Справа № 2-а-6186/11
Суддя: Букрєй С. П.
Дата ухвалення: 2011-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6186/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2011

06 липня 2011 року. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Букрєй С.П. розглянувши у письмовому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2002-2010 роки, стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги інваліду війни до 5 травня за 2002-2010 роки в сумі 8 594,50 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.-,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2002-2010 роки та стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги інваліду війни до 5 травня за 2002-2010 роки в сумі 8 594,50 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В обгрунтування позову позивач зазначив, що він має статус учасника війни, відповідно до Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Однак в порушення вказаних норм, відповідач виплату вказаної соціальної допомоги здійснював у не повному обсязі. Посилаючись на ст.ст. 19, 22, 64 Конституції України, ст.ст. 2,13,17,22 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", рішення Конституційного Суду України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги, оскільки відповідач порушує його право на отримання вказаної соціальної допомоги. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., у звязку з тим що неправомірні дії відповідача позбавили її права та можливості придбати ліки та продукти харчування, порушився нормальний уклад її життя, погіршився стан здоровя.

В судове засідання позивач, який був повідомлений про час розгляду справи, не зявився, у письмовій заяві її представник зазначив, що просить розглянути справу у його відсутність. Просить поновити строк позовної давності.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час розгляду справи , в судове засідання не зявився, надав суду заяву, зазначивши, що позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до положень ч.4 ст.122 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що позивач знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу до 5 травня. Виплати щорічної допомоги до 5 травня учаснику війни здійснювалась відповідно до Законів України «Про Державний бюджет»на відповідні роки та в розмірі, визначеному Постановою КМУ № 183 від 12.03.2008 р., Постановою КМУ № 211 від 18.03.2009 р., постановою КМУ № 299 від 07.04.2010р. та були виплачені позивачу у повному обсязі і заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 не існує. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено передбачений ст. 99 КАС України шестимісячний строк для звернення до суду, який просить застосувати та відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, оскільки, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, матеріалами справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 належить до категорії ветеранів війни учасників війни, про що свідчить посвідчення серії Д-І № 166052 видане 23.09.2002 року, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області.

Згідно ст. 14 ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(в редакції від 04.07.2002 року, яка набрала чинності 31.07.2002 року) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, положеннями ст.. 19 Закону України від 20.12.2001 року № 2905-ІІІ «Про Державний бюджет України на 2002 рік», ст.. 28 Закону України від 26.12.2002 року № 380-ІV «про Державний бюджет України на 2003 рік», ст.. 44 Закону України від 27.11.2003 року № 1344-ІV «Про Державний бюджет України на 2004 рік», ст.. 34 Закону України від 23.12.2004 року № 2285-ІV «Про Державний бюджет України на 2005 рік», ст.. 30 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік»було встановлено, що у 2002-2006 роках виплата щорічної одноразової допомоги відповідно до Закону України № 3551-ХІІ учасникам війни , до яких відноситься і позивач, здійснюється в таких розмірах: у 2002 році - 40 грн., у 2003 році - 50 грн., у 2004 році 65 грн., у 2005 році 50 грн., у 2006 році 50 грн.

Зазначені закони України в періоди з 05 травня по 30 вересня відповідних років, протягом яких позивачка могла отримати грошову допомогу в порядку визначеному ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»не були визнані не конституційними.

Щодо виплат за вищевказані роки, то в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в даній справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам війни.

Таким чином, для вирішення зазначеного спору слід визначитись, який з вищенаведених законів є пріоритетними та підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли.

Згідно зі ст.. 75 Конституції України, єдиним органом органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. У Конституції та законах України немає норм, які встановлювали б пріоритет застосування того чи іншого закону та які регулювали б питання вирішення колії норм законів, які мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ст.. 147 Конституції України вирішення питань про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і офіційне тлумачення Конституції України та законів України належить до повноважень Конституційного Суду України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 03.10.1997 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними статтями законів України «Про Державний бюджет України»на 2002-2006 роки фактично змінено положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»№ 3551-ХІІ, який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення статей Закону України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік.

Згідно із Законом України від 19.12.2006 № 489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік дію норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту щодо розміру виплат щорічної разової грошової допомоги зупинено на 2007 рік. Статтею 29 цього Закону установлено нові розміри виплат такої допомоги: інвалідам війни І групи 450 гривень, інвалідам війни ІІ групи 360 гривень, інвалідам війни ІІІ групи 300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, 280 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, 150 гривень; учасникам війни та колишнім вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога 55 гривень.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 положення статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Законом України від 28.12.2007 № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, якими визначено, що розмір разової грошової допомоги, яка виплачується особам, на яких поширюється дія цих законів, щорічно до 5 травня, визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, установлених законом про Державний бюджет України.

