Справа № 2а-3928/12/1370
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2015 р. м. Київ К/800/2044/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Маринчак Н.Є.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - Інспекція)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013

у справі № 2а-3928/12/1370

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзахідавтоспецмаш" (далі - Товариство)

до Інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкових повідомлень-рішень від 22.03.2012 № та № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013, позов задоволено з посиланням на недоведеність податковим органом наявності ознак недобросовісності у діях позивача при виконанні господарських операцій зі спірними контрагентами та відображенні у податковому обліку наслідків виконання цих операцій.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає про формування позивачем даних податкового обліку за номінально оформленими операціями, які не опосередковувалися реальним рухом активів, що виключає податкові наслідки за цими операціями.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків товариством з обмеженою відповідальністю «Драмторг», товариством з обмеженою відповідальністю «ВПТК АВЕРС», товариством з обмеженою відповідальністю «Істріан», товариством з обмеженою відповідальністю «Трансавтолюкс», приватним підприємством «Компанія Галторгсервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Сталевий дім», приватним підприємством «Західбудсервіс», приватним підприємством «Аеромакс-сервіс», приватним підприємством «Екоенергобуд», приватним підприємством «МКМ-Сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автомеханіка», приватним підприємством «Львівкомфортгруп-К» та приватним підприємством «Воллі» за період з 01.01.2009 по 31.12.2011.

Результати цієї перевірки відображені в акті від 07.03.2012 № 339/23-0/33169349.

Під час цієї перевірки Інспекцією було виявлено розбіжності між сумами сформованого позивачем кредиту за операціями з придбання товарів, робіт та послуг у рамках господарських правовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Істріан», товариством з обмеженою відповідальністю «Трансавтолюкс», приватним підприємством «Компанія Галторгсервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Сталевий дім», приватним підприємством «Західбудсервіс» та приватним підприємством «МКМ-Сервіс».

Також під час цієї перевірки відповідач дійшов висновку про неправомірне формування платником валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з приватним підприємством «Львівкомфортгруп-К» та з приватним підприємством «Воллі» у зв'язку з відсутністю реальних фінансово-господарських операцій між позивачем та цими контрагентами. На обґрунтування цього висновку Інспекція послалася на:

факт придбання приватного підприємства «Воллі» його директором ОСОБА_2 без мети провадження реальної господарської діяльності, підписання від імені цього контрагента первинних документів невстановленою особою, відсутність у платника доказів на підтвердження вчинення об'єктивно необхідних дій у процесі виконання операцій (як-от доказів транспортування товару, його відвантаження, прийняття за кількістю та якістю в установленому порядку);

вигодоформуючий характер діяльності приватного підприємства «Львівкомфортгруп-К».

Наведені обставини слугували підставою для прийняття Інспекцією податкового повідомлення-рішення від 22.03.2012 № , згідно з яким Товариству визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 695 309 грн. за основним платежем із застосуванням 49 543,50 грн. штрафних санкцій, та податкового повідомлення-рішення від 22.03.2012 № про збільшення позивачеві грошового зобов'язання з ПДВ на 273 437 грн. за основним платежем та на 40311,75 грн. за штрафними санкціями.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

Аналізовані законодавчі положення (які відповідають вимогам підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що регулювали правила формування податкового кредиту, та підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств») пов'язують податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на прибуток та ПДВ на суму понесених витрат (у тому числі по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) з реальним виконанням господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі її виконання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту та валових витрат.

Втім по правовідносинам позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Драмторг», товариством з обмеженою відповідальністю «ВПТК АВЕРС», товариством з обмеженою відповідальністю «Істріан», товариством з обмеженою відповідальністю «Трансавтолюкс», приватним підприємством «Компанія Галторгсервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Сталевий дім», приватним підприємством «Західбудсервіс», приватним підприємством «Аеромакс-сервіс», приватним підприємством «Екоенергобуд», приватним підприємством «МКМ-Сервіс», товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автомеханіка», приватним підприємством «Львівкомфортгруп-К» Інспекцією відповідних доказів не представлено.

Адже власне виявлена розбіжність між даними податкового обліку платника та його контрагентів не утворює складу податкового правопорушення та не може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди платника. Податкове законодавство не пов'язує право останнього на податковий кредит та витрати з діями його контрагентів по виконанню своїх податкових обов'язків, з наявністю у платника інформації про взаємовідносини його постачальників з податковими органами. Чинне законодавство не надає покупцеві товару (робіт, послуг) необхідних повноважень по контролю за відображенням його контрагентами у податковій звітності операцій по реалізації товарів (виконанню робіт, послуг) та їх оплаті, а також за сплатою ними податку до бюджету і поданням до податкового органу будь-яких документів.

Твердження Інспекції про протиправний характер діяльності приватного підприємства «Львівкомфортгруп-К», яка полягала у сприянні іншим платникам в одержанні податкової вигоди, мають характер припущень; до того ж, відповідачем не доведено впливу цього факту на правовідносини між розглядуваним постачальником та позивачем у справі.

А відтак суди, дослідивши подані позивачем первинні документи по взаємовідносинам з названими контрагентами (договори, рахунки-фактури, акти приймання-передачі виконаних робіт, податкові накладні, видаткові накладні) дійшли цілком об'єктивного висновку про відображення Товариством спірних операцій у податковому обліку у відповідності з їх дійсним економічним змістом на підставі належних первинних документів.

У той же час не можна погодитися з наданою судами правовою оцінкою обставин справи по епізоду за операціями позивача з приватним підприємством «Воллі».

На підтвердження неможливості виконання названим контрагентом своїх зобов'язань перед позивачем Інспекцією подано у тому числі й вирок Сихівського районного суду міста Львова від 26.12.2012 у кримінальній справі № 1319/5265/2012 по обвинуваченню директора та власника приватного підприємства «Воллі» ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених статтями 205 (фіктивне підприємництво), 358 (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів) Кримінального кодексу України.

Цим вироком встановлено, що названим підприємством не виконувалися будь-які операції з постачання товарів, робіт, послуг; фактична діяльність приватного підприємства «Воллі» полягала в оформленні штучного номінального документообігу з метою імітації виконання господарських операцій та створення завдяки цьому схеми мінімізації податків та умов для конвертації безготівкових коштів у готівку.

Відповідно до частини першої статті 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Таким чином, установлені у названому вироку обставини свідчать про фіктивний характер діяльності приватного підприємства «Воллі» в цілому, що підтверджує доводи Інспекції як щодо неможливості виконання цим суб'єктом господарювання задекларованих поставок в адресу позивача, так і незаконність відображення останнім результатів таких операцій у податковому обліку.

Втім оскільки оспорювані донарахування з податку на прибуток та з ПДВ не розмежовані по окремим епізодам, то Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі судові акти та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду слід визначити суми оспорюваних донарахованих по епізодам, пов'язаним з формуванням платником витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з приватним підприємством «Воллі» та на підставі цього з урахуванням висновків та вказівок касаційного суду, викладених у цій ухвалі, прийняти правильне та вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2013 у справі № 2а-3928/12/1370 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
Н.Є. Маринчак