Справа № 826/6714/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 серпня 2015 року № 826/6714/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до Національного банку України

провизнання протиправною та скасування постанови
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2015 №17; прийняття рішення про поворот виконання постанови від 04.03.2015 №17 шляхом повернення позивачу з Державного бюджету України штрафу в сумі 3 971, 93 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем не було допущено порушень вимог чинного законодавства при стягнення комісійної винагороди в іноземній валюті за відображеною в оскарженій постанови операцією.

Відповідач - Національний банк України - заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України хвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Управлінням Національного банку України в Одеській області проведено планову виїзну перевірку філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Ізмаїл з питань дотримання вимог валютного законодавства за результатом якої складено акт від 06.02.2015 №18-034/816-04/БТ (далі акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» а саме: використання іноземної валюти на території України як засобу платежу без отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України при стягнення комісійної винагороди в іноземній валюті за операцією переказу коштів за доручення фізичної особи - резидента, а саме: філією 19.08.2014 за дорученням фізичної особи ОСОБА_1 за платіжним дорученням в іноземній валюті від 19.08.2014 №1 з метою повернення грошових коштів на вимогу іноземного банку (які 25.04.2014 були помилково зараховані на її поточний рахунок) з поточного рахунку було списано кошти в сумі 41 490 доларів США на рахунок «Транзитний рахунок за операціями з фізичними особами». У полі71 «Комісійні витрати» наведеного платіжного доручення зазначено «BEN» сплата комісійної винагороди за відправлення переказу за рахунок бенефіціара. Цього ж операційного дня іноземна валюта в сумі 41 186,18 доларів США (переказ зменшено на суму винагороди) списано на рахунок «Інша кредиторська заборгованість за операціями клієнта в банку» для здійснення переказу та утримано комісійну винагороду 3,82 долара США за використання засобів телекомунікаційного зв'язку SWIFT та 300 доларів США за проведення розрахунку зі списання безготівкових коштів через рахунки НОСТРО - кошти перераховано на рахунок «Позиція банку щодо іноземної валюти та банківських металів». Іноземна валюта частково була куплена на міжбанківському валютному ринку України 15.08.2014 у сумі 31 644 доларів США та 18.08.2014 у сумі 1 790 доларів США на підставі пп. «є» п. 1 глави 2 розділу ІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затверджених постановою Правління Національного банку України 10.08.2005 №281.

На підставі акту перевірки складно протоколи про порушення валютного законодавства від 18.02.2015 № 1, №2, №3.

Також, 04.03.2015 відповідачем прийнято постанову про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства №17 від 04.03.2015, якою за вказане вище порушення на позивача накладено штраф в сумі 3 971,93 грн.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

Пунктом 14 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі -Декрет) встановлено, що Національний банк України є головним органом валютного контролю.

Згідно з пунктом "г" частини 4 статті 5 Декрету використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України, потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до п. 1.5 глави 1 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій використання іноземної валюти на території України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 №483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що Національним банком України ПАТ «Державний ощадний банк України» видано генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 05.10.2011 № 2, яка надає право на здійснення валютних операцій, що зазначені у додатку до ліцензії, у тому числі неторговельні операції з валютними цінностями та ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одинці України.

Зазначені операції відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність" є банківськими та фінансовими послугами. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Стягнення комісії за здійснення переказу - це комісійна винагорода банку за надання послуг з переказу іноземної валюти за межі України за дорученням фізичної особи. Стягнення комісії за здійснення переказу є банківською операцією.

Отже, наявність генеральної ліцензії на право здійснення операцій з валютними цінностями не передбачає та не дає право позивачу використовувати іноземну валюту на території України як засіб платежу при наданні банківських та фінансових послуг.

Статтею 7 розділу II Декрету № 15-93 передбачено, що у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.

Нормативно-правовими актами Національного банку України не передбачено розрахунків в іноземній валюти у межах торговельного обороту між резидентами та нерезидентами на території України.

Згідно з пунктом 3.10 глави 3 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі - Положення) уповноважений банк зобов'язаний здійснити переказ коштів в іноземній валюті на всю суму зазначену в платіжному дорученні в іноземній валюті, якщо платник не зазначив, витрати на переказ коштів в іноземній валюті мають повністю або частково відшкодовуватись за рахунок бенефіціара.

Відповідно до пункту 2.1 Положення платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов'язково має містити певні реквізити, зокрема «комісійні».

Згідно з абзацом 19 п. 2.1 Положення у реквізиті «комісійні» зазначається порядок сплати комісійних витрат уповноваженого банку й інших банків за переказ коштів в іноземній валюті за рахунок платника (ОUR) або бенефіціара (BEN), або платника та бенефіціара (SНА), надається право уповноваженого банку утримувати комісійну винагороду без платіжного доручення платника.

З огляду на викладене, в даному випадку, а здійснюється відшкодування витрат уповноваженого банку за рахунок бенефіціара, у тому числі сплата комісійної винагороди.

Щодо посилання позивача на статтю 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 №15-93 (далі - Декрет), відповідно до якої у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 розділу І Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281 поточними торговельними операціями в іноземній валюті є розрахунки за експорт та імпорт товару без відстрочення платежу або з відстроченням, що відповідно до договору не перевищує строки, установлені законодавством України для здійснення таких розрахунків, а також розрахунки на території України між резидентами - суб'єктами господарювання за товар на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку.

Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження будь-яких відносин позивача з нерезидентом, валюта для здійснення операцій з переказу коштів купувалась позивачем на міжбанківському валютному ринку.

Відповідно до Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281 суб'єкти ринку мають право отримувати комісійну винагороду за здійснення торгівлі іноземною валютою виключно в гривнях.

Враховуючи, що стягнення позивачем комісійної винагороди за здійснення переказу в іноземній валюті є банківською операцією та відбувалось на території України, без отримання відповідної ліцензії, отже порушення позивачем п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету на думку суду є обґрунтованим.

Позивач не вказує на порушення відповідачем порядку проведення перевірки та прийняття оскарженої постанови, отже дотримання відповідачем порядку прийняття оскарженої постанови судом окремо не досліджується.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про правомірність прийняття постанови від 04.03.2015 №17, а тому позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 122, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур