Справа № 804/2084/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" серпня 2015 р.справа № 804/2084/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 р. в справі № 804/2084/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Нікопольська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 328225,80 грн., в тому числі за основним платежем - 262580,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 65645,16 грн.; від 29.08.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 514915,35 грн., в тому числі за основним платежем - 411932,28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 102983,07 грн.; від 19.08.2014 р. № про застосування штрафу в сумі 7147,06 грн.; від 29.08.2014 р. № про застосування штрафу в розмірі 11239,41 грн.; рішення про застосування штрафних за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № в сумі 9864,95 грн. та вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску від 11.08.2014 р. № Ф- на суму 77211,01 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 р. позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовані податкове повідомлення рішення від 29.08.2014 р. № та податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № 000984170; визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № ; визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1273,68 грн.; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 7674,70 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Апелянт зазначає, що у зв'язку з відсутністю належного обліку витрат (книги обліку доходів та витрат, інших первинних документів) в ході перевірки не підтверджено валові витрати, задекларовані у додатку 7 до розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., на загальну суму 2374123,08 грн. Крім того, в порушення п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України позивачем завищено валові витрати за рахунок включення до складу валових витрат сум заробітної плати, не підтвердженої документально через відсутність належного обліку доходів та витрат, відсутності відомостей про нарахування заробітної плати, трудових угод, табелів обліку робочого часу, фактичного обсягу робіт за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції встановлення порушення строків сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного контролюючим органом, у зв'язку з чим нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Також у зв'язку з встановленням заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2441499,03 грн. в результаті завищення валових витрат позивачем занижено суму єдиного внеску, що обумовлює правомірність вимоги про салату недоїмки з єдиного внеску та штрафних санкцій.

Крім того, в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. позивачем задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 2344144 грн., перевіркою повноти визначення податкового кредиту встановлено завищення в сумі 567702,64 грн. у зв'язку з ненадання позивачем до перевірки первинних документів, що стосуються реалізації товарів, робіт, послуг, інформації про наявність залишків товарно-матеріальних цінностей, неможливо визначити склад податкового кредиту та визначити суму податку. Апелянт також вказує на не підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд», реєстрація яких як платників податку на додану вартість анульована.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за наслідками якої складено акт від 11.08.2014 р. № 2372/04-07-17-03., у якому зроблено наступні висновки: не надання позивачем податковому органу оригіналів документів за перевіряємий період при здійсненні податкового контролю (первинні документи, книга обліку доходів і витрат); заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2011-2013 роки на суму 411 932,28 грн.; заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 77 211,01 грн.; несвоєчасна сплата позивачем узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27.09.2011 р. № , акту камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р. та податкових декларації з податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2011 р., січень, грудень 2012 р., січень-травень, жовтень 2013 р.; заниження податку на додану вартість за період з 2011-2013 роки на суму 567 702,64 грн. (сума 305 122,00 грн. податку на додану вартість не нарахована згідно зі ст. 102 Податкового кодексу України через сплив строку давності), у зв'язку з чим нараховано суму податку на додану вартість за період з 01.08.2011 р. по 31.12.2013 р. на суму 262 580,64 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийняті наступні рішення: податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 262 580,64 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 65 645,16 грн.; податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7 147,06 грн. за затримку на 30 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобов'язання; податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 11 239,41 грн. за затримку на 121 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобов'язання; податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 411 932,28 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 102 983,07 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 77 211,01 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № , яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 9864,95 грн.

Судом першої інстанції на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 р. та додатку № 7 до неї встановлено, що позивачем у 2011 р. задекларовано витрати, які пов'язані із господарською діяльністю, на суму 2 398 291,83 грн., в т.ч. вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, - 2 333 331,58 грн. та інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 40 791,50 грн. Суд першої інстанції вважав доведеним надання позивачем відповідачу до перевірки первинних документів, в т.ч. і за 2011 р., через підтвердження цього факту описом документів, наданих на перевірку позивачем.

Також судом першої інстанції проаналізовані первинні документи (договори, видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), платіжні доручення, які підтверджують факт правомірності формування позивачем валових витрат у 2011 р., які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., та податкового кредиту у 2011 р.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 роки та додатків № 7 до них позивачем у 2012 та 2013 роках задекларовані витрати на оплату праці та нарахування заробітної плати у розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно. Позивачем у 2012 -2013 роках використовувалась праця найманих працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується копіями трудових договорів між працівником і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, які зареєстровано у Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя. Факт нарахування та виплати заробітної плати вказаним працівникам протягом 2012-2013 років розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно підтверджується копіями відомостей нарахування та виплати заробітної плати за 2012-2013 роки вказаним вище працівникам позивача, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно включені до складу валових витрат витрати на виплату та нарахування заробітної плати найманим працівникам у 2012 та 2013 роках.

Також судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» укладено договір поставки № 011109 від 01.09.2011 р., у відповідності до умов якого ТОВ «Віп-Союз» поставляє товари, а позивач повинен їх оплатити.

Між позивачем та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» укладено договір поставки № ЗП-0106/1 від 01.06.2012 р., за умовами якого ТОВ «Стандарт Агро-Буд» поставляє товари, а позивач повинен їх оплатити.

Факт поставки ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» товарів позивачу суд першої інстанції вважав доведеним прибутковими накладними, податковими накладними, копії яких знаходяться у матеріалах справи. Також суд першої інстанції вважав доведеним використання придбаного товару позивачем у власній господарській діяльності. З урахуванням наявності інформації з ЄДР, а також відомостей про анулювання реєстрації вказаних підприємств платниками податку на додану вартість у 2012 та 2013 роках, суд першої інстанції вважав обґрунтованим формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з цими контрагентами.

З урахуванням встановлення правомірності формування позивачем валових витрат у 2011 р. та правомірність формування позивачем витрат на оплату праці у 2012 та 2013 роках, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску, що обумовило протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № .

Також суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № в частині нарахування штрафної санкції в розмірі 1273,68 грн. та податкового повідомлення-рішення № в частині нарахування штрафної санкції в розмірі 7674,70 грн. через порушення податковим органом порядку погашення податкового боргу.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Нікопольської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., за наслідками якої складено акт від 11.08.2014 р. № 2372/04-07-17-03.. В ході перевірки встановлені наступні порушення: не надання позивачем податковому органу оригіналів документів за перевіряємий період при здійсненні податкового контролю (первинні документи, книга обліку доходів і витрат); заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2011-2013 роки на суму 411 932,28 грн.; заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 77 211,01 грн.; несвоєчасна сплата позивачем узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27.09.2011 р. № , акту камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р. та податкових декларації з податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2011 р., січень, грудень 2012 р., січень-травень, жовтень 2013 р.; заниження податку на додану вартість за період з 2011-2013 роки на суму 567 702,64 грн. (сума 305 122,00 грн. податку на додану вартість не нарахована згідно зі ст. 102 Податкового кодексу України через сплив строку давності), у зв'язку з чим нараховано суму податку на додану вартість за період з 01.08.2011 р. по 31.12.2013 р. на суму 262 580,64 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 29.08.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 328225,80 грн., в тому числі за основним платежем - 262580,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 65645,16 грн.; від 29.08.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 514915,35 грн., в тому числі за основним платежем - 411932,28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 102983,07 грн.; від 29.08.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій а розмірі 7147,06 грн. за затримку на 30 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобов'язання; від 29.08.2014 р. № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 11239,41 грн. за затримку на 121 календарних днів сплати суми узгодженого податкового зобов'язання.

Крім того, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3, якою визначено суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 77211,01 грн., а також прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № , яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 9864,95 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугували наступні висновки: ненадання до перевірки первинних документів, які б підтверджували задекларовані валові витрати за 2011 р., які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., у зв'язку з чим не підтверджено валові витрати за 2011 р. та завищено податковий кредит з податку на додану вартість за 2011 р.; непідтвердження позивачем правомірності включення до складу валових витрат видатків на оплату праці за 2012 -2013 р. через ненадання до перевірки первинних документів, які б це підтверджували; господарські операції між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» не спрямовані на настання реальних правових наслідків, оскільки контрагенти позивача порушують податкову дисципліну та не знаходяться за юридичною адресою, правочини, укладені контрагентами позивача, визнані недійсними податковим органом; позивачем не надано до перевірки видаткових та товарно-транспортних накладних, ТОВ «Стандарт Агро-Буд» згідно з даними досудового розслідування створено як фіктивне підприємство; позивачем у встановлений строк не сплачені узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27.09.2011 р. № , акту камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р. та податкових декларації з податку на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2011 р., січень, грудень 2012 р., січень-травень, жовтень 2013 р., внаслідок чого відповідачем нараховано штрафні (фінансові) санкції.

Що стосується збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 р. та додатку № 7 позивачем у 2011 р. задекларовано витрати, які пов'язані із господарською діяльністю, в сумі 2398291,83 грн., в т.ч. вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, - 2333331,58 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 40791,50 грн.

Висновок відповідача про неправомірне включення до складу витрат зазначених сум обґрунтований ненаданням позивачем до перевірки первинних документів та відсутності належного обліку витрат, зокрема книги обліку доходів та витрат.

Разом з тим, такий висновок податкового органу спростований наступним.

Судом першої інстанції дослідженні первинні документи, які стали підставою для формування позивачем складу витрат у 2011 р. та копії яких наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про ненадання платником податків до перевірки первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій протягом 2011 р. та формування валових витрат, спростований наявним в матеріалах справи описом документів, наданих на перевірку, серед яких є первинні документи за 2011 рік. Крім того, з акту перевірки (а.с. 37 т.1) вбачається, що в ході перевірки відповідачем використано податкові накладні на придбання за період 2011-2013 років, чеки, накладні, рахунки, акти виконаних робіт, виписки банку по розрахунковим рахункам, договори на придбання товару, реалізацію з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. суцільним порядком.

Згідно з п. 85.2, п. 85.4, п. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірки платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові особи органу державної податкової служби мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Посадова (службова) особа органу державної податкової служби, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 85.6 статті 85 цього кодексу визначено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідачем не складався акт про відмову позивача у наданні до перевірки первинних документів за 2011 р.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість посилання відповідача на ненадання позивачем до перевірки первинних документів на підтвердження господарських операцій за 2011 р.

Згідно з п. 172.2, п. 172.3 ст. 172 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців, крім тих що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Наявні в матеріалах справи первинні документи (договори, видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), платіжні доручення, підтверджують правомірність формування позивачем витрат, пов'язаних з господарською діяльністю позивача, у 2011 р., які відображено у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р.

Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано підтвердження наявними в матеріалах справи первинними документами формування витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

Як вбачається з податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2012 та 2013 роки та додатків № 7 до них позивачем у 2012 та 2013 роках задекларовані витрати на оплату праці та нарахування заробітної плати у розмірі 35805,95 грн. та 31570,00 грн. відповідно. Позивачем у 2012 -2013 роках використовувалась праця найманих працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується копіями трудових договорів між працівником і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, які зареєстровано у Правобережному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя. Факт нарахування та виплати заробітної плати вказаним працівникам протягом 2012-2013 років розмірі 35805,95 грн. та 31570,00 грн. відповідно підтверджується копіями відомостей нарахування та виплати заробітної плати за 2012-2013 роки вказаним вище працівникам позивача.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як встановлено пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на управління виробництвом (оплата праці працівників апарату управління цехами, дільницями відповідно до законодавства тощо; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу, працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

З урахуванням підтвердження належними доказами оплату позивачем праці найманих працівників, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірне включення позивачем до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, витрат на виплату та нарахування заробітної плати найманим працівникам у 2012 та 2013 роках розмірі 35 805,95 грн. та 31 570,00 грн. відповідно.

Що стосується збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є висновок податкового органу про не підтвердження здійснення господарських операцій у 2011 р. та безтоварність господарських операцій з ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд», що призвело до необґрунтованого формування податкового кредиту.

Висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2011 р. у зв'язку з не підтвердженням складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, приведені вище. Відповідно, є безпідставним висновок податкового органу про завишення позивачем складу податкового кредиту за 2011 р.

Що стосується безтоварності господарських операцій з ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд», колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Віп-Союз» укладено договір поставки № 011109 від 01.09.2011 р., у відповідності до умов якого ТОВ «Віп-Союз» поставляє товари, а позивач повинен їх оплатити.

Між позивачем та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» укладено договір поставки № ЗП-0106/1 від 01.06.2012 р., за умовами якого ТОВ «Стандарт Агро-Буд» поставляє товари, а позивач повинен їх оплатити.

Факт поставки ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» товарів позивачу підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами: прибутковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами.

Використання придбаного товару позивачем у власній господарській діяльності підтверджується наступним.

Зі спеціального витягу з ЄДР, який міститься у матеріалах справи, вбачається, що основним видом господарської діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт. В матеріалах справи наявні документальні підтвердження перебування у власності позивача вантажного автомобільного транспорту. Крім того, в матеріалах справи наявні докази, що позивач має у користуванні гаражні, складські приміщення, магазини та блок-заправку, що підтверджується копіями договорів оренди від 01.01.2011 р. та від 02.07.2013 р.

Враховуючи придбання позивачем у ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» паливно-мастильних матеріалів та запасних частин для транспортних засобів, колегія суддів вважає доведеним факт використання придбаного у цих контрагентів товару в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Сума податкового кредиту за господарськими операціями з вказаними контрагентами підтверджені податковими накладними.

Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В даному випадку суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товару підтверджені податковими накладними, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Доводи апелянта про здійснення ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, також є хибними.

Відсутність контрагентів позивача за місцезнаходженням та відсутність можливості у цих підприємств на здійснення господарської діяльності через відсутність трудових ресурсів, майна та інших матеріалів, економічно необхідних для здійснення операцій, також не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит.

Колегія суддів зазначає, що на час виконання договорів між позивачем та вказаними контрагентами ці підприємства здійснювали господарську діяльність та були платниками податку на додану вартість.

З відомостей офіційного сайту Державної фіскальної служби України вбачається, що свідоцтво платників податку на додану вартість ТОВ «Віп-Союз» та ТОВ «Стандарт Агро-Буд» анульовано 14.05.2012 р. та 25.04.2013 р. відповідно, тобто станом на час здійснення господарських операцій ці контрагенти були платниками податку на додану вартість та вправі були виписувати податкові накладні.

Крім того, із спеціальних витягів з ЄДР встановлено, що ТОВ «Віп-Союз» припинено як юридична особа 30.08.2012 р. через визнання підприємства банкрутом, а ТОВ «Стандарт Агро-Буд» є зареєстрованою юридичною особою.

Зазначені обставини спростовують доводи податкового органу про відсутність об'єкту оподаткування за спірними господарськими операціями. Відповідачем не спростований факт того, що вказані підприємства на момент укладання договорів та складання податкових накладних були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали статус платника податку на додану вартість, тому формування позивачем податкового кредиту на підставі податкових накладних, виданих цими підприємствами, є правомірним.

Колегія суддів зауважує, що невиконання контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № , колега суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З урахуванням встановлення правомірності формування позивачем валових витрат у 2011 р. та правомірність формування позивачем витрат на оплату праці у 2012 та 2013 роках, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску, що обумовило протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.08.2014 р. № Ф-3 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.08.2014 р. № .

Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкції за порушення термінів сплати узгоджених грошових зобов'язань колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідачем застосувані до позивача штрафні (фінансові) санкції за факт не сплати грошового зобов'язання у сумі 32040,00 грн., яке визначено актом камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р. Проте, відповідачем та ДПІ у Хортинському р-ні. м Запоріжжя суду першої інстанції не надано копію акту камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р., що складено ДПІ у Хортинському р-ні. м Запоріжжя.

Разом з тим, з обставин справи вбачається, що податкове повідомлення рішення на підставі акту камеральної перевірки № 498 від 31.08.2012 р. не приймалось, а сума грошового зобов'язання в розмірі 32040 грн. обліковується в особовому рахунку позивача на підстави висновків акту перевірки.

Оскільки в порушення п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України органами державної податкової служби не приймалось податкового повідомлення рішення, відповідно, сума грошового зобов'язання не узгоджувалась, вказана сума не може вважатися узгодженою сумою грошового зобов'язання, відповідно у платника податків відсутній обов'язок щодо сплати такої суми.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що є правомірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно визначено в якості джерела сплати грошового зобов'язання уточнюючи розрахунки до декларацій з податку на додану вартість, оскільки згідно п. 87.1, 87.2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів; джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту; сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів; не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Платник податків, надаючи контролюючому органу уточнюючий розрахунок до податкової декларації, реалізує своє право, передбачене статтею 50 Податкового кодексу України, на внесення змін до податкової звітності. Відповідно, не відбувається погашення грошового зобов'язання, яке визначено у податковій декларації, а лише відбувається його уточнення.

Оскільки позивач не має узгодженого та несплаченого грошового зобов'язання в сумі 32040 грн., у контролюючого органу були відсутні підстави для, визначені п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, на спрямування поточних платежів з податку на додану вартість на погашення податкового боргу, який виник у минулих періодах, у зв'язку з відсутністю такого боргу.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про часткову протиправність податкових повідомлень-рішень про нарахування штрафних санкцій за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов'язань.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, по суті є відомостями, які містяться в акті перевірки, та спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 р. в справі № 804/2084/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 р. в справі № 804/2084/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко