Справа № 810/1263/15
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року 810/1263/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., суддів: Басая О.В., Лапія С.М., секретар судового засідання Приходько Н.І., за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_3,

представника Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Міністерства доходів і зборів України про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

27 березня 2015 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (ДПІ, Інспекція) про поновлення на роботі.

Зазначав, що згідно наказу від 27 лютого 2015 року №77-о його було звільнено з посади у звязку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності. Стверджував про незаконність звільнення, оскільки при реорганізації Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області скорочення штатної чисельності працівників не відбулось.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Конституції України, Кодексу законів про працю України, просив поновити його на посаді заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2015 року у якості співвідповідача у справі залучено Міністерство доходів і зборів України, оскільки саме такий субєкт владних повноважень прийняв наказ про звільнення ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у судовому засіданні позову не визнала, просила відмовити у його задоволенні, стверджувала, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є правомірним та прийнятий з дотримання вимог чинного законодавства, а тому заявлені у позові вимоги є безпідставними.

Представник Міністерства доходів і зборів України проти задоволення позову заперечувала, зокрема і у письмових поясненнях. Вказала, що позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю. Стверджувала, що Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області було реорганізовано шляхом її приєднання до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, при цьому відбулось штатне скорочення кількості заступників начальника Переяслав-Хмельницької ОДПІ на 1 одиницю. Підкреслювала, що ОСОБА_1 завчасно попереджено про наступне вивільнення, а також запропоновано вакантні посади у Переяслав-Хмельницькій ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, однак позивач відмовився від запропонованих посад, у звязку із чим його і було звільнено.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши інші докази, зокрема, письмові, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи із такого.

ОСОБА_1 розпочав трудову діяльність у липні 1998 року; з червня 1999 року по липень 2011 року проходив службу в податковій міліції ДПА в Київській області та ДПА України (а.с.69-70,81-83).

З липня 2011 року по травень 2012 року працював на посаді заступника начальника інспекції - начальника відділу оподаткування фізичних осіб Яготинської міжрайонної ДПІ Київської області.

З травня 2012 року по липень 2013 року позивач обіймав посаду заступника начальника Яготинської МДПІ Київської області ДПС.

Згідно наказу від 22 жовтня 2013 року №3353-о ОСОБА_1 призначений в порядку переведення на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема, Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та реорганізовані територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України (реорганізовано Переяслав-Хмельницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області шляхом її приєднання до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області).

З метою реалізації названої постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №311 та відповідно до Порядку здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, на виконання вимог наказу Міндоходів України від 7 листопада 2014 року №27 «Про реорганізацію територіальних органів Міндоходів у Київській області» (а.с.52-53), Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято наказ від 10 жовтня 2014 року №597 «Про реорганізацію Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області», згідно якого голові комісії з проведення реорганізації доручено вжити комплекс заходів щодо попередження та звільнення працівників відповідно до чинного законодавства (а.с.56-57).

7 листопада 2014 року головою Державної фіскальної служби України затверджено структуру Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, згідно якої загальна штатна чисельність названої ДПІ становить 107 осіб (а.с.62-63).

При цьому, як вбачається із організаційної структури Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області, затвердженої Міністром доходів і зборів України 3 жовтня 2013 року, загальна чисельність такої ДПІ складала 108 осіб (а.с.60-61).

Також судом досліджено штатні розписи Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області та Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

(а.с.23-26).

Зі змісту названих документів вбачається, що відбулось скорочення кількості заступників начальників Переяслав-Хмельницької ОДПІ на 1 одиницю, а саме: замість посад заступника начальника - начальника Баришівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області та заступника начальника - начальника Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області у штаті Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області передбачено одну посаду заступника начальника - начальника Баришівського-Березанського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Кількість працівників Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області також скорочено на 1 одиницю.

19 листопада 2014 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади 27 лютого 2015 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у звязку із утворенням Державної фіскальної служби України шляхом реорганізації Міндоходів України (а.с.21). Такий факт сторонами визнається.

