Справа № 816/2034/15
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2034/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кулик - Куличок О.Л.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 22.05.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на безпідставність висновків відповідача про завищення ТОВ "Укролія" суми бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2014 року, січень 2015 року на загальну суму 128 932 грн та завищення суми від'ємного значення за січень 2015 року на 150 грн за результатами господарських операцій з ТОВ "Донбас пром Оіл", ТОВ "Віво - Транс", ТОВ Лідербуд Плюс", ПСП "Ковпаківець" та ПП "Сорт Плюс", вказуючи на те, що податковий кредит з ПДВ сформовано в порядку, встановленому чинним законодавством, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, а господарські операції підтверджено первинними документами, складеними згідно із вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також позивач зазначав, що окремі недоліки податкових накладних ПСП "Ковпаківець" та ПП "Сорт Плюс" не мають наслідком позбавлення позивача права на податковий кредит з ПДВ.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

У письмових запереченнях в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначав, що в акті перевірки від 05.05.2015 №143/15/31577685 зафіксовано обставини, які підтверджують порушення ТОВ "Укролія" вимог пункту 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму відємного значення з ПДВ за січень 2015 року на 150 грн. та суму бюджетного відшкодування з ПДВ на розрахунковий рахунок за грудень 2014 року в сумі 39615 грн, січень 2015 року в розмірі 89 317 грн /т. 2, а.с.92-96/.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Укролія", ідентифікаційний код 31577685, зареєстроване як юридична особа 25.06.2001, відомості про яку внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 21.02.2005 за №1 000060 /т. 1, а.с.248 - 249/.

У термін з 10.04.2015 по 24.04.2015 Полтавською ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування ТОВ Укролія бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за грудень 2014 року та січень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.05.2015 №143/15/31577685 /т. 1 а.с.15-60/, в якому зафіксовано порушення ТОВ Укролія п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст.200, абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- заявлену суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за грудень 2014 року у розмірі 1470401 грн завищено на 39615 грн;

- заявлену суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за січень 2015 року в розмірі 5799337 грн,завищено на 89317 грн;

- завищено податковий кредит та від'ємне значення за січень 2015 року на 150 грн.

На акт перевірки позивачем подано заперечення від 12.05.2015 за вих. № 466, які відповідачем залишено без задоволення, про що надіслано лист від 19.05.2015 за вих. № 2219/10/16-24-15-33 /т. 1, а.с. 61-63/

На підставі акту перевірки Полтавською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 22.05.2015, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень 2015 року на суму 128932 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 64 467 грн /т.1, а.с. 85/;

- № від 22.05.2015, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за січень 2015 року на суму 150 грн /т. 1 а.с. 87/.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню № від 22.05.2015, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень 2015 року на суму 128932 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 64 467 грн, суд виходить з наступного.

Згідно наданого відповідачем розрахунку /т. 3, а.с. 152/, враховуючи зміст акту перевірки № 143/15/31577685 від 05.05.2015, сума зменшеного позивачу бюджетного відшкодування ПДВ визначена внаслідок висновку податкового органу про неправомірне включення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ по контрагентах: ТОВ Віво Транс на загальну суму 533 грн; ТОВ "Донбас пром Оіл" на загальну суму 533 грн; ТОВ "Лідербуд Плюс" на загальну суму 28 251 грн; ПСП "Ковпаківець" на загальну суму 92925 грн; ПП "Сорт Плюс" на загальну суму 6690 грн.

Стосовно висновку перевірки контролюючого органу про завищення бюджетного відшкодування ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ Донбас пром Оіл, ТОВ Віво Транс, ТОВ "Лідербуд Плюс", суд враховує наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу приписів пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, пунктом 198.6 статті 196 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд також враховує, що пунктом 44.1. статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобовязань, власному капіталі підприємства.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між ТОВ Укролія та ТОВ Донбас пром Оіл укладено договір поставки №МП/1-9-Х від 01.09.2013 /т. 1 а.с. 228-233/.

За умовами зазначеного договору ТОВ Донбас пром Оіл (Постачальник) зобовязується передавати у власність ТОВ Укролія (Покупець) товар у асортименті, кількості, ціні у відповідності до заявки Покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного звязку, електронної пошти або в усній формі. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття Покупцем товару по видатковій накладній (у разі оплати товару на умовах відстрочки платежу) або оплата товару згідно рахунку-фактури (у разі оплати товару на умовах попередньої оплати). Видаткові накладні або рахунки-фактури мають юридичну силу Специфікацій у розумінні статті 266 Господарського кодексу України і є невідємними частинами цього договору ( пункт 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору товар поставляється із залученням перевізника, з пунктом отримання товару - м. Полтава склад перевізника.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2014, а у частині невиконаних зобовязань до їх повного виконання (пункту 7.1. Договору).

В ході виконання договору ТОВ Донбас пром Оіл видано позивачу податкові накладні № 531 від 07.11.2014, № 1263 від 17.11.2014, видаткові накладні № ПРН+У575376 від 07.11.2014, № ПРН+У576201 від 24.11.2014 щодо поставки мастила пластичного SHELL Gadus S5V42P 2.5, 0,38 кг, оливи трансмісійної SHELL Spirax S2 F80W-90, 20 л, оливи компресорної SHELL Corena S2P100, 20 л, на загальну суму 3197 грн 26 коп., в тому числі ПДВ 532 грн 87 коп /т. 1 а.с. 243-246/.

Податкові накладні, складені ТОВ Донбас пром Оіл, відповідають вимогам п.201.1 статті 201 Податкового кодексу України. Зауважень до оформлення податкових накладних, а також видаткових накладних в акті перевірки не зазначено.

ТОВ Донбас пром Оіл на момент укладення договору та видачі податкових накладних було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ /т. 3 а.с.38, 174 - 175/, що підтверджується документами, наявними у справі, і сторонами не заперечується.

ТОВ Укролія проведено оплату за товар ТОВ Донбас пром Оіл згідно платіжних доручень, копії яких наявні у справі /т.2 а.с. 78/.

Товар від ТОВ Донбас пром Оіл отримано уповноваженою особою позивача за довіреностями, про що свідчать підпис цієї особи у видаткових накладних.

Доставку товару здійснено перевізником ТОВ «Нова пошта», що підтверджується копією експрес накладної 20 2900 0993 9383 /т. 3 а.с. 234/.

Товарно-матеріальні цінності, придбані позивачем у ТОВ Донбас пром Оіл, відображені у бухгалтерському обліку та використані у господарській діяльності позивача, про що свідчать оборотно-сальдові відомості, матеріальна відомість та акти списання/т.3 а.с. 222-233, 235/.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Донбас пром Оіл», мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ у листопаді 2014 року на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із пунктом 200.3. статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В силу приписів пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Враховуючи те, що суму ПДВ у вартості товарів, отриманих від ТОВ Донбас пром Оіл, позивачем сплачено у повному обсязі у листопаді 2014 року /т.2 а.с. 78/, позивач мав правові підстави для заявлення до бюджетного відшкодування вказаної суми ПДВ у грудні 2014 року.

Посилання податкового органу в акті перевірки /т. 1 а.с. 24 - 25/ на податкову інформацію щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Інвент Груп» (найменування ТОВ «Донбас пром Оіл» на ТОВ «Інвент груп» змінено у січні 2015 року) по взаємовідносинам з платниками податків за січень 2014 року, березень 2014 року, липень 2014 року, жовтень-грудень 2014 року, січень 2015 року /т. 2 а.с. 169 - 217/, суд оцінює критично, оскільки законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит та бюджетне відшкодування в залежність від факту проведення зустрічних звірок контрагента платника податку на додану вартість.

