Справа № 826/19568/14
Суддя: Логвиненко А.О.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Київ К/800/11943/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів : Логвиненко А.О. (доповідач), Васильченко Н.В., Донець О.Є.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Міністерства освіти і науки України на постанову окружного адміністративного суду м. Києва та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у справі

за позовом Приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури»

до відповідача Міністерства освіти і науки України

про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, -

В С Т А Н О В И В :

12.12.2014р. приватний вищий навчальний заклад «Київський університет культури» (далі Університет) звернувся до суду з позовом про скасування пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 5.12.2014р. Під час розгляду справи позивач уточнив вимоги та просив також визнати протиправним та скасувати пункт 21 рішення Акредитаційної комісії України від 25.11.014р. щодо анулювання ліцензії Університету. Свої вимоги позивач мотивував тим, що своїм наказом відповідач анулював ліцензію Університету на підготовку молодших спеціалістів, бакалаврів, спеціалістів, магістрів денної та заочної форм навчання та доручив департаменту вищої освіти, Управлінню ліцензування, акредитації та нострифікації спільно з Університетом вжити заходів щодо продовження навчання студенів останнього в інших навчальних закладах. Вважаючи, що рішення та наказ прийнято всупереч вимог чинного законодавства та з порушенням процедури, що регламентує порядок їх розгляду та прийняття, позивач просив задовольнити позов.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015р., позов задоволено.

Не погодившись з судовими рішеннями Міністерство освіти і науки України звернулось з касаційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. Свої вимоги скаржник обґрунтував тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням вимог закону.

У своїх запереченнях Університет зазначив, що судові рішення є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 7.07.2014р. Міністерством освіти і науки України Університету видано Ліцензію №458499 на здійснення господарської діяльності з надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста, бакалавра, спеціаліста, магістра (за спеціальностями та ліцензованими обсягами прийому вказаними у додатку до Ліцензії).

Підставами надання Ліцензії зазначено рішення Акредитаційної комісії від 3.06.2014р.

Пунктом 21 рішення Акредитаційної комісії від 25.11.2014р анульовано Ліцензію №458499 від 7.07.2014р. Вказане рішення мотивовано тим, що під час перевірки Університету встановлено :

- позивачем було подано до Міністерства освіти і науки України недостовірну інформацію;

- невідповідність показників діяльності Університету установленим вимогам щодо змісту освітньої діяльності та можливості забезпечення підготовки молодших спеціалістів, бакалаврів, спеціалістів, магістрів;

- відсутність коледжів Університету у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб;

- невиконання Університетом наказів Міносвіти щодо проведення акредитаційної експертизи та перешкоджання позивачем здійсненню такої експертизи.

На підставі вказаного рішення наказом відповідача від 5.12.2014р. анульовано з 1.01.2015р. Ліцензію Університету та зобов'язано вчинити дії щодо виконання вказаного наказу.

На час отримання позивачем Ліцензії №458499 питання ліцензування щодо надання послуг у сфері вищої освіти внормовувались положеннями Закону України «Про вищу освіту» №2984-III від 17.01.2002р. та постановою Кабінету Міністрів України від 8.08.2007р. N1019 «Про ліцензування діяльності з надання освітніх послуг» (далі Постанова №1019).

Відповідно до статті 28 Закону України «Про вищу освіту» 2002р. та Постанови №1019 обов'язковою передумовою видачі Ліцензії щодо надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням вищої освіти, є перевірка спроможності навчального закладу надавати освітні послуги шляхом проведення ліцензійної експертизи. При цьому члени експертної комісії, що здійснюють ліцензійну експертизу, несуть згідно із законодавством персональну відповідальність за достовірність висновку.

Видавши у липні 2014р. Університету Ліцензію №458499 відповідач підтвердив як наявність у позивача можливості та права надавати освітні послуги, так і проведення перевірки, яка підтвердила спроможність Університету здійснювати відповідну діяльність та відсутність підстав для відмови у видачі Ліцензії.

З 6.09.2014р. набрав чинності Закон України «Про вищу освіту» (далі Закон № 1556-VII).

Частиною 10 статті 24 Закону № 1556-VII обумовлено, що Ліцензія на провадження освітньої діяльності вищого навчального закладу може бути анульована лише у разі :

1) подання вищим навчальним закладом заяви про припинення освітньої діяльності;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, поданих для ліцензування;

3) невиконання вищим навчальним закладом протягом одного року розпорядження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері освіти шляхом здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, про усунення порушення стандарту освітньої діяльності.

Рішення про анулювання ліцензії на провадження освітньої діяльності приймає центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки. Під час розгляду питання про анулювання ліцензії на провадження освітньої діяльності заслуховується інформація представника відповідного вищого навчального закладу.

Водночас, Постановою №1019 обумовлено, що орган ліцензування може в межах здійснення контролю за дотриманням ліцензійних умов прийняти рішення про анулювання ліцензії виключно за результатами проведення планової або позапланової перевірки.

Таким чином, законодавством чинним на час прийняття рішення Акредитаційної комісії від 25.11.2014р. та наказу відповідача від 5.12.2014р. передбачалось, що позбавлення навчального закладу ліцензії можливо лише після проведення відповідної перевірки та з наданням представнику вищого навчального закладу надати свою інформацію щодо предмету перевірки.

Статтею 31 Закону України «Про державний бюджет України на 2014р.» установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня - грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014р. N408 Міністерство освіти і науки України включено до переліку контролюючих органів, які здійснюють перевірки протягом вищезгаданого періоду виключно з дозволу Кабінету Міністрів України.

Відтак, проведення перевірки, предметом якої є додержання Університетом ліцензійних умов в період з серпня по грудень 2014р. було можливо лише при наявності дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою самого позивача.

Відповідно до приписів частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цього відповідачем не надано доказів, які спростовують доводи позивача, про те, що під час розгляду питання про анулювання Ліцензії не тільки не було заслухано інформацію представника Університету, але й позивача взагалі не було проінформовано ані про проведення перевірки, ані про розгляд питання про анулювання його ліцензії за наслідками такої перевірки.

Крім того, Міністерством освіти і науки України не надано доказів того, що перевірку, наслідками якої було позбавлення Університету ліцензії, проведено з дозволу Кабінету Міністрів України. Не надано відповідачем і доказів того, що позивач звертався із заявкою про проведення перевірки дотримання Університетом ліцензійних умов.

При цьому безпідставним є посилання відповідача на те, що перевірку було здійснено на підставі звернення Університету, оскільки такі звернення позивача надійшли до Міністерством освіти і науки України у лютому 2014р. і стосувалися вони не проведення перевірки позивача на предмет дотримання ліцензійних умов, а здійснення акредитації нових напрямків підготовки.

Таким чином, відповідачем суттєво було порушено вимоги закону під час проведення перевірки та прийнятті рішення про анулювання Ліцензії №458499, що обумовлює задоволення адміністративного позову про визнання протиправними та скасування наказу і рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 2201,223,224,237,231,254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому ст. 235-244 КАС України.

Судді А.О. Логвиненко

Н.В. Васильченко

О.Є. Донець