порядку.

Оцінивши представлені платником докази за правилами статті 86 КАС, суди попередніх інстанцій дійшли цілком об'єктивного висновку про дотримання платником наведених умов формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ шляхом підтвердження належними первинними документами реальності придбання товару у спірних контрагентів.

Слід зазначити, що у сфері податкових правовідносин діє презумпція добросовісності платника, яка, з одного боку, передбачає надання правового захисту платникам, які у повному обсязі виконують свої обов'язки з правильного нарахування, утримання та перерахування до бюджету законно встановлених податків, а також з дотримання необхідних умов для використання права на податкову вигоду; з іншого ж боку, розглядувана презумпція передбачає покладення на контролюючий орган тягаря доказування наявності складу податкового правопорушення у діях (бездіяльності) платника, який у протилежному випадку вважається добросовісним.

У справі, що переглядається, податковий орган не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчені поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для розшуку контрагентів позивача та з'ясування обставин, які б підтвердили або спростували б висновок Інспекції про неможливість виконання задекларованими контрагентами поставок продукції позивачеві. Власне ж неперебування контрагентів за місцем реєстрації не є свідченням неможливості провадження ним діяльності за іншою адресою.

Правовідносини контрагента з контролюючими органами перебувають поза межами впливу такого платника. Чинне законодавство не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по реалізації товарів (виконанню робіт, послуг) та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів. А відтак, як вірно зазначили суди, самі по собі результати зустрічних перевірок (звірок) контрагентів не можуть впливати на податковий облік платника.

Доводи інспекції щодо неподання платником доказів транспортування товару у процесі виконання розглядуваних операцій також не спростовують їх реальності. Так, у матеріалах справи містяться копії товарно-транспортних накладних, якими засвідчено перевезення товару залученим позивачем перевізником. Відсутність в окремих випадках товарно-транспортної документації, що складається при перевезенні товару, зумовлена транспортуванням позивачем придбаної продукції на умовах самовивозу без залучення автоперевізника, що не передбачає оформлення товарно-транспортних накладних.

За таких обставин суди на підставі обґрунтованого висновку про недоведеність податковим органом недобросовісності платника в силу оформлення фіктивних операцій правомірно задовольнили позов.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведених висновків судів, а фактично свідчать про незгоду скаржника з установленими судами обставинами та з наданою ними юридичною оцінкою доказам. Втім перевстановлення фактичних обставин спору та переоцінка доказів перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції, що виключає можливість скасування ухвалених у справі судових рішень з таких підстав.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових актів зі спору не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2013 у справі № 826/8211/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
Н.Є. Маринчак