Крім того, у податковій інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Інвент Груп» вказано про можливі порушення податкового законодавства та залучення субєкта до схеми формування штучного податкового кредиту, однак нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також суд враховує, що встановлення фактів ухилення контрагентом від сплати податкових зобовязань, порушення ним норм податкового законодавства не може впливати на результати діяльності позивача та бути підставою для притягнення його до відповідальності, адже статтею 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином висновок податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування внаслідок формування податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ «Донбас пром Оіл» є необгрунтованим.

Надаючи оцінку здійснення господарських операцій позивача із ТОВ "Віво-Транс", суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 02.01.2013 між позивачем та ТОВ "Віво-Транс" укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №5003, відповідно до якого ТОВ "Укролія" (відправник) доручає, а ТОВ "Віво - Транс" (перевізник) приймає на себе обовязки від свого імені та за рахунок відправника здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України /т. 1 а.с.135-137/.

31.12.2013 між ТОВ "Укролія" та ТОВ "Віво - Транс" укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору /т. 1, а.с. 138/.

В ході виконання договору ТОВ "Віво - Транс" виписано податкову накладну № 55 від 12.05.2014 щодо надання автопослуг Зіньків Димитрове 08.05.14 ВІ 8276 ВК 360 км, на загальну суму 3200 грн., в тому числі ПДВ 533 грн 33 коп. /т.1, а.с. 142/

Податкова накладна, видана позивачу ТОВ "Віво - Транс", відповідає вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

На дату видачі податкових накладних ТОВ "Віво - Транс" було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ (свідоцтво платника ПДВ анульовано 27.03.2015), що підтверджується документами, наявними у справі /т. 3, а.с.170 - 171/, і сторонами не заперечується.

За результатами господарської операції позивачем та ТОВ "Віво - Транс" підписано акт № 000055 від 12.05.2014 здачі - прийняття робіт (надання послуг), яким засвідчено факт надання автопослуг загальною вартістю 3200 грн, в тому числі ПДВ - 533 грн 33 грн /т.1, а.с. 140/.

Факт здійснення перевезення підтверджено товарно-транспортною накладною №Р2444 від 08.05.2014 /т.1, а.с. 141/.

Із вказаної ТТН вбачається, що перевезення здійснювалося за допомогою автомобіля DAF XF 95.430, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп/напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, водієм ОСОБА_3 із пункту навантаження вул. Фрунзе, 146, м. Зіньків, Полтавська область до пункту розвантаження вул. Гоголівська, 1а, с. Димитрове, Броварський район, Київська область, при цьому у ТТН наявна відмітка про отримання вантажу відповідальною особою вантажоотримувача.

Документи, якими оформлено господарську операцію позивача із ТОВ «Віво-Транс», містять усі необхідні реквізити первинних документів, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дають можливість визначити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру, ідентифікувати субєктів її здійснення.

Позивачем здійснено оплату послуг ТОВ «Віво-Транс» у повному обсязі, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням /т. 2, а.с.79/.

Придбання послуг у ТОВ «Віво-Транс» було повязано із господарською діяльністю позивача, а саме, із виконанням позивачем договору поставки, укладеного із ТОВ «ТЕМА-Б», № 26 від 03.01.2013, про що свідчать наявні у справі копія договору із додатками, видаткова накладна ТОВ «Укролія» від 08.05.2014 № 2444 /т. 3 а.с. 139 147/.

Доводи відповідача про відсутність заявки на транспортне обслуговування суд відхиляє, оскільки позивачем додано до матеріалів справи належним чином засвідчену копію такої заявки /т.1, а.с.139/.

Посилання податкового органу в акті перевірки /т.1 а.с.26 27/ на акт ДПІ у м. Полтаві "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Віво - Транс" по взаємовідносинах із контрагентами - покупцями та контраегнатми - постачальниками за період: червень - липень 2013 року, жовтень - грудень 2013 року, січень 2014 року, березень - травень 2014 року /т.2, а.с. 153-168/ суд вважає безпідставними.

Аналіз норм податкового законодавства свідчить про те, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки може фіксувати лише ті обставини, котрі зумовили її не проведення, а не висновки щодо правильності або неправильності декларування та сплати платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій

Крім того, отримання податковим органом акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача, не звільняє такий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує фактичні обставини.

Також суд враховує, що встановлення фактів ухилення контрагентом від сплати податкових зобовязань, порушення ним норм податкового законодавства не може впливати на результати діяльності позивача та бути підставою для притягнення його до відповідальності, адже статтею 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

У рішенні Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" звернуто увагу на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач мав законні підстави на віднесення до податкового кредиту та заявлення до бюджетного відшкодування суми ПДВ за результатами господарських операцій із ТОВ «Віво-Транс».

Надаючи оцінку господарським операціям позивача із ТОВ "Лідербуд Плюс", суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 03.11.2014 між позивачем та ТОВ "Лідербуд Плюс" укладено договір транспортного експедирування №5254, відповідно до якого ТОВ "Укролія" (клієнт) доручає, а ТОВ "Лідербуд Плюс" (експедитор) зобов'язується здійснювати транспортно - експедиційне обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України /т. 1, а.с. 144-147/.

За результатами здійснення господарської операції ТОВ "Лідербуд Плюс" виписано податкові накладні /т.1, а.с. 150-172/, які відповідають вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

На дату видачі податкових накладних ТОВ "Лідербуд Плюс" було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ, що підтверджується документами, наявними у справі /т. 2 а.с. 152, т.3 а.с.172 - 173/, і сторонами не заперечується.

За результатами господарських операцій позивачем та ТОВ "Лідербуд Плюс" підписано акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), а фактичне здійснення перевезень засвідчено належним чином складеними товарно-транспортними накладними /т.1, а.с. 173 - 219/.

Документи, складені під час господарських операцій позивача із ТОВ "Лідербуд Плюс" містять усі необхідні реквізити первинних документів, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дають можливість визначити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру.

Позивачем здійснено оплату послуг ТОВ "Лідербуд Плюс", що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями /т. 2, а.с.84-91/

Придбання послуг у ТОВ "Лідербуд Плюс" було повязано із господарською діяльністю позивача, а саме, із необхідністю виконання позивачем договорів поставки, копії яких та первинних документів на їх виконання наявні у справі /т. 3 а.с. 43 -122/.

Доводи податкового органу щодо неможливості здійснення ТОВ "Лідербуд Плюс" перевезень з огляду на відсутність власних транспортних засобів, а також зважаючи на те, що транспортні засоби, зазначені у ТТН зареєстровані на інших осіб, суд відхиляє, оскільки чинним законодавством не заборонено використання субєктами господарювання орендованих транспортних засобів.

При цьому позивач не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням його контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та дотримання вимог податкового законодавства, а відтак не може нести відповідальність за допущені ними порушення.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач мав право на віднесення до податкового кредиту та заявлення до бюджетного відшкодування сум ПДВ за результатами господарських операцій із ТОВ "Лідербуд Плюс".

З огляду на вищенаведене, висновки перевірки про завищення позивачем бюджетного відшкодування ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ Донбас пром Оіл, ТОВ Віво Транс, ТОВ "Лідербуд Плюс" не ґрунтуються на вимогах Податкового кодексу України та достовірно встановлених обставинах справи.

Стосовно висновків податкового органу про завищення бюджетного відшкодування внаслідок формування податкового кредиту за результатами господарських відносин з ПСП "Ковпаківець" та ПП "Сорт Плюс", суд виходить з наступного.

Підставою для таких висновків послугувало те, що податкові накладні, видані ПСП "Ковпаківець" та ПП "Сорт Плюс", на думку податкового органу, оформлені з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної;б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу приписів абз. 9 пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Судом встановлено, що 03.12.2014 між ТОВ "Укролія" та ПП "Сорт Плюс" укладено договір №10303 /т. 1, а.с.89-90/.

Відповідно до умов договору ПП "Сорт Плюс" (постачальник) зобов'язується поставити та передати у власність ТОВ "Укролія" (покупець) соняшник з метою його подальшого використання у власному виробництві олії соняшникової (п. 1.1 Договору).

В ході виконання договору ПП "Сорт Плюс" виписано податкові, видаткові накладні /т.1, а.с. 92-93, 95-96, 99-100, 102-103/.

На дату видачі податкових накладних ПП "Сорт Плюс" було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ, що підтверджується документами, наявними у справі / т.3 а.с. 15 -17.

Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними /т.1, а.с. 94,97,101,104/, його оплата платіжними дорученнями /т. 2, а.с.74-77/, оприбуткування та використання у господарській діяльності оборотно-сальдовими відомостями, наявними у справі.

Реальність господарських операцій позивача із ПП "Сорт Плюс" податковим органом не заперечується. Натомість в акті перевірки зауважено, що ПП «Сорт Плюс» при складанні податкових накладних № 2/2 від 12.12.2014, № 4/2 від 12.12.2014 вказало місцезнаходження ТОВ «Укролія» без зазначення вулиці та номеру будинку, а саме, «Полтавська область, Диканський район, с. Чернечий Яр», в той час як згідно даних ЄДР податковою адресою ТОВ «Укролія» є Полтавська область, Диканський район, с. Чернечий Яр, вул. Садова, 4 /т.1, а.с. 58 - 59/.

Матеріалами справи підтверджено, що податкові накладні ПП «Сорт Плюс» № 2/2 від 12.12.2014, № 4/2 від 12.12.2014 /т.1, а.с. 92, 99/ у графі «місцезнаходження (податкова адреса) покупця» дійсно не містять зазначення вулиці та номеру будинку, які належать до адреси позивача.

Разом з тим, аналіз п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що місцезнаходження покупця не є обовязковим реквізитом податкової накладної.

За таких обставин правові підстави вважати, що податкові накладні ПП «Сорт Плюс» не відповідають вимогам статті 201 Податкового кодексу України, відсутні.

Згідно з вимогами пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не дозволяється включення до податкового кредиту сум ПДВ, які підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням саме вимог статті 201 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач мав право віднести суми ПДВ за податковими накладними ПП «Сорт Плюс», які оформлені із дотриманням вимог статті 201 Податкового кодексу України, до податкового кредиту з ПДВ.

Стосовно господарських правовідносин позивача із ПСП "Ковпаківець", то судом встановлено, 25.11.2014 між ТОВ "Укролія" та ПСП "Ковпаківець" укладено договір поставки №10289 /т.1, а.с. 107 108/.

Згідно умов договору ПСП "Ковпаківець" (постачальник) зобовязувався поставити і передати у власність ТОВ "Укролія" (покупець) соняшник (пп.1.1 Договору ).

За результатами здійснення господарської операції ПСП "Ковпаківець" виписано податкові, видаткові накладні, оформлено товарно - транспортні накладні /т.1, а.с.109-120/

Оплата за товар підтверджується наявними в справі копіями платіжних доручень /т. 2, а.с.80-83/.

На дату видачі податкових накладних ПСП "Ковпаківець" було зареєстроване як юридична особа та платник ПДВ, що підтверджується документами, наявними у справі / т.2 а.с. 247 -250/.

Реальність господарських операцій позивача із ПСП "Ковпаківець" податковим органом не заперечується.

В акті перевірки зауважено, що податкова накладна ПСП "Ковпаківець" №181/2 від 26.11.2014 на суму ПДВ 25 389 грн 67 коп. складена із зазначенням невірної адреси ТОВ "Укролія" а саме, вказано «Полтавська область, Диканський район, с. Велика Багачка, вул. Садова, 4», в той час як згідно даних ЄДР податковою адресою ТОВ «Укролія» є Полтавська область, Диканський район, с. Чернечий Яр, вул. Садова, 4 /т.1, а.с. 36/.

У матеріалах справи наявна копія податкової накладної ПСП "Ковпаківець" №181/2 від 26.11.2014 /т.1, а.с. 109/, в якій дійсно допущено помилку в частині зазначення селища, де знаходиться позивач.

Однак, враховуючи те, що відповідно до п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України місцезнаходження покупця не є обовязковим реквізитом податкової накладної, при цьому податкова накладна ПСП "Ковпаківець" №181/2 від 26.11.2014 містили усі обовязкові реквізити податкової накладної, передбачені п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач мав право віднести суму ПДВ за цією податковою накладною до податкового кредиту з ПДВ.

Суд вважає за необхідне зазначити, що деякі помилки у зазначенні місцезнаходження покупця в податкових накладних ПП «Сорт Плюс» та ПСП «Ковпаківець» не вплинули на можливість ідентифікувати покупця з огляду на зазначення його правильного індивідуального податкового номеру, відтак вказані недоліки, враховуючи системний аналіз норм Податкового кодексу України, не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

З огляду на викладене, висновок відповідача про завищення податкового кредиту та відповідно бюджетного відшкодування з ПДВ за результатами господарських відносин з ПП «Сорт Плюс» та ПСП «Ковпаківець» є необґрунтованим.

Отже доводи, якими податковий орган вмотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 22.05.2015, не є переконливими, а відображені в акті перевірки висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам правових норм.

Надаючи оцінку податковому повідомленню - рішенню № від 22.05.2015, яким позивачу зменшено від'ємне значення ПДВ за січень 2015 року на суму 150 грн, суд виходить з наступного.

Згідно наданого відповідачем розрахунку /т. 3, а.с. 153/, враховуючи зміст акту перевірки № 143/15/31577685 від 05.05.2015, підставою для зменшення позивачу від'ємного значення з ПДВ на суму 150 грн послугував висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за січень 2015 року за результатами господарських операцій з ТОВ "Інвент Груп".

Судом встановлено, що в ході виконання договору поставки №МП/1-9-Х від 01.09.2013 з ТОВ "Донбас пром оіл" (перейменовано на ТОВ "Інвент Груп" /т. 1, а.с. 234/), опис якого наведено вище, видано податкову накладну №1790 від 30.01.2015, видаткову накладну від 03.02.2015 №ПРН+У580001 від 03.02.2015 щодо поставки мастила пластичного SHELL Gadus S5V42P 2.5, 0,38 кг /т.1, а.с. 242, т.3 а.с.34/

Податкова накладна ТОВ "Інвент Груп", відповідає вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, підписана і скріплена печаткою товариства.

Доставку товару здійснено перевізником ТОВ «Нова пошта», що підтверджується копією експрес накладної 20 4000 0025 2969 /т. 3 а.с. 237/.

Товар від ТОВ "Інвент Груп" отримано уповноваженою особою позивача за довіреністю та використано у господарській діяльності позивача, про що свідчать матеріальна відомість та акти списання/т.3 а.с. 222-233, 235/.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ Інвент Груп мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за січень 2015 року на загальну суму ПДВ 150грн. на підставі належним чином оформленої податкової накладної ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Натомість, висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту та завищення у звязку з цим відємного значення з ПДВ за січень 2015 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення - рішення № від 22.05.2015, є безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення рішення від 22.05.2015 № та № НОМЕР_3, винесені на підставі висновків акту перевірки від 05.05.2015 №143/15/31577685, є необґрунтованими, прийнятими без урахування усіх обставин, які мали значення для прийняття таких рішень.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду доказів на підтвердження правомірності прийнятих податкових повідомлень - рішень відповідачем не надано, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що спірні податкові повідомлення - рішення є правовими актами індивідуальної дії, які відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються судом протиправними і скасовуються, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень та визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № НОМЕР_4 від 22 травня 2015 року, № НОМЕР_5 від 22 травня 2015 року.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином понесені позивачем судові витрати у розмірі 387 грн 11 коп. підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № НОМЕР_4 від 22 травня 2015 року, № НОМЕР_5 від 22 травня 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" (ідентифікаційний код 31577685) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 387 грн. 11 коп. (триста вісімдесят сім гривень одинадцять копійок). Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2015 року.

Суддя М.В. Довгопол