Справа № 826/2590/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2590/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2015 року № 826/2590/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі по тексту також – позивач) з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі також – відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 лютого 2015 року № 994;

- визнати протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) відповідача: № № 1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р., оформлені на підставі рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 лютого 2015 року № 994;

- стягнути на користь ПАТ «Укрнафта» суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що Рішення від 06.02.2015р. №994 та оформлені на його підставі інкасові доручення (розпорядження) є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті (оформлені) з порушенням встановленого законодавством порядку, спрямовані на неодноразове стягнення з позивача одних і тих же сум на одних і тих же підставах, свідчать про застування до відносин сторін спору, що виникли раніше норми нового закону, що набрали чинності пізніше та якими передбачено інший порядок стягнення податкового боргу.

Відповідач у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, про час, дату і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, через канцелярію суду надіслав письмові заперечення проти позову, в яких зазначав, що чинним податковим законодавством контролюючому органу (його керівнику) надано право приймати рішення про стягнення з рахунків платника податків у банках коштів у рахунок погашення податкового боргу, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було прийнято рішення №994 від 06.02.2015 року (надалі також по тексту – рішення №994) щодо здійснення погашення суми податкового боргу позивача шляхом стягнення безготівкових коштів. Також відповідачем на підставі рішення №994 були оформлені інкасові доручення № № 1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р. на списання з рахунків ПАТ «Укрнафта» на загальну суму 37 863 235, 53 грн.

Позивач вважаючи спірні рішення протиправними, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов’язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Порядок та процедуру погашення податкового боргу платників податків визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пунктів 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Так, відповідно до пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов’язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:

1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов’язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань.

Поряд з цим, відповідно до пункту 32 Підрозділу 10. «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово до 1 липня 2015 року встановлено, що у випадках коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Таким чином, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов’язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань.

Натомість, відповідачем не доведено відсутність зобов’язань держави щодо повернення такому ПАТ «Укрнафта» помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов’язань, що є обов’язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі пункту 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства, з урахуванням того, що станом на дати виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3, 4 квартали 2014 року положення пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01.01.2015р., суд приходить до висновку, що вони застосовуються до того податкового боргу, який виник після 01.01.2015р. з огляду на загальновизнаний принцип права - незворотності дії норм закону в часі.

Водночас, матеріали справи свідчать, що позивачем у 3,4 кварталі 2014 року самостійно задекларувало грошові зобов'язання за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в загальному розмірі 35 823 284,00 гривень, які не були сплачені позивачем у встановлений ПК України строк.

Внаслідок цього у ПАТ «Укрнафта» у 3,4 кварталі 2014 року виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, значну частину якого в сумі 16 128 169,00 гривень погашено позивачем у листопаді та грудні 2014р.

Щодо стягнення залишку суми податкового боргу, що виник у зазначеному періоді 2014р., відповідачем прийнято оскаржуване Рішення.

З урахуванням того, що станом на дати виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3, 4 квартали 2014 року положення пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01.01.2015р., суд приходить до висновку, що вони застосовуються до того податкового боргу, який виник після 01.01.2015р. з огляду на загальновизнаний принцип права - незворотності дії норм закону в часі.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що процедура погашення податкового боргу в зазначених періодах 2014 року була врегульована підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, статтями 59, 95 Податкового кодексу України, які продовжили свою дію і у 2015 році. Саме на статтю 95 Податкового кодексу України, а не на пункт 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України посилається відповідач у інкасових дорученнях (розпорядженнях).

Разом з тим, в межах судового розгляду справи встановлено, що відповідач скористався механізмом примусового стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в судовому порядку, на підставі пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 та п. 95.3. ст. 95 ПК України.

В аспекті наведеного, суд зазначає, що вважаючи на те, що Дрогобицькою ОДПІ звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу з зазначеного податку за вказані періоди, яким відкрито провадження в справі по суті, у відповідача були відсутні підстави для застосування приписів пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України з метою стягнення коштів, оскільки це призводить до повторного стягнення з ПАТ «Укрнафта» податкового боргу з того ж виду податку та за ті ж періоди, що є недопустимим.

Як вже було судом встановлено, позивачем у III, IV кварталі 2014 року самостійно задекларовано грошові зобов'язання за липень - грудень 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин в загальному розмірі 35 823 284,00 гривень, 16 128 169,00 гривень з яких позивачем погашено у грудні 2014р. Щодо залишку суми податкового боргу, що виник у 2014р., відповідачем прийняте рішення №994.

З урахуванням того, що станом на дати виникнення у позивача податкового боргу з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3, 4 квартали 2014 року положення пункту 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України не діяли, а набрали чинності тільки з 01.01.2015р., суд приходить до висновку, що вони застосовуються до того податкового боргу, який виник після 01.01.2015р. з огляду на загальновизнаний принцип права - незворотності дії норм закону в часі.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що процедура погашення податкового боргу в зазначених періодах 2014 року була врегульована підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, статтями 59, 95 Податкового кодексу України, які продовжили свою дію і у 2015 році. Саме на статтю 95 Податкового кодексу України, а не на пункт 32 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України посилається відповідач у інкасових дорученнях (розпорядженнях).

Поряд з цим, суд приймає до уваги, що положеннями законодавства не визначена форма рішення контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у порядку передбаченому пунктом 32 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 06.02.2015р. №994 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, отже є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Вирішуючи питання щодо правомірності інкасових доручень (розпоряджень) відповідача №№1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р., суд виходив із наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі рішення про стягнення коштів, з метою стягнення податкового боргу у розмірі 37 863 235, 53 гривень відповідач оформив та направив обслуговуючим банкам ПАТ «Укрнафта» вище перелічені спірні інкасові доручення загальна сума яких на 12 000 000,00 гривень перевищує суму податкового боргу.

Правила грошового обігу, використання платіжних інструментів встановлюються нормативно – правовими актами Національного банку України, які, відповідно до положень статей 3, 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є обов’язковими для всіх банків.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснює банківське регулювання. Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі по тексту - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2, 12.4 Інструкції органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб’єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб’єктів господарювання на підставі рішення суду.

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Таким чином, приписами Інструкції передбачено порядок оформлення органом стягнення інкасових доручень (розпоряджень) для списання коштів на підставі саме рішення суду та не визначено механізму списання обслуговуючим платника податку банку коштів з його рахунку на підставі інкасового доручення (розпорядження), яке оформлене на підставі рішення керівника контролюючого органу, що має місце за даних обставин спору.

Про відсутність в Інструкції механізму списання банком коштів за інкасовим дорученням (розпорядженням) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника такого органу зазначається також в абзаці 4 листа Національного банку України «Роз’яснення щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)» від 27.01.2015 №25-110/4833, роздруківка якого міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку проте, що інкасові доручення (розпорядження) відповідача №№1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р., оформлені відповідачем з порушенням встановлених вимог та на підставі протиправного рішення про стягнення коштів, а тому не вважаються платіжним інструментом, на підставі якого може бути проведена операція по рахунках ПАТ «Укрнафта».

Згідно із пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, інкасовим дорученням (розпорядженням) є розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку здійснити переказ коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Тобто інкасове доручення оформлюється органом стягнення та є його рішенням у розумінні приписів чинного адміністративного судочинства, оскільки містить вимогу стягнення з рахунків боржника грошових коштів, а відтак спричиняє юридичні наслідки, їх виконання забезпечується правовими механізмами.

Відтак, інкасове доручення як рішення контролюючого органу може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства, відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані інкасові доручення №№1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р., є протиправними та підлягають скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб’єктом владних повноважень не доведено правомірність спірних рішень.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 лютого 2015 року № 994.

Визнати протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) відповідача: № № 1, 2, 3, 4, 42, 43, 44 від 09.02.2015р., оформлені на підставі рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 06 лютого 2015 року №994.

Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» понесені судові витрати в розмірі 487, 20 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур