Справа № 826/4052/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4052/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева М.А. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ганечко О.М., Губської Л.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - Рибак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1629/26-59-17-01 від 03.10.2014 р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманих у вигляді інвестиційного прибутку за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт №968/17-01/ від 28.08.2014 р., в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.36, пп.14.1.55 п.14.1 ст.14, пп.164.2.9 п.164.2 ст.164, п.170.11 ст.170, пп.163.1.2 п.163.1. ст.163, пп.168.2.1 п.168.2 ст.168, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, а саме, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2011 рік, не задекларовано дохід від продажу корпоративних прав з джерелом виплати за межами України отриманий платником податку як інвестиційний прибуток у сумі 3 750 000,00 гри., не нараховано та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2011 рік у сумі 637 311,80 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №1629/26-59-17-01 від 03.10.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 796 809,75 грн., з яких 637 311,80 грн. - за основним платежем, 159 497,95 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вказаним рішенням податкового органу позивач звернувся до суду про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), визначено, що дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, зокрема дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо.

Відповідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПКУ платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують іноземні доходи. Об'єктом оподаткування є іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пп. 163.1.3 ст. 163 ПКУ).

Порядок оподаткування іноземних доходів регулюється п. 170.11 ст. 170 ПКУ, пп. 170.11.1 якого визначено (з урахуванням вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПКУ), що у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов'язаний подати до 1 травня року, що настає за звітним, річну податкову декларацію, та оподатковується за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 ПКУ, тобто 15 (17) %.

Підпунктом "б" п. 171.2 ст. 171 ПКУ встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з іноземних доходів, є платник податку.

Отже, у разі отримання фізичною особою резидентом доходу з джерелом виплати за межами України - іноземного доходу, зокрема доходу від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, сума таких доходів має бути включена до загального річного оподатковуваного доходу платника податку та оподатковується за ставками 15 (17)%, при цьому такий резидент зобов'язаний подати до 1 травня року, що настає за звітним, річну податкову декларацію.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.09.2009 р. між позивачем, як покупцем, та ОСОБА_6, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, відповідно до якого продавець передає у власність покупцю корпоративні права (право на частку у статутному капіталі юридичної особи ТОВ "Амальгама", розмір статутного капіталу товариства - 6 401 618,18 грн., розмір частки - 5 001 016,18 грн. (78,1211%)), а покупець приймає корпоративні права у власність та оплачує їх вартість (2 700 000,00 грн.).

27.04.2010 р. між позивачем, як покупцем, та ЗАТ "Перша інвестиційна компанія", як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу корпоративних прав, згідно якого продавець передає у власність покупцю корпоративні права (право на частку у статутному капіталі юридичної особи ТОВ "Амальгама", розмір статутного капіталу товариства - 6 401 618,18 грн., розмір частки - 1 272 569,64 грн. (19,8789%)), а покупець приймає корпоративні права у власність та оплачує їх вартість (1 050 000,00 грн.).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі вказаних вище договорів позивачем за 3 750 000,00 грн. було придбано корпоративні права, а саме, право на частку у статутному капіталі юридичної особи ТОВ "Амальгама", розмір статутного капіталу товариства - 6 401 618,18 грн., розмір частки - 6 273 585,82 грн. (98%).

27.09.2011 р. між позивачем, як продавцем, та Компанією "Інгелбі Інвестментс Лімітед", як покупцем, укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі №27/09-11 від 27.09.2011 р., згідно якого продавець передає у власність покупцю корпоративні права (право на частку у статутному капіталі юридичної особи ТОВ "Амальгама", розмір статутного капіталу товариства - 6 401 618,18 грн., розмір частки - 6 273 585,82 грн. (98%)), а покупець приймає корпоративні права у власність та оплачує їх вартість (3 750 000,00 грн.).

Згідно додаткової угоди до договору № 27/09-11 від 27.09.2011 року купівлі-продажу частки у статутному фонді від 25.03.2012 року Компанія "Інгелбі Інвестментс Лімітед" та ОСОБА_5 погодили строк настання зобов'язання покупця сплатити за корпоративні права у термін до 27.03.2016 року.

Відповідно до акту звірки від 13.06.2015 року, наявного в матеріалах справи, підтверджується заборгованість покупця у розмірі 3 750 000 грн. за договором № 27/09-11 від 27.09.2011 року.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку врегульований спеціальними нормами ПК України - нормами п. 170.2 ст. 170 цього Кодексу.

Згідно із пп. «а» 170.2.7 п. 170.2 ст. 170 ПК України для цілей п. 170.2 цього Кодексу термін інвестиційний актив трактується як пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.

Відповідно до пп. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 ПК України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Абзацом першим пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки позитивна різниця між доходом, отриманим позивачем від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, дорівнює нулю, то відповідно жодний інвестиційний прибуток у позивача не виникав.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17.07.2014 року по справі № К/800/26216/14, від 02.06.2014 року по справі № К/800/63529/13 та від 16.05.2013 року по справі № /800/14744/13.

Наведене свідчить про неправомірність доводів апелянта щодо отримання позивачем прибутку від операцій з інвестиційними активами (корпоративними правами) позивача в 2011 році.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 20.08.2015 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ганечко О.М.

Губська Л.В.