Справа № 2а-8389/10/0470
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/29865/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргусуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2011
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013
у справі № 2а-8389/10/0470
за позовомсуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4
доПетропавлівської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області
провизнання протиправними дій та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Петропавлівської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, в якому просив визнати протиправними дії по проведенню Петропавлівською міжрайонною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області планової перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу та скасувати рішення Петропавлівської МДПІ про застосування фінансових санкцій №, № від 13.04.2010.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне:

- відповідачем проведено планову перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу у господарській одиниці, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, с.Лозове, вул.. Ленінська, 46, в якій здійснює підприємницьку діяльність позивач, за результатами якої складено акт перевірки №0230/0425/23/НОМЕР_1 від 31.03.2010;

- під час здійснення перевірки в магазині позивача продавець ОСОБА_5 відмовилась від отримання направлень на перевірку, про що свідчить акт відмови від отримання та підписання направлень на перевірку № 233 від 31.03.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

· п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» внаслідок не проведення розрахункової операції на суму покупки через РРО та не видання відповідного розрахункового документу на суму 172,50 грн.;

· п.6 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивачем не забезпечено зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом 3 років;

· п.8 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивачем встановлено на реалізацію товар без наявності цінника на товар;

· п.8 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки позивачем не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО на суму 146,03 грн.;

· п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2004 №6374, оскільки позивачем не забезпечено своєчасне оприбуткування в КОРО сум фактичних надходжень готівкових коштів на суму 954,85 грн. на підставі Z- звітів №1086-1099;

- підставі названого акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) рішення № НОМЕР_2 від 01.04.2010, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 2561,65 грн.;

2) рішення № НОМЕР_3 від 01.04.2010, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 4774,25 грн.;

- постановою Петропавлівського районного суду від 26.04.2010 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (яка набрала законної сили 06.05.2010) встановлено, що ОСОБА_5 (продавець) визнала вину щодо наявності порушень, встановлених під час перевірки позивача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що за встановлених обставин справи законні підстави для задоволення позову відсутні.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по проведенню планової перевірки суд касаційної інстанції зазначає, що, звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного суду України, в якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст.2, п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд касаційної інстанції вважає, що оскільки правові наслідки оскаржуваних дій відповідача за наявності результатів проведення перевірки (в даному випадку - рішень, якими позивачу визначено штрафні санкції та які оскаржуються позивачем в судовому порядку) є вичерпаними, а тому задоволення таких позовних вимог не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В частині позовних вимог про скасування рішень №, № від 13.04.2010, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 3 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки; двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки чи книги обліку розрахункових операцій, або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або використання незареєстрованих чи непрошнурованих книг обліку розрахункових операцій, або незберігання книг обліку розрахункових операцій чи розрахункових книжок протягом встановленого терміну.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів підприємницької діяльності, які не виставили цінники на товар, що продається (меню, прейскуранти або тарифи на послуги, що надаються), використовують цінники та прейскуранти, що містять ціни і тарифи в іноземній валюті або в інших одиницях, які не є гривнею, застосовується фінансова санкція у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожний невиставлений цінник на товар (меню, прейскурант або тариф на послугу) або виставлений цінник на товар (меню, прейскурант або тариф на послугу) в іноземній валюті чи в інших одиницях. Зазначені цінники та прейскуранти мають бути розміщені у спосіб, який не дозволятиме покупцям (у тому числі контролюючим особам) вилучати такі цінники та прейскуранти поза контролем осіб, уповноважених таким продавцем здійснювати нагляд за дотриманням норм цього Закону. За умисне вилучення працівником контролюючого органу цінника (прейскуранта) з метою неправомірного накладення на продавця адміністративного або іншого стягнення такий працівник притягається до відповідальності згідно з законом.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо наявності порушень позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: п.1 ст.3 названого Закону -внаслідок не проведення розрахункової операції на суму покупки через реєстратор розрахункових операцій та не видання відповідного розрахункового документу; п.6 ст.3 названого Закону - внаслідок не забезпечення зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій протягом 3 років; п.8 ст.3 названого Закону - внаслідок виставлення на реалізацію товару без наявності цінника на товар; п.13 ст.3 названого Закону - внаслідок не забезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО.

Згідно п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність абзацом третім ст.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Вищенаведена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 26 лютого 2013 року (справи №21-7а13, №21-35а13) та 1 квітня 2014 року (справа №21-54а14).

Враховуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абзацу третього статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Крім того, суд касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який відхилив доводи позивача про те, що оскільки адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами, тому застосування санкцій на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 не відповідає Конституції України. відносини щодо відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки не врегульовані Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», прийнятим у часі пізніше, ніж видано названий Указ Президента України. Між тим, на час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі правовідносини, тому доводи позивача про незаконність застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій на підставі названого Указу є безпідставними.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає правильними, не спростованим доводами касаційної скарги, висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності законних підстав для задоволення позову про визнання протиправними дій відповідача та скасування рішень про застосування фінансових санкцій за №, №, від 13.04.2010

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За встановлених судами обставин даної справи та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний