Справа № 2-а-7608/11
Суддя: Кір'якова Н. П.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-7608/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2011 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Кірякової Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради про визнання неправомірною відмову у виплаті коштів у розмірах, встановлених законом та про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення за 2010 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого вказує, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І та інвалідом ІІ групи і у відповідності до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, однак в 2010 р. Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради (далі УПСЗН) виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно з вищевказаним законом не проводилось. Просить визнати дії УПСЗН про відмову йому у перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення неправомірними, зобовязати УПСