Справа № 810/2129/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2129/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ганечко О.М., Губської Л.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фермерського господарства "Лещенко" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі за адміністративним позовом фермерського господарства "Лещенко" до Головного управління Держземагентства у Київській області, ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів, визнання недійсним договору оренди,,

В С Т А Н О В И Л А :

Фермерське господарство "Лещенко" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсними наказу від 22.09.2014 № 5841/15-14 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 60,0000 га, яка знаходиться на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства; наказу від 03.11.2014 № 10-9118/15-14-сг про затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_2 в оренду на 21 рік земельної ділянки загальною площею 60,0000 га (кадастровий номер: НОМЕР_1), яка розташована на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства; договору оренди землі від 05.12.2014, укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 05.12.2014, укладеного між Головним управлінням Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 06.12.2014 провадження у справі закрито. Щодо решти позовних вимог - у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

При цьому, 18.08.2015 року через канцелярію суду позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з тим, що представник фермерського господарства "Лещенко" за станом здоров'я не може бути присутнім у судовому засіданні 18.08.2015 року.

Розглянувши вказане клопотання, колегія судді вважає його необґрунтованим, адже будь-яких доказів на підтвердження викладеного в клопотання про відкладення розгляду справи до суду надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку, відкладення розгляду справи, призведе до невиправданого порушення процесуальних строків розгляду справи, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити, чим не будуть порушені будь-які права позивача.

З огляду на зазначене, суд визнав можливим розглядати справу в даному судовому засіданні за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 5841/15-14, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 60,0000 га, яка знаходиться на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства.

За замовленням ОСОБА_2 державне підприємство "Київський інститут землеустрою" розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області. Проект землеустрою в установленому порядку був погоджений уповноваженими органами державної влади, зокрема, відділом Держземагенства у Миронівському районі у Київській області (висновок від 23.10.2014 № 212).

Також за замовленням ОСОБА_2 державне підприємство "Київський інститут землеустрою" розробило Технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, площею 60,0000 га, що надається в оренду гр. ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області.

Наказом від 03.11.2014 № 10-9118/15-14-сг Головне управлінням Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_2 в оренду на 21 рік земельну ділянку загальною площею 60,0000 га (кадастровий номер: НОМЕР_1), яка розташована на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства.

05 грудня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 60,0000 га, яка знаходиться на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області (кадастровий номер НОМЕР_1), строком на 21 рік.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Так, позивач оспорив накази, які є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власників вказаних земельних ділянок), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними наказами не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначені накази не стосуються його безпосередньо.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В даному випадку предметом позову є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї.

Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виник із земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21- 34а15.

Так, Верховний Суд України дійшов висновку, що «у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне».

Відповідно до вимог ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю з скасуванням оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно закриття провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 05.12.2014, укладеного між ГУ Держземагентства у Київській області та ОСОБА_2, в зв'язку з тим, що спір в цій частині не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Так, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні цивільних (господарських) договорів підсудні господарським судам (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України) або загальним судам (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України) в залежності від субєктного складу сторін такого спору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. ст. 157, 160, 195, 202, 205, 206, 211, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фермерського господарства "Лещенко" задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними наказу Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.09.2014 № 5841/15-14 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 60,0000 га, яка знаходиться на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства; наказу Головного управління Держземагентства у Київській області від 03.11.2014 № 10-9118/15-14-сг про затвердження документації із землеустрою та передачі ОСОБА_2 в оренду на 21 рік земельної ділянки загальною площею 60,0000 га (кадастровий номер: НОМЕР_1), яка розташована на території Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, для ведення фермерського господарства та ухвалити нову постанову, якою провадження по справі в цій частині позовних вимог - закрити.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Ганечко О.М.

Губська Л.В.