Справа № 2а/1570/5472/2011
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2011-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/5472/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2011 року м.Одеса

16 год. 30 хв.

У залі судових засідань № 31

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.

при секретарі судового засідання - Давтян Л.Г.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області про скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 від 10.03.2011р. на суму 207 418,75грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 99 101,68грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 1870,00грн., -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області (надалі ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 10.03.2011р. на суму 207 418,75 грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 99 101,68 грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 1870,00 грн. зазначивши, що із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями він не погоджується та вважає їх такими, що суперечать законодавству України та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

У судовому засіданні представник ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених в запереченнях проти адміністративного позову, зазначивши, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам діючого законодавства, а доводи наведені позивачем у позові не спростовують порушення встановлені перевіркою та не можуть бути підставою для їх скасування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

На підставі п. 1 ст. 77 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 31.01.2011р. за №41 та від 14.02.2011р. за №86 співробітником ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області проведена документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №247/17-1/НОМЕР_1 від 25.02.2011р. (аркуші справи 11-17) на підставі якого винесені податкові повідомлення-рішення від 10.03.2011р.:

за №/0 про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 165 935 грн. та штрафних (фінансових) санкцій по цьому податку на суму 41 483,75 грн., за порушення ОСОБА_3 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р.;

за № про визначення грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб на суму 99 101,68 грн., за порушення ОСОБА_3 ч. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р.;

за №/0 про визначення грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на суму 1 870 грн. за порушення ОСОБА_3 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р.

Судом встановлено, що позивач у період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. та з 01.04.2010 р. по 31.12.2010 р. здійснював господарську діяльність на умовах сплати єдиного податку (свідоцтва про сплату єдиного податку №121718 серії Д, № 686261 серії Є), у період з 01.01.2010 р. по 31.03.2010 р. перебував на загальній системі оподаткування (аркуш справи 169).

Представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що у перевіряємому періоді розрахунки проводились позивачем у безготівковій та готівковій формі. Безготівкові розрахунки проводились по поточному рахунку № 4525 та корпоративному, картковому рахунку №4525, відкритим у Відкритому акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України»на підставі договорів між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Укрексімбанк»№2/08 від 15.01.2008р. та № від 16.01.2008р. (аркуші справи 111-120).

З матеріалів справи слідує, що перевіркою правильності визначення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), відображеної в звітах платника єдиного податку, встановлено її заниження на суму 53 230 грн. у 2008 році та на суму 66 895,88 грн. у 2010 році. Розбіжності встановлено за результатами співставлення банківських виписок та звітів платника єдиного податку за перевіряємий період.

Так, за результатами перевірки встановлено: згідно наданого звіту платника єдиного податку за 1 кв. 2008р. обсяг виручки складає 127 000 грн., з яких 85 250 грн. є кошти, які надійшли на банківський рахунок та 41 750 грн. складають отримані готівкові кошти; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 2 кв. 2008р. (без наростаючого підсумку) обсяг виручки складає 188 000 грн., на банківські рахунки надійшло 241 230 грн., розбіжність 53 230 грн.; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 3 кв. 2008р. (без наростаючого підсумку) обсяг виручки складає 95 000 грн., з яких 80 000 грн. є кошти, які надійшли на банківський рахунок та 15 000 грн. складають отримані готівкові кошти; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 4 кв. 2008р. (без наростаючого підсумку) обсяг виручки складає 88 000 грн., з яких 87 912 грн. є кошти, які надійшли на банківські рахунки та 88,0 грн. складають отримані готівкові кошти; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 2 кв. 2010р. обсяг виручки складає 207 200 грн., на банківські рахунки надійшло 218 495 грн., розбіжність 11 295,16 грн.; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 3 кв. 2010р. (без наростаючого підсумку) обсяг виручки складає 172 800 грн., з яких 117 199,52 грн. є кошти, які надійшли на банківські рахунки та 55 600,48 грн. складають отримані готівкові кошти; згідно наданого звіту платника єдиного податку за 4 кв. 2008р. (без наростаючого підсумку) обсяг виручки складає 117 777,99 грн., на банківські рахунки надійшло 173 378,71 грн., розбіжність 55 600,72 грн.

Суми грошових коштів, що надійшли у перевіряємому періоді на банківські рахунки ОСОБА_3 зазначені в акті перевірки №247/17-1/НОМЕР_1 від 25.02.2011р., підтверджуються банківськими виписками за період 15.01.2008р. по 31.12.2010р., наданими позивачем до позову. До стверджень позивача, що суми перевищення задекларованих обсягів виручки є коштами, що надійшли з його розрахункового рахунку на картковий рахунок, суд ставиться критично, тому як банківськими виписками та розрахунками до акту перевірки №247/17-1/НОМЕР_1 від 25.02.2011р. підтверджується, що при визначенні обсягів надходжень виручки на банківські рахунки при проведені перевірки не враховувалися суми коштів за платежем поповнення корпоративного карткового рахунку №.

Отже за даними перевірки обсяг виручки ОСОБА_3 від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у 2008 році складає 551 230 грн., у 2009 році 265 000 грн., у 2010 році 564 673,87 грн.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності»№727/98 від 03.07.1998р. (із змінами та доповненнями), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, в даному випадку, річний обсяг виручки (500 тис. грн.) підприємця є критерієм визначення можливості фізичної особи субєкта підприємницької діяльності перебувати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

При цьому статтею 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності»№727/98 від 03.07.1998р. (із змінами та доповненнями) передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності для субєктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством.

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності»№727/98 від 03.07.1998р. (із змінами та доповненнями), зокрема, якщо у звітному періоді (кварталі, році) обсяг виручки субєкта підприємницької діяльності платника єдиного податку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) перевищив 500 тис. грн., то такий підприємець, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. (ст. 5 зазначеного Указу). При цьому, платник єдиного податку повинен подати до податкового органу за місцем реєстрації податкову декларацію за наслідками звітного періоду, наступного за тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки, та сплатити з отриманого доходу відповідну суму податку в порядку, встановленому Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92від 26.12.1992р., який діє в частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю. Відповідні розяснення з цього питання викладено листом Міністерства юстиції України №20-9-7599 від 15.08.2007р. та листом ДПА України № 1803/Г/17-0415 від 28.01.2008р.

Як вбачається з матеріалів справи обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивачем за 4 кв. 2008р. перевищив 500 тис. грн. на суму 51 230 грн. та вказаний платник повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), тобто з 01.01.2009р. та визначити податок з доходів фізичних осіб за 4 кв. 2008р. на суму перевищення у розмірі 51 230 грн. та визначити податок з доходів фізичних осіб з отриманого доходу у розмірі 265 000 грн. за 1-4 кв. 2009р. та з отриманого доходу у розмірі 564673,87 грн. за 2-4 кв. 2010р.

Суд вважає, що посилання позивача, що різницю між сумою, що надійшла на банківські рахунки у відповідних періодах та сумою виручки, визначеної у звітах платника єдиного податку, не було отримано позивачем готівкою, а також те що за перевіряємий період його виручку складали виключно суми, які надходили у безготівковій формі на його банківські рахунки, спростовується матеріалами цієї справи. Також необґрунтованим є зауваження позивача, що виникнення зазначеної різниці є наслідком арифметичних помилок у поданих ним звітах за 1, 2, 3 квартал 2008р., 2, 3 квартал 2010р. та виправлено у 4 кварталі 2008р., 4 кварталі 2010р.

Відповідно до акту перевірки №247/17-1/НОМЕР_1 від 25.02.2011р., у 2009 році встановлений перевіркою обсяг виручки співпадає з задекларованим ОСОБА_3 Позивачем також підтверджено відсутність помилок у звітах за даний період і у висновку податкового органу з цього питання (стор. 3 пояснень до адміністративного позову від 28.09.2011р.). При цьому, в акті перевірки (стор. 8) вказується, що частину виручки, отриманої позивачем у 2009 році у сумі 200 515,29 грн. складають отримані готівкою кошти.

Згідно зі ст. 128 Господарського кодексу, громадянин-підприємець зобовязаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства. Згідно п. 8 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України №599 від 29.10.1999р. (із змінами та доповненнями) для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком № 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 12 від 21.04.1993р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 64 від 09.06.1993р. При цьому обовязковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Судом встановлено, що Книга обліку доходів і витрат за ф.10 у позивача відсутня. У судовому засіданні, позивачем надана копія газети «Наддністрянська правда»видана 30.09.2011р., в якій зроблено оголошення про втрату ОСОБА_3 книги обліку доходів і витрат за ф.10 № 7074 (аркуш справи 150).

Відповідно до п. 44.5, 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі втрати документів, зазначених у п. 44.1 та 44.3 цієї статті, платник податків зобовязаний у пятиденний строк від дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку в порядку, установленому цим Кодексом для подання податкової звітності, платник податків зобовязаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби. Якщо платник податків після закінчення перевірки надає документи, не надані під час перевірки такі документи є підставою для розгляду правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення у судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивачем ані під час перевірки, ані під час перегляду податкових повідомлень-рішень в адміністративному та судовому порядку, втрачена Книга обліку доходів і витрат за ф.10, записи в якої надавали б можливість підтвердити пояснення позивача, щодо обсягів виручки і валових витрат за перевіряємий період, відновлена не була. Первинні документи (у повному обсязі договори, товарні документи, акти виконаних робіт (послуг), тощо), які фіксують та підтверджують господарські операції за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р., позивачем також не надані.

Відповідно до п. 5.1. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р. із змінами та доповненнями (який був чинним на дату подання ОСОБА_3 звітності платника єдиного податку), якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації,

такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом

якого такі помилки були самостійно виявлені. При цьому, відповідно до форм декларацій, встановлених нормативно-правовими актами, уточнюючі показники відображаються у таких деклараціях окремим рядком, що дає змогу підтвердити таке уточнення.

Доводи представника позивача відносно того, що уточнюючі розрахунки платника єдиного податку за перевіряємий період не подавались, з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено форм уточнюючих розрахунків для звітів субєктів малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку у поданих звітах є дбалим трактуванням норм податкового податкового законодавств, тому як, відповідно до п.п. 4.4.2 п. 4.4. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями) платник податків має право подати податковий звіт за іншою формою, якщо він вважає, що форма податкової звітності, визначена центральним (керівним) органом контролюючого органу, збільшує або зменшує його податкові зобовязання, всупереч нормам закону з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Такий звіт за іншою формою подається разом із поясненням мотивів його складення. Отже, позивач до початку податкової перевірки мав право на подання до ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області уточнюючих звітів за вільною формою із поясненням мотивів їх складання.

Субєкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України. (п.5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності»№727/98 від 03.07.1998р. із змінами та доповненнями)

Отже, відповідно до ч.1 ст. 13 р. IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№13-92 від 26 грудня 1992 р. із змінами та доповненнями оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як обєкти оподаткування у розділах ІІ та ІІІ цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з отриманням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковим органом при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Інструкцією про прибутковий податок з громадян, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України № 12 від 21.04.1993р. Ставка податку становить 15 відсотків від обєкта оподаткування (п. 7.1 ст.7 закону).

У звязку з ненаданням позивачем документального підтвердження витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходу, валові витрати ОСОБА_3 визначено на загальну суму 220 225,97 грн. (880 903,87 грн. х 25%), у т.ч. за 4 кв.2008р. у сумі 12 807,5 грн., за 1-4 кв. 2009р. у сумі 66 250 грн., за 2-4 кв. 2010р. у сумі 141 168,47грн.

Таким чином, в результаті викладених порушень, позивачем занижено оподатковуваний (чистий) доход на суму 660 677,90, у т.ч.: за 4 кв. 2008р. на суму 38 422,5 грн., за 1-4 кв. 2009р. на суму 198 750 грн., за 2-4 кв. 2010р. на суму 423 505,40 грн. та занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 99101,68 грн., у т.ч.: за 4 кв. 2008р. 5 736,37 грн., за 1-4 кв. 2009р. 29 812,5 грн., за 2-4 кв. 2010р. 63 525,81 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкове-повідомлення рішення за № від 10.03.2011р. про визначення грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб на суму 99 101,68 грн., за порушення ОСОБА_3 ч. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. було винесено правомірно, відповідно до вимог податкового законодавства.

Згідно п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями), особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як вже було зазначено, у грудні 2008р. ОСОБА_3 перевищив обсяг виручки, який надавав право на застосування спрощеної системи оподаткування та дозволяв не реєструватись платником податку на додану вартість. Тобто з січня 2009р. на позивача поширюються вимоги Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями).