Розміри виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2008 році встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 № 183 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Вирішуючи питання про визнання дій органів праці та соціального захисту населення щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки, необхідно звернути увагу на таке.

Рішення Конституційного Суду України про визнання змін, внесених законами України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, щодо визначення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня такими, що не відповідають Конституції України, були прийняті 09.07.2007 та 22.05.2008.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з 01.01.2008 до 21.05.2008 закони України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були чинними та підлягали виконанню, а органи, уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із дати прийняття рішень Конституційним Судом України особи мають право на виплату допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як вбачається з матеріалів справи 19.04.2007 року позивачу було сплачено 55 грн. в рахунок щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як учаснику війни за 2007 рік, 18.04.2008 року було сплачено 65 грн. в рахунок щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як учаснику війни за 2008 рік, що підтверджується довідкою відповідача від 06.07.2011 року.

З огляду на те, що допомога позивачу виплачена в квітні 2007 року до прийняття рішення Конституційним Судом України 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та в квітні 2008 року до прийняття рішення Конституційним Судом України 22.05.2008 року № 10-рп/2008, то відповідач неправомірних дій щодо позивача за 2007 та 2008 роки не вчиняв, оскільки іншого розміру допомоги на час виплати не було, а рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення сум недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги позивачці як учасника війни до 5 травня за 2009-2010 роки суд виходить з наступного. Законами України "Про державний бюджет України на 2009 рік" та "Про державний бюджет України на 2010 рік" зміни до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги не вносились. Тобто, на спірний період Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є діючим і слід керуватися тільки цим спеціальним законом, згідно з ч. 5 ст. 14 якого учасникам війни виплачується щорічна одноразова допомога до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року (в редакції яка була дійсна на час здійснення виплати), мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Законом України "Про державний бюджет України на 2009 рік" сума прожиткового мінімуму на 2009 рік на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 498 грн. з 01.01.2009 року.

Тому позивачка повинна була отримати за 2009 рік одноразову допомогу до 5 травня в розмірі: 498 грн. х 3 = 1494 грн. Але, фактично вона отримала щорічну разову допомогу до 5 травня за 2009 рік в розмірі 70 грн. В звязку з цим суд вважає необхідним зобовязати відповідача здійснити нарахуванням та виплату щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2009 рік відповідно до ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Статтею 52 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" з 01.04.2010 р. сума прожиткового мінімуму на 2010 рік на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 706 грн.

Тому позивачка повинна була отримати за 2010 рік одноразову допомогу до 5 травня в розмірі: 706 грн. х 3 = 2118 грн. Але, фактично вона отримала щорічну разову допомогу до 5 травня за 2010 рік в розмірі 120 грн. В звязку з цим, суд вважає необхідним зобовязати відповідача здійснити нарахуванням та виплату щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав,свобод та інтересів особи встановлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду та навів поважність причин його пропуску,зазначивши лише,що причиною пропущення вказаного строку є тяжкий стан здоровя, що підтверджується медичною довідкою. Суд вважає, що мало місце поважна причина пропуску строку звернення до суду.

Суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, оскільки чинним законодавством України не передбачено право на відшкодування моральної шкоди на підставах, на які посилається позивачка, та не встановлено, що відповідач своїми діями або бездільністю завдав таку шкоду позивачу. Відповідно до розяснень викладених в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить. Позивачка в позові посилається на те, що неправомірні дії відповідача позбавили її права та можливості придбати ліки та продукти харчування, порушився нормальний уклад її життя, погіршився стан здоровя. Однак позивачка не надала суду належних доказів про те, що вона перенесла моральні страждання, психологічний стрес у звязку із протиправною поведінкою відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. ст. ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 71, 79, 86, 87, 94, 99, 110-112, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2002-2010 роки, стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги учаснику війни до 5 травня за 2002-2010 роки в сумі 8 594,50 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. ЗАДОВОЛЬНИТИ ЧАСТКОВО.

Поновити строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області про визнання противоправними дій відповідача щодо відмови у виплаті недотриманої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки та стягнення недоотриманої разової грошової щорічної допомоги учаснику війни до 5 травня за 2009-2010 роки.

Визнати неправомірною відмову Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області в виплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за 2009-2010 рік.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради Донецької області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2009-2010 рік відповідно до ст..14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції прийнятої у письмовому провадженні подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя С. П.Букрєй