Справа № 813/3035/15
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року № 813/3035/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костецького Н.В.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути податковий борг у сумі 51 957,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявна заборгованість в сумі 174 461,27 грн., що виникла внаслідок несплати грошових зобовязань по єдиному податку з фізичних осіб. На даний час сума податкових зобовязань відповідача є узгодженими та у встановлені строки до бюджету не сплачена, тобто визнається сумою податкового боргу (узгоджена сума податкового зобовязання, несплачена платником податків у термін (ст.57 Податкового кодексу України). Оскільки вжиті податковим органом заходи, передбачені чинним законодавством, щодо погашення податкової заборгованості не мали позитивних результатів, позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути податковий борг у судовому порядку.

Ухвалою від 16.06.2015 року відкрито скорочене провадження у справі в порядку передбаченому ст. 183-2 КАС України. Відповідачу запропоновано у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали та копій документів подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

30.06.2015 року ухвалою суду було призначено справу до судового розгляду в загальному порядку.

В період з 18.07.2015 року по 12.08.2015 року, згідно наказу голови Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2015 року №347-К/ТМ, головуючий суддя перебував у щорічній відпустці.

20.08.2015 року у судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 заявила клопотання про зменшення позовних вимог, у звязку з частковою сплатою заборгованості відповідача по єдиному податку з фізичних осіб. Просила суд стягнути до Державного бюджету України кошти в розмірі 51 957,92 грн.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, яка міститься в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. 26.06.2015 року надіслав на адресу суду заяву згідно якої із позовними вимогами не погоджується оскільки згідно податкової вимоги зазначено борг в сумі 161636,78 грн., а позовні вимоги на суму 174461,27 грн. а відтак йому не зрозуміло чому сума позову більша від зазначеної у вимозі.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд приходить до висновку, що не з'являючись у судові засідання, відповідач недобросовісно користується належними йому процесуальними правами та порушує права інших учасників процесу, сприяє зволіканню у розгляді справи, у зв'язку із чим, оскільки немає потреби заслухати свідка/експерта, суд на підставі ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалив розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, згідно ч. 6 ст. 71 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип диспозитивності визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.04.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб, що складається із основного платежу. Заборгованість згідно карток особових рахунків та довідки про заборгованість складає 174 461,27 грн.

Вказана основна сума податкового боргу виникла на підставі:

- податкової декларації від 17.02.2015 року № на суму 162 140,74 грн. та самостійно нарахованої штрафної санкції в розмірі 5 096,07 грн.;

- податкової декларації від 22.01.2014 року №150003171 на суму 162 140,74 грн. (залишок не сплачено по даній декларації становить 7 224,46 грн.).

Відповідно до пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України податковий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та /або податкового боргу у випадках, порядку та розмірах, встановленими цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 54 Податкового кодексу України, податкове зобовязання платника податків, нараховане контролюючим органом, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Строки сплати податкового зобовязання визначені ст.57 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 57.3. цієї статті у разі визначення грошового зобовязання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 ст.54 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобовязання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 ст.129 Податкового кодексу України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженої суми грошових зобовязань нараховується пеня.

Пунктом 59.1 ст.59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобовязання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобовязання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обовязок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно пункту 59.5 даної статті Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до ст. 59 ПК України, позивачем виставлено ОСОБА_2 податкову вимогу форми «Ф» №424-23 від 26.02.2015 року.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен повинен сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.14.1.175 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

За даними позивача, ОСОБА_2 частково сплатила кошти в сумі 122 503,35 грн.

Згідно облікової картки платника податків, станом на 19.08.2015 року податковий борг відповідача по єдиному податку з фізичних осіб становить 51 957,92 грн.

Доказів добровільної сплати податкового боргу в розмірі 51 957,92грн. відповідачем під час розгляду справи не надано, до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України кошти в розмірі 51 957 ( пятдесят одну тисячу девятсот пятдесят сім) грн. 92 коп.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 21 серпня 2015 року.

Суддя Костецький Н.В.