Крім того, представник Міндоходів у судовому засіданні пояснила, що одночасне попередження про звільнення та пропонування роботи працівнику, у відповідності до приписів статті 49-2 Кодексу законів про працю України, здійснюється у разі змін в організації виробництва і праці на тому самому підприємстві, установі, організації, тобто в одній юридичній особі. Разом із цим, у цьому випадку мало місце утворення нової юридичної особи публічного права, а пропонування посад в органі, який утворюється, належить до повноважень саме цього новоствореного органу, саме тому позивачу не було одразу із попередженням про наступне вивільнення запропоновано вакантні посади для переведення в новоутвореній установі. При цьому, сторони також визнають, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 лише попереджено про наступне звільнення із займаної посади 27 лютого 2015 року.

У той же час, як видно із Акта від 18 лютого 2015 року (а.с.22), ОСОБА_1 запропоновано наступні вакантні посади для переведення в Переяслав-Хмельницьку ОДПІ ГУ ДФС у Київській області: заступник начальника ДПІ - начальник Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області; головний державний ревізор-інспектор Яготинського відділення Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Як зафіксовано у названому Акті, ОСОБА_1 від запропонованих посад відмовився в усній формі, а також відмовився ставити свій підпис в попередженні про наступне вивільнення стосовно ознайомлення із запропонованими для переведення посадами. Саме у звязку з такою відмовою начальником управління персоналу ОСОБА_5, начальником відділу проходження служби у податковій міліції та інспекції з особового складу управління персоналом ОСОБА_6 та головним спеціалістом відділу проходження державної служби управління персоналу ОСОБА_7 складено вищезазначений Акт від 18 лютого 2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що названі вакантні посади для переведення йому не пропонувалися і 18 лютого 2015 року він не перебував у місті Києві.

У звязку із цим, у судовому засіданні у якості свідків було допитано ОСОБА_5 - начальника управління персоналу ГУ ДФС у Київській області, ОСОБА_6 - начальника відділу проходження служби у податковій міліції та інспекції з особового складу управління персоналом ГУ ДФС у Київській області, а також ОСОБА_7 - головного спеціаліста відділу проходження державної служби управління персоналу ГУ ДФС у Київській області, які своїми підписами 18 лютого 2015 року засвідчили факт пропозиції позивачу вакантних посад для переведення, а також його відмову від зайняття запропонованих посад та відмову проставити підпис про ознайомлення із посадами, які пропонувалися для зайняття.

Так, ОСОБА_5 повідомив, що 18 лютого 2015 року у першій половині дня, перед обідньою перервою, у його кабінеті, розташованому на сьомому поверсі приміщення, у якому знаходиться ГУ ДФС у Київській області за адресою: місто Київ, вул. Народного ополчення, 5а, ОСОБА_1 запропоновано дві вакантні посади для переведення, а саме: посаду заступника начальника ДПІ - начальника Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, а також посаду головного державного ревізора-інспектора Яготинського відділення Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Однак, позивач відмовився від зайняття перерахованих посад.

Після цього, як вказав ОСОБА_5, а також підтвердили ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_1 зайшли до кабінету №729 (розташованого поруч із кабінетом ОСОБА_5А.), де перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_6, після чого позивачу оголошено пропозицію зайняти вакантні посади заступника начальника ДПІ - начальника Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області або ж головного державного ревізора-інспектора Яготинського відділення цієї ж ДПІ, однак від їх зайняття ОСОБА_1 відмовився; крім того, відмовився проставляти підпис у ознайомленні із пропозицією про зайняття названих посад.

Через такі обставини, як зазначили свідки, і було складено Акт від 18 лютого 2015 року (а.с.22).

Таким чином, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт оголошення ОСОБА_1 пропозиції зайняти посаду заступника начальника ДПІ - начальника Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області або ж головного державного ревізора-інспектора Яготинського відділення цієї ж ДПІ, а також факт відмови позивача від зайняття таких посад.

23 лютого 2015 року складено подання про звільнення позивача з посади заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, підписане головою комісії з реорганізації, заступником начальника ГУ Міндоходів у Київській області і адресоване Голові ДФС України, голові комісії з реорганізації Міндоходів (а.с.66-67).

Наказом Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 27 лютого 2015 року №77-о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав - Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області у звязку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.5).

У ході розгляду справи представники відповідача пояснили, що при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади у Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області та обрання кандидатури для призначення на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було враховано кваліфікацію і продуктивність праці працівників.

Так, судом встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 26 грудня 2014 року №2174-о на посаду заступника начальника начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області призначено у порядку переведення ОСОБА_8 (а.с.74).

Представник Міндоходів вказала, що під час прийняття рішення щодо призначення на посаду заступника начальника - начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницькій ОДПІ ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_8 враховано її досвід роботи, подання про призначення ОСОБА_8 на посаду, відсутність нарікань щодо виконання цією особою службових обов'язків на попередніх посадах тощо. Що ж до ОСОБА_1, то було взято до уваги його біографічну довідку, а також наказ ДПС у Київській області від 22 березня 2013 року №84 «Про притягнення до відповідальності» та наказ Головного управління Міндоходів у Київській області від 17 липня 2014 року №316 «Про результати розгляду подання», у відповідності до яких позивача позбавлено премій за неналежне виконання обов'язків, незадовільну організацію роботи та контроль.

Судом зясовано, що ОСОБА_8 трудову діяльність розпочала у червні 1985 року, в органах державної податкової служби безперервно працює з травня 1994 року, з квітня 2006 року на керівних посадах (з квітня 2006 року перший заступник начальника ДПІ в Яготинському районі, з квітня 2007 року по грудень 2011 року заступник начальника інспекції начальник відділу аудиту юридичних осіб, перший заступник начальника Яготинської МДПІ, з грудня 2011 року - заступник начальника інспекції начальник відділу податкового контролю Яготинської МДПІ, з березня 2012 року по липень 2013 року - заступник начальника начальник Згурівського відділення Яготинської МДПІ, з липня 2013 року - заступник начальника інспекції начальник Згурівського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області) (а.с.77-78,84-89).

Також встановлено, що під час перебування ОСОБА_8 на публічній службі в податкових органах, як вбачається із дослідженої у судовому засіданні особової справи цієї особи, зауважень до її роботи або ж будь-яких недоліків не висловлювалося.

Щодо позивача, то судом дійсно встановлено, що наказом ДПС у Київській області №84 від 22 березня 2013 року «Про притягнення до відповідальності» (а.с.68) та наказом Головного управління Міндоходів у Київській області від 17 липня 2014 року №316 «Про результати розгляду подання» (а.с.71-73) його було позбавлено премій за неналежне виконання обов'язків, незадовільну організацію роботи та контроль.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на публічній службі, отже на нього розповсюджується законодавство про державну службу.

Проходження публічної служби на посадах в податкових органах регулюється спеціальним законом, яким є Закон України «Про державну службу».

Підстави припинення державної служби, як-то зазначено в статті 30 Закону України «Про державну службу», є загальними, тобто ті, що передбачені Кодексом законів про працю, та спеціальними ті, що встановлені Законом України «Про державну службу».

Судом зясовано, що припинення служби позивача відбулося за загальними підставами, зокрема, у звязку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

За нормами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).

За приписами статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За правилами статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Як зазначено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Тут же наголошено, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

За встановлених у ході судового розгляду обставин, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача стосовно відсутності факту реорганізації Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області і скорочення у звязку із цим чисельності працюючих, наявності у ОСОБА_1 переваги в залишенні на роботі у порівнянні із переведеним на посаду заступника начальника начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області працівником, недотримання процедури попередження про вивільнення у звязку із реорганізацією, відсутності факту пропонування позивачу інших вакантних посад для переведення тощо, оскільки такі твердження не підтвердились і спростовані наявними у матеріалами справи доказами та показаннями свідків.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі зясованих у справі обставин та аналізу викладених вище законодавчих норм, суд приходить до висновку про відсутність у випадку, який розглядається, підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника начальника Яготинського відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, у звязку із чим резюмує необхідність відмови у задоволенні позову.

Згідно із частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідачі не надали суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Скрипка І.М.

Судді: Басай О.В.

ОСОБА_9

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 серпня 2015 р.