В порушення вимог п.п. 2.3.1, п. 2.3 ст. 2, п. 9.5, 9.6 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97 від 3.04.1997р. (із змінами та доповненнями) ОСОБА_3 не надано до ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведене та згідно п. 9.5, п. 9.6 ст. 9 та п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97 від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями), в звязку з ненаданням заяви у строки визначені законодавством, позивач несе відповідальність за не нарахування та несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97 від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями) визначено, що обєктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

В наслідок порушення вимог п.п. 2.3.1, п. 2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст.7, п. 9.5,п. 9.6 ст. 9, п. 10.1 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97 від 3.04.97р. (із змінами та доповненнями), за період з січня 2009 року по грудень 2010 року., ОСОБА_3 підлягає донарахуванню податок на додану вартість на загальну суму 165 935 грн., у т.ч. за березень 2009р. на суму 5 160 грн., червень 2009р. на суму 9 840 грн., вересень 2009р. на суму 18 000 грн., грудень 2009р. на суму 20 000 грн., за червень 2010р. на суму 43 699 грн., за вересень 2010р. на суму 34 560 грн., за грудень 2010р. на суму 34 676 грн.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобовязання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, зазначене тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобовязання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Таким чином, на виконання наведеної норми до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на добавлену вартість на суму 41 483,75 грн. (165 935 грн. х 25%).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкове-повідомлення рішення за №/0 від 10.03.2011р. про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 165 935 грн. та штрафних (фінансових) санкцій по цьому податку на суму 41 483,75 грн., за порушення ОСОБА_3 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. було винесено правомірно, відповідно до вимог податкового законодавства.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 відноситься до платників збору за забруднення навколишнього середовища та в порушення п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями) не надавав до ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області розрахунки зі збору за забруднення навколишнього природного середовища за 1 квартал 2008р. 2010р.

Відповідно до п.п. 14 п. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» №1251-ХІІ від 25.06.1991р., у перевіряємому періоді, збір за забруднення навколишнього природного середовища належав до загальнодержавних податків і зборів (обовязкових платежів).

Згідно п. 2 Інструкції про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, ДПА України №162/379 від 19.07.1999р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України №544/3837 від 09.08.1999р., платниками збору є субєкти господарювання незалежно від форм власності, громадяни, які здійснюють на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони викиди і скиди забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище та розміщення відходів. Пунктом 9 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №303 від 01.03.1999р. (із змінами та доповненнями) передбачено, що базовий податковий (звітний) період збору дорівнює календарному кварталу. Платники збору складають податкові розрахунки за формою, затвердженою центральним органом державної податкової служби, наростаючим підсумком за квартал, півріччя, 9 місяців та рік і подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби за місцем перебування платника збору на податковому обліку у разі здійснення викидів пересувними джерелами забруднення.

Підпунктом 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» №2181-ІІІ від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями) встановлено, що податкові декларації за базовий податковий період квартал подаються протягом 40 календарних днів, наступних за останнім днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Пунктом 120.1. ст. 120 Податкового кодексу України передбачено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобовязаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно письмового пояснення позивач у період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. транспортування матеріалу та виробів здійснювалось ним самостійно на транспортному засобі LEXUS RX 300, 2000 року випуску, який є власністю ОСОБА_4 У період з 01.01.2010р. по 31.03.2010р. діяльність не здійснювалась.

Враховуючи наведене, до ОСОБА_3 застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання звітності зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на суму 1 870 грн. (11 х 170).

Доводи позивача, що зазначені пояснення не можуть бути прийняті до уваги оскільки не містять повної інформації щодо періоду порушення та одержані незаконним шляхом не відповідають дійсності.

По-перше, в самому поясненні від 08.02.2011р. визначено період у який позивачем проводилась діяльність з використанням транспортного засобу.

По-друге, відповідно до п.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків фізичними особами, затвердженого наказом ДПА України №1003 від 24.12.2010р., у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень. У разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення. Як вбачається з матеріалів справи, пояснення ОСОБА_3 від 08.02.2011р. підтверджують наявність факту порушення порядку подання звітності зі збору за забруднення навколишнього природного середовища у період з 01.01.08р. по 31.12.2010р.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкове-повідомлення рішення за №/0 від 10.03.2011р. про визначення грошового зобовязання за штрафними (фінансовими) санкціями зі збору за забруднення навколишнього природного середовища на суму 1 870 грн. за порушення ОСОБА_3 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. було винесено правомірно, відповідно до вимог податкового законодавства.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за № /0 від 10.03.2011р. на суму 207 418,75грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 99 101,68грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 1870,00грн., у звязку з чим, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Одеської області про скасування податкових повідомлень-рішень за № /0 від 10.03.2011р. на суму 207 418,75грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 99 101,68грн., № /0 від 10.03.2011р. на суму 1870,00грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано «11»листопада 2011р.

Суддя Я.В. Балан

11 листопада 2011 року