Справа № 804/3338/14
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" серпня 2015 р. справа № 804/3338/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Олефіренко Н.А.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

- представника позивача Кравченко О.М.,

- представника відповідача Гагарського А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 р. у справі № 804/3338/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДІА-ГРУП" АПК-ІНФОРМ"

до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Р» від 17.02.2014р. № , яким збільшено позивачу податок на додану вартість на 119 553,00 грн. за основним платежем та 59 776,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 р. позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що виконання договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013, укладеного між позивачем та ТОВ «КС А» підтверджується первинними документами, договір укладено підприємством в межах господарської діяльності, а неможливість його виконання контрагентом позивача суду належними чином не доведена, тому позивач мав законні підстави включити 119 553,00 грн. податку на додану вартість, сплаченого у складі вартості придбаних послуг, до складу податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначив, що в наданих актах про виконані роботи вказано, що контрагентом позивача здійснено аналіз споживчих переваг на молочну продукцію в областях України, але надані акти виконаних робіт не дають можливості встановити зв'язок отриманих послуг з господарською діяльністю підприємства, їх необхідність для комплексного процесу господарської діяльності, яка направлена на отримання доходу. Акти не містять обсягу наданих послуг, не конкретизовано об'єм послуг, відсутні розрахунки вартості послуг, не конкретизовано фактичний зміст. Згідно штатного розпису позивача, у нього працюють фахівці, які можуть надавати послуги, вказані в актах виконаних робіт, при цьому зменшуючи витрати на отримання таких послуг. Таким чином правочин укладений між ТОВ «КС А» та позивачем спрямований винятково на зменшення бази оподаткування, та не має під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети.

Позивачем не надано документального підтвердження того, які саме послуги було надано ТОВ «КС А» позивачу, не надано звіту про виконання робіт, а також використання цих послуг (робіт) в господарській діяльності підприємства.

У ТОВ «КС А» згідно звіту форми 1-ДФ за IV квартал 2013 року в жовтні 2013 року працювало 2 особи, а основним видом діяльності підприємства є неспеціалізована оптова торгівля. Також у ТОВ «КС А» відсутні основні засоби, тобто у підприємства відсутні технічні та фізичні можливості в наданні послуг, передбачених договором від 01.10.2013 року №ИУ-011013, в той час як у позивача в оскаржуваному періоді працювало 46 осіб. Таким чипом, позивачем, як під час проведення перевірки так і під час судового розгляду справи не надано доказів реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «КС А» в жовтні 2013 року.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем з 14.01.2014 р. по 17.01.2014 р. проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства з ТОВ «КС А» за жовтень 2013 р..

За результатами перевірки акт від 25.01.2014 року № 242/15-00/38361264, відповідно до якого відповідачем встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за жовтень 2013 року в розмірі 119 553,00 грн.

Відповідач прийшов до вказаних висновків, зокрема, на підставі того, що у контрагента позивача - ТОВ «КС А» відсутні технічні та фізичні можливості для здійснення робіт відповідно до договору від 01.10.2013 року, основним видом діяльності ТОВ «КС А» є оптова торгівля, тобто господарські відносини між позивачем та ТОВ «КС А» не мали реального характеру. Таким чином, первинні документи, складені контрагентами на підставі договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013, не відповідають сутності господарських операцій і не є підставою для врахування їх в бухгалтерському обліку. Вказане порушення призвело до завищення позивачем податкового кредиту на суму 119553,00 грн.

На підставі акту від 25.01.2014 року № 242/15-00/38361264 відповідачем 17.02.2014 р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів на загальну суму 179329,50 грн., в тому числі за основним платежем 119 553,00 грн. та штрафними санкціями на суму 59 776,50 грн..

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність зарахування 119 553,00 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2013 р., сплаченого у складі вартості наданих ТОВ «КС А» послуг, виходячи з наступного.

Позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що наявність або відсутність окремих документів, а так само як і помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Реальність правочину між позивачем та ТОВ «КС А» підтверджується наданими позивачем первинними документами. Надані ТОВ «КС А» результати дослідження ринку були використані позивачем у господарській діяльності. Оплату послуг позивачем здійснено в повному обсязі, а порушення ТОВ «КС А» норм законодавства не є підставою для збільшення позивачу зобов'язань з податку на додану вартість, якщо позивач виконав усі передбачені законом дії та має необхідне документальне підтвердження здійснення господарських операцій.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність віднесення позивачем 119 553,00 грн. до складу податкового кредиту за договором від 01.10.20163 року №ИУ-011013, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2013 року позивач здійснював діяльність на ринку інформаційних послуг за такими видами економічної діяльності, а саме: видання довідників та каталогів, друкування іншої продукції, дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки, інші види видавничої діяльності. Проведення та організація конференцій, виставок, тощо.

01.10.2013 р. між ТОВ «МЕДІА-ГРУП» АПК-ІНФОРМ» (замовник) та ТОВ «КС А» (виконавець) укладено договір №ИУ-011013, предметом якого є надання послуг з пошуку та підбору інформаційно-аналітичної інформації. За умовами договору виконавець - ТОВ «КС А» має право: користуватися послугами будь-яких фізичних та юридичних осіб з метою своєчасного та якісного виконання своїх обов'язків за договором (п. 2.3 договору); приймання роботи виконавця та оплата здійснюється на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт. Згідно п. 3.3. оплата за виконану роботу здійснюється на підставі рахунків - додатків до договору, які виставляє виконавець; форма оплати - безготівковий розрахунок.

Згідно умов додаткової угоди від 01.10.2013 р. до договору № ИУ-011013 сторони дійшли згоди щодо обсягу та вартості послуг, порядок визначення ціни договору (калькуляція) визначаються сторонами специфікацією (додаток №1 до договору), яка є його невід'ємною частиною. Згідно специфікації №1 до договору № ИУ-011013 від 01.10.2013 р. предметом договору є вивчення споживчих переваг у роздрібних мережах на молочні продукти вітчизняного виробництва в 13 областях України загальною вартістю 717 318,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 119 553,00 грн..

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем було надано суду наступні документи, а саме: договір від 01.10.2013 року №ИУ-011013, додаткову угоду до нього, специфікацію №1, рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), податкові накладні.

Відповідно до вказаних документів договір від 01.10.2013 року №ИУ-011013 було виконано в повному обсязі у жовтні 2013 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України нікчемним правочином визнається правочин, недійсність якого встановлена законом. У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, нікчемний правочин є таким в силу закону для будь-якої особи, а тому не вимагає наявності спеціальних повноважень.

Разом з тим, наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.

При цьому в податкових відносинах не може застосуватися стаття 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Натомість відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України. Вказана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в тому, що в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість. За змістом указаної норми, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61 та 44 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі, якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити наступні обставини: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

В акті перевірки від 25.01.2014 року № 242/15-00/38361264 відповідач зазначає, що операції позивача з ТОВ «КС А» не спричиняють реального настання правових наслідків, а первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності здійсненої господарської операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення господарських операцій між контрагентами в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Цей висновок відповідача ґрунтується, зокрема, на тому, що у ТОВ «КС А» відсутні технічні та фізичні можливості для здійснення робіт відповідно до договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013, основним видом діяльності ТОВ «КС А» є оптова торгівля.

Вказані висновки підтверджуються звітом за формою №1 ДФ за 4 квартал 2013 року, відповідно до якого на підприємстві з 01.10.2013 року по 17.10.2013 року працювала лише одна особа з ІПН та з 17.10.2013 року по 27.11.2013 року одна особа з ІПН .

Як вбачається з матеріалів справи, вивчення споживчих переваг у роздрібних мережах на молочні продукти вітчизняного виробництва в Дніпропетровській області було здійснено ТОВ «КС А» в день укладення договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013, про що свідчить акт здачі приймання робіт (надання послуг) від 01.10.2013 року.

Відповідно до Специфікації №1 до договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013 калькуляція витрат по дослідженню «Вивчення споживчих переваг у роздрібних мережах на молочні продукти вітчизняного виробництва в Дніпропетровській області» складається з таких витрат, а саме: придбання статистичної інформації - 8 000 грн.; витрати на соціальне опитування рітейлерів - 20 000 грн.; телефонне опитування операторів ринку області - 8 000 грн.; консультації експертів - 5 500 грн.; витрати на аналіз вихідних даних - 9 500 грн.; витрати на графічне оформлення роботи.

Будь-які відомості, що свідчать про залучення ТОВ «КС А» для виконання договору від 01.10.2013 р. №ИУ-011013 будь-яких осіб чи матеріально-технічних ресурсів в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини свідчать про те, що зазначені у Специфікації №1 до договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013 роботи фактично не могли бути виконані ТОВ «КС А»

Цей висновок також підтверджується наданими ТОВ «КС А» результатами дослідження споживчих переваг у роздрібних мережах на молочні продукти вітчизняного виробництва по 13 областях України, копії яких наявні в матеріалах справи, які містять здебільшого загальнодоступну інформацію та не відповідають змісту витрат, в казаних у Специфікації №1 до договору від 01.10.2013 року №ИУ-011013.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що надані позивачем первинні документи не відображають реальному змісту господарських операцій між позивачем та ТОВ «КС А» за договором від 01.10.2013 року №ИУ-011013.

Відповідно до ст.1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Придбання товарів та послуг має бути фактично здійснено і підтверджено належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем не доведено суду, що придбані у ТОВ «КС А» результати досліджень були необхідними для здійснення господарської діяльності або були використані у господарській діяльності позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що отримані позивачем від ТОВ «КС А» податкові накладні на підставі договору від 01.10.2013 р. №ИУ-011013 не підлягали врахуванню при здійсненні податкового обліку, тому відповідачем правомірно збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 17.02.2014р. № .

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 р. у справі № 804/3338/14 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Н.А. Олефіренко