Справа № 808/6620/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року Справа № 808/6620/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Нечипуренка О.М., за участю секретаря Петрусь Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1

до: Управління державної міграційної служби України в Ленінському районі м. Запоріжжя

треті особи: 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

про: визнання незаконною відмови та зобовязання вчинити певні дії, -

за участі представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

від третіх осіб - не прибули

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної міграційної служби України в Ленінському районі м. Запоріжжя про:

- визнання незаконною відмови у задоволенні заяви позивача про зняття з місця реєстрації проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3,

- зобов'язання відповідача зняти з реєстрації місця реєстрації проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, 1938 р.н, та ОСОБА_3, 1984 р.н

Ухвалою суду від 29.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 29.01.2015. Провадження у справі за клопотанням сторін зупинялось. Судове засідання призначено на 16.04.2015.

В судове засідання позивач не прибув. Направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представники відповідача та третіх осіб до суду не прибули. Про причини неявки суд не повідомили.

За правилами частин 1, 6 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За змістом ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі матеріалів.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

20.02.2014р. позивач та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_5 надав в заставу іпотекодержателю-позивачу нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 Запорізького МНО за реєстровим № 190.

Згідно п.2. договору іпотеки, квартира передається в іпотеку як забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошей, переданих за договором позики від 27.10.2013р.

Позику ОСОБА_5 у встановлений договором строк не повернув.

30.04.2014р. позивач на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного в порядку передбаченому п. 10.3.1. договору іпотеки, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Тобто, позивач набула право власності на нерухоме майно внаслідок застосування способу стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку".

Після стягнення предмету іпотеки, позивачу стало відомо що за цією адресою, у приміщенні, що належить їй на праві власності, проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

22.08.2014 позивачка звернулась до Управління державної міграційної служби України в Ленінському районі м. Запоріжжя з заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

До заяви позивачка надала копію паспорту та документів, що підтверджують право власності на спірне приміщення.

Відповідно до листа від 25.08.2014 №2313/432 позивачці було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки чинним законодавством не передбачено зняття з реєстрації за заявою власника житлового приміщення.

Не погодившись із таким рішенням відповідача позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України № 405/2011 від 06.04.2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, є Державна міграційна служба України.

Територіальні підрозділи УДМС України оформляють реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб згідно з положенням Закону України від 11 грудня № 1382-ІУ (із змінами, внесеними згідно із Законами: N 2756-VI ( 2756-17 ) від 02.12.2010, N 5088-УІ ( 5088-17 ) від 05.07.2012, N 5492-УІ ( 5492-17 ) від 20.11.2012 "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", та наказу МВС України від 22.11.2012 N 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за N 2109/22421 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів".

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", розділу III наказу МВС України № 1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного представника;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Як свідчать матеріали справи, позивачкою подана заява про зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2, громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі того факту, що вона є власником квартири.

У відповідності до приписів чинного законодавства, позивачка надала разом і з заявою необхідні документи.

Відмовляючи позивачці у задоволенні її заяви про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, відповідачем зазначено, що не передбачено зняття з реєстрації за заявою власника житлового приміщення, що протирічить приписам Конституції України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2

Власник майна відповідно до ст. 391 ЦК України може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були пов'язані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Стаття 405 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Разом з тим, у зв'язку з тим, що у спірному помешканні за адресою: АДРЕСА_2 вже безпідставно проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вона фактично позбавлена права проживати у вказаній квартирі та розпорядитись належним їй майном на власний розсуд відповідно Конституції України та чинного законодавства України.

Кожна особа відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, суд приходить до висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись вимогами ч. 2 ст. 11 КАС України, а також системного аналізу вищевказаних правових норм, суд зазначає, що в даному випадку відповідачами не дотримано вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги те, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачці у задоволенні заяви про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_2, а порушені права позивачки підлягають судовому захисту, суд дійшов висновку покласти на відповідача обов'язок вчинити відповідні дії згідно законодавства України щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Ленінському районі м. Запоріжжя щодо відмови у задоволенні заяви позивача про зняття з місця реєстрації проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Ленінському районі м. Запоріжжя зняти з реєстрації місця реєстрації проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, 1938 р.н, та ОСОБА_3, 1984 р.н

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (м. Запоріжжя, бул. Вінтера,36/2) судові витрати у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції

Суддя О.М. Нечипуренко