Справа № 826/7817/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7817/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 серпня 2015 року №826/7817/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Коровай Л.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд»

до

державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Справу №826/7817/15 розглянуто в письмовому провадженні згідно із приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість по господарських відносинах з контрагентами за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 то по господарським відносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Техно – Торг 2011» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 170 937,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 30.01.2015 №53/26-57-22-01/31023578 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» та його контрагентами товариством з обмеженою відповідальністю «Техно – Торг 2011», товариством з обмеженою відповідальністю «Блафтон», товариством з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест».

Як вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Техно – Торг 2011» (виконавець) укладено договір від 28.04.2014 №Р-095, відповідно до якого, замовник доручає, а виконавець зобов’язується за плату надати замовникові послуги з розміщення рекламних матеріалів замовника в друкованих засобах масової інформації, та інші послуги, в обсягах та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 28.04.2014 №Р-095; актів здачі – прийняття робіт; фото матеріалів; податкових накладних; виписки по рахункам.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Блафтон» (постачальник) укладено договір від 02.06.2014 №ДД-0067, відповідно до якого, продавець зобов’язується передати у власність покупця товар згідно специфікації, яка є невід’ємною частиною даного договору та відповідно до видаткових накладних, а покупець зобов’язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 28.04.2014 02.06.2014 №ДД-0067; видаткових накладних; товарно – транспортних накладних; податкової накладної; довіреностей.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест» (продавець) укладено договір від 18.06.2014 №ПГ-0080, відповідно до якого, продавець зобов’язується передати у власність покупцеві поліграфічну продукцію в асортименті, кількості та по ціні згідно рахунків – фактур та видаткових накладних, що є невід’ємними частинами цього договору, а покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах визначених цим договором.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 18.06.2014 №ПГ-0080; видаткових накладних; товарно – транспортних накладних; податкових накладних.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених товариством з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» з його контрагентами вказано на те, що позивачем під час перевірки не надано контролюючому органу договорів, актів виконаних робіт, звітів по реклами та інших первинних документів, які б підтверджували рух активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин товариства з контрагентами. Натомість, згідно наявної у контролюючого органу інформації товариство з обмеженою відповідальністю «Техно – торг 2011», товариство з обмеженою відповідальністю «Блафтон» та товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест» за перевіряємий період здійснювали маніпулювання податковою звітністю шляхом безпідставного формування податкового кредиту для суб’єктів господарювання –покупців по товарах (роботах, послугам), походження, рух, а також кількість та якість яких неможливо відслідкувати.

Аналізуючи надані сторонами докази та перевіряючи їх на належність відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, суд наголошує на наступному.

Відповідно до наданих позивачем податкових накладних, актів здачі-прийняття робіт, товариством з обмеженою відповідальністю «Техно – торг 2011» надавались позивачеві послуги із розміщення реклами в засобах масової інформації.

Зазначена в первинних документах позивача інформація, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки на запит суду від 28.05.2015 №826/7817/15/8094/15 товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім Український медіа холдінг» своїм листом від 10.06.2015 предоставило суду документи, на підставі яких здійснювалось розміщення реклами продукції товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» у випусках газети №28 (935), 29 (936), 30 (937) 2014 року.

Згідно наданої інформації послуги із розміщення реклами продукції товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвуд» в засобах масової інформації виконувало для позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Ріно Груп» (копії договору від 01.07.2014 №1336-СХ, додатки від 08.07.2014 №1336-СХ/0003, копії акту наданих послуг від 31.07.2014 №3250 містяться в матеріалах справи).

Враховуючи відповідні обставини, позивачем не доведено суду реальність господарських взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю «Техно – торг 2011».

Щодо взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю «Блафтон», товариством з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест», то суд наголошує на тому, що умовами договорів із названими контрагентами передбачено первинні документи, які супроводжують господарську операцію.

У свою чергу, позивачем, під час розгляду справи, не надано суду специфікації товару, яка є невід’ємною частиною договору з товариством з обмеженою відповідальністю «Блафтон» від 02.06.2014 №ДД-0067. Також, позивачем не надано на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест» за договором купівлі-продажу від 18.06.2014 №ПГ-0080 рахунків-фактур, які також є невід’ємною частиною цього договору.

Не надано позивачем суду і доказів щодо орендування складських приміщень за адресою: місто Київ, бульвар Івана Лепсе 10 (пункт розвантаження товару згідно товарно-транспортних накладних), оскільки адреса реєстрації позивача (місто Київ, вулиця Гната Юри 9, к.414) є адресою масової реєстрації суб’єктів господарювання і не передбачає умов для ведення господарської діяльності у обсягах, відображених позивачем у своїх первинних документах.

За таких обставин, під час судового розгляду справи позивачем не спростовано висновків контролюючого органу , що товариство з обмеженою відповідальністю «Техно – торг 2011», товариство з обмеженою відповідальністю «Блафтон» та товариство з обмеженою відповідальністю «Консоль Інвест» здійснювали маніпулювання податковою звітністю шляхом безпідставного формування податкового кредиту для суб’єктів господарювання –покупців по товарах (роботах, послугам), походження, рух, а також кількість та якість яких неможливо відслідкувати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 4 384,80 грн. (4 872 грн. – 487,20грн.).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.