Справа № 804/6418/15
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2015 р. Справа № 804/6418/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.,
при секретарі судового засідання Гелетій М.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Укрхімекспорт» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю«Торгівельно-промислова компанія «Укрхімекспорт» (далі позивач або платник податків) доДержавної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач, податковий або контролюючий орган) у якому, з урахуванням часткової зміни позовних вимог відповідно до заяв 11.06.2015 та 17.08.2015, позивач просив суд:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача № 1247-25 від 29 квітня 2015 року;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, щосамостійно не визначав у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року податкових зобовязань, що підлягають сплаті до Державного бюджету України; усі суми податкових зобовязань з податку на додану вартість, самостійно визначені платником до сплати у попередніх періодах були своєчасно ним сплачені. Будь-які інші невиконані грошові зобов'язання, штрафні санкції та/або пеня за податком на додану вартість, що були визначені контролюючим органом та узгоджені відповідно до чинного законодавства відсутні.
Водночас, пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки. Враховуючи, що у позивача не виникло суми податку до сплати, тобто суми коштів, яку він повинен сплатити до відповідного бюджету, але у встановлені законодавством строки не сплатив, правові підстави для нарахування пені, а також формування оскаржуваної податкової вимоги відсутні.
Від представників сторін надійшли клопотання розглядати справу за їх відсутності.
Від представника відповідача також надійшли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що позивачем самостійно були надані відповідачу податкова декларація та уточнюючий розрахунок, на підставі яких в інтегрованій картці платника податків за податком на додану вартість були відображені наступні показники:
Таким чином, пеня за податком на додану вартість нарахована на суму податкового боргу в інтегрованій картці платника податків правомірно, а отже підлягає самостійній сплаті позивачем.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що сторони заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, керуючись положеннями частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач перебуває на податковому обліку в органах державної фіскальної служби Державнійподатковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управлінняДФС у Дніпропетровській областіта у встановленому законом порядку зареєстрований платником податку на додану вартість.
17 березня 2015 року позивач надіслав відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року № НОМЕР_1. У графі 4 таблиці 1 додатку № 2 до цієї декларації позивач відобразив суми задекларовані у листопаді 2014 року до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобовязань з податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 3022528 гривень.
30 березня 2015 року позивач надіслав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок у декларації з ПДВ за лютий 2015 року № НОМЕР_2, у графі 4 таблиці 1 додатку № 2 якого вдруге зазначено суми, задекларовані позивачем у листопаді 2014 року до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобовязань з податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 3022528 гривень.
З відомостей рядку 10.1.1 розділу ІІ, рядків 18, 20, 20.2, розділу ІІІ та рядків 26, 27, 31 розділу ІVвказаного уточнюючого розрахунку вбачається, що позивачем збільшено суму непогашеного відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду на суму 218 гривень (а саме січня 2015 року на 108 гривень та лютого 2015 року на 110 гривень).
При цьому у графах та рядках додатку № 2 до згаданого уточнюючого розрахунку позивач вдруге відобразив показники, задекларовані ним 17 березня 2015 року у декларації № НОМЕР_1, але з урахуванням збільшення суми непогашеного відємного значення попередніх податкових періодів на 218 гривень, тобто уточнені показники.
Відповідно до пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
В силу приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу Україниу разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
При цьому, затверджена вищевказаним наказом Мінфіну форма уточнюючого розрахунку податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок у декларації з ПДВ передбачає відображення у відповідному звітному документі як кожного показнику, який уточнюється платником, так і уточненого показнику, а також різниці між згаданими показниками.
Додатки до уточнюючого розрахунку, що містять інформацію щодо уточнених показників подаються за тією ж формою, що і додатки до декларації з ПДВ.Вони не містять окремих граф для відображення показнику, який уточнюється, уточненого показнику, а також різниці між ними.
Тому, виходячи з алгоритму формування, оброблення та аналізу податкової звітності з податку на додану вартість, якою керуються органи ДФС, у рядках та графах додатків до уточнюючого розрахунку відображається тільки різниця між показником, який уточнюється і уточненим показником. У разі, якщо така різниця складає відємне значення, відповідний показник відображається зі знаком «-».
Водночас, жодний нормативно-правовий акт з питань складання і подання податкової звітності з ПДВ не містить відповідних приписів.
Відтворення позивачем у графі 4 таблиці 1 додатку № 2 до уточнюючого розрахунку уточненого показника, а не різниці між показником, який уточнюється і уточненим показником, призвело до відображення у інтегрованій картці платника податківзагальної суми показника, який уточнюється і уточненого показника.
Оскільки облікований у інтегрованій картці платника податків показник графи 4 таблиці 1 додатку № 2 до уточнюючого розрахунку виявився більше суми відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, що залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року, 01 квітня 2015 року у інтегрованій автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок» у позивача виникла недоїмка за податком на додану вартість в сумі 3022528 гривень.
24 квітня 2015 року позивач надіслав відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок у декларації з ПДВ за лютий 2015 року № НОМЕР_3, у графі 4 таблиці 1 додатку № 2 якого суми, задекларовані позивачем у листопаді 2014 року до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобовязань з податку наступних звітних (податкових) періодів, які залишились непогашеними станом на 01 лютого 2015 року у розмірі 3022528 гривень зазначені зі знаком «-».
Подання позивачем останнього уточнюючого розрахунку за лютий 2015 року кваліфіковано відповідачем як погашення податкового боргу.
Крім того, із змісту заяви позивача про часткову зміну позовних вимог та доданих до неї копій документів вбачається, що 01 червня 2015 року позивач уклав зовнішньоекономічний контракт № 051522, за умовами якого зобовязується купити у Відкритого акціонерного товариства «Метафракс», м. Губаха, Російська Федерація, карбамідо-формальдегідний концентрат на суму 21500000 російських рублів.
Розділом 5 контракту передбачено здійснення поставок товару позивачу в період з 01 червня 2015 року по 31 липня 2015 року; Розділ 14 контракту встановлює строк його дії до 01 серпня 2015 року. Розділом 7 контракту передбачено обовязок покупця здійснювати попередню оплату товару на підставі відповідного рахунку постачальника.
02 червня 2015 року позивач отримав від постачальника рахунок на попередню оплату № 36 на суму 16985000 російських рублів.
Національним банком України встановлено, що підтверджені платежі виконуються не раніше четвертого операційного дня з дня подання уповноваженим банком інформації про ці платежі в реєстрі. Уповноважені банки для погодження зазначених платежів зобов'язані формувати відповідний реєстр, що подається до Національного банку України засобами електронної пошти разом з копіями документів (у сканованому вигляді), які є підставою для здійснення цих операцій. При цьому пакет документів, що подається до Національного банку України для підтвердження можливості як купівлі, так і перерахування іноземної валюти, має також містити довідку Державної фіскальної служби України про відсутність у резидента заборгованості з податків, зборів, платежів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.
Перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий Кодекс України.
За приписами статей 15, 16 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи, юридичні особи та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операціях), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов'язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Отже, податкове зобов'язання визначається у разі відсутності порушення норм податкового законодавства платником податків в податковій декларації або контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні (наприклад, нарахування контролюючими органами плати за землю фізичним особам відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України); грошове ж зобов'язання може включати в себе штрафні санкції та визначається у разі порушення норм податкового законодавства самостійно платником податків в порядку, передбаченому статтею 50 Податкового кодексу України, або контролюючим органом в податковому повідомленні-рішенні.
Таким чином, Податковий кодекс України розмежовує поняття податкового зобов'язання і грошового зобов'язання.
Згідно з пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.
За загальним правилом пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 57.2 статті 57 Податкового кодексу України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
З урахуванням вказаної різниці між грошовим та податковим зобов'язанням, в тому числі у встановлених статті 57 Податкового кодексу України строках їх сплати, момент початку нарахування пені для таких зобов'язань визначається по-різному.
Так, пеня на грошове зобов'язання згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків (наприклад, згідно з пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України при поданні податкової декларації за будь-який наступний податковий період або поданні уточнюючого розрахунку до такої податкової декларації при заниженні податкового зобов'язання минулих податкових періодів) починає нараховуватися з моменту закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов'язання, вказаного в декларації або уточнюючому розрахунку або в податковому повідомленні-рішенні (саме коли наявні порушення податкового законодавства) на суму податкового боргу.
Відповідно до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Згідно з підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.
Відповідно до підпунктів 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені на грошове зобов'язання розпочинається з моменту закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов'язання. Отже, підставою для нарахування відповідної пені є порушення встановленого законодавством строку погашення узгодженого грошового зобов'язання або строку сплати податкового зобов'язання.
Системний аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки.
Враховуючи, що внаслідок виправлення позивачем самостійно виявленої помилки у останнього не виникло суми податку до сплати, тобто суми коштів, яку він повинен сплатити до відповідного бюджету, але у встановлені законодавством строки не сплатив, правові підстави для нарахування позивачу пені відсутні.
Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання; податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Відповідно до пункту 2.2 Порядку №576 податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.
Враховуючи наведене, з огляду на приписи статті 59 Податкового кодексу України суд зазначає, що підставою для формування податкової вимоги є факт несплати платником податків суми узгодженого грошового зобов'язання з певного податку, збору, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відтак оскаржувана податкова вимога № 1247-25 від 29 квітня 2015 року була сформована відповідачем безпідставно, у звязку з чим підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Наведене свідчить про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані його інтегрованої картки правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету.
Відтак, зайво сплачені зайво позивачем до бюджету суми ПДВ мають обліковуватися відповідачем у інтегрованій картці позивача саме як переплата податку на додану вартість.
З урахуванням зазначеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 328,86 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Укрхімекспорт» (ідентифікаційний код юридичної особи 25543463) до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій, а також зобов'язання вчинити певні діїзадовольнити.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 1247-25 від 29 квітня 2015 року.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Укрхімекспорт» ідентифікаційний код юридичної особи 25543463 судові витрати в сумі 328 гривень 86 коп.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1