Справа № 2а-11109/11/1370
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2012 р. Справа № 140172/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду

в складі: головуючого судді: КУШНЕРИКА М.П.

суддів: БАГРІЯ В.М., СТАРУНСЬКОГО Д.М.

при секретарі: ПРУХНИЦЬКІЙ Н.Я.

з участю адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах Нурахмад ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2011р. по справі за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Нухрамад ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 про затримання і примусове видворення за межі території України,-

в с т а н о в и л а :

12.10.2011р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив затримати та примусово видворити громадянина ОСОБА_5 Нурахмада ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із неповнолітнім братом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2011р. позов задоволено.

Адвокат ОСОБА_1, який діє в інтересах Нурахмад ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 оскаржив дану постанову з підстав порушенням норм матеріального права, також не встановлені обставини, які мають значення для справи, а по відношенню до неповнолітнього не були дотримані правила представництва неповнолітніх осіб у судовому провадженні.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що у ст.32-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказано, що іноземець не може бути видворений або в інший спосіб примусово повернутий до країн, де він може зазнати катування, жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання.

Нурахмад ОСОБА_2 громадянин ОСОБА_5, таджик за етнічним походженням, проживав у провінції Фарах. За словами ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_2 стала жертвою зґвалтування, з боку родичів за те, що вийшла заміж всупереч їх волі. Через погрози життю дружині та їх дитині, сім'я ОСОБА_2 у липні цього року покинула ОСОБА_5.

Нурахмад ОСОБА_2 не зміг подати заяву про надання статусу біженця через те, що відділ міграційної служби у Львівській області як і інші підрозділи цієї служби в Україні не приймають заяв від шукачів притулку до завершення реорганізації на підставі Указу Президента України від 6.04.2011 року № 405/2011 «Питання Державної міграційної служби України». Також міграційні служби не приймають заяви через відсутність Правил розгляду заяв про визнання біженцем та або особою, яка потребує додаткового захисту, що мали бути затверджені на виконання нового закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року.

Суд першої інстанції при розгляді питання про видворення Нурахмада ОСОБА_2 не застосував положень ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що

розвинуті і виражені в рішеннях Європейського суду з прав людини чим порушив ч.2 ст.8 та ч.6 ст.9 КАС України, Також місцевий адміністративний суд не застосував положень ст. 32-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та не дав оцінки ситуації з правами людини в ОСОБА_5 на основі доступної інформації, що призвело до прийняття рішення про видворення відповідача в країну де він може стати жертвою катувань, жорстоких або таких, що принижують гідність, видів поводження.

ОСОБА_3 не досяг віку адміністративної процесуальної дієздатності і не міг самостійно здійснювати свої процесуальні права та обовязки. Нурахмад ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_3 і не міг бути його законним представником. Він також не був призначений піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3 відповідно до встановленого законодавством порядку. Таким чином, справа про затримання і примусове видворення ОСОБА_3 розглянута без участі його законного представника, що призвело до порушення його процесуальних прав.

Просить в частині затримання та примусового видворення громадянина ОСОБА_5 Нурахмада ОСОБА_2 скасувати постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині затримання та примусового видворення ОСОБА_3 скасувати постанову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2011 року о 01 год. 05 хв., прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Краковець» Мостиського прикордонного загону було затримано громадянина ОСОБА_5 Нурахмада ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із своїм неповнолітнім братом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 за спробу незаконного перетину державного кордону з України в ОСОБА_6 поза пунктом пропуску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Нурахмада ОСОБА_2 порушено вимоги ст.25 та ст.28 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відсутні дійсні документів для повернення на Батьківщину, родинні звязки, власне житло, постійне джерело для існування на території України, а також те, що разом із відповідачем знаходиться його неповнолітній брат та наявний намір незаконно потрапити до ОСОБА_6, наявні обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду з території України, а тому їх слід примусово видворити за межі території України.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідачі були затримані разом з іншими громадянами ОСОБА_5 при спробі незаконного перетину Державного кордону з ОСОБА_6 за межами пункту перетину кордону.

З пояснення Садеб Норзей (а.с.4) вбачається, що останній залишив ОСОБА_6 ОСОБА_5 саме в пошуках роботи в країнах Євросоюзу через важке матеріальне становище, а не з інших підстав.

Вищезазначене узгоджується з фактом затримання на державному кордоні з ОСОБА_6, що дає підстави суду вважати, що відповідачі перетинали територію України транзитом, з метою потрапити в країни Євросоюзу.

Дані обставини узгоджуються з висновком позивача про законність прийнятого рішення щодо затримання відповідачів та їх видворення.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що законними представниками особи віком до вісімнадцяти років являються один з батьків, усиновителів, дід чи баба, повнолітні брат чи сестра, або інша повнолітня особа, яка до прибуття в Україну добровільно чи в силу звичаю країни походження взяла на себе відповідальність за виховання дитини.

Доводи апелянта в іншій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196 ч.4, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах Нурахмад ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2011р. по справі №2а-11109/11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: М.П.КУШНЕРИК

Судді: В.М.БАГРІЙ

ОСОБА_7

Повний текст виготовлено 03.02.2012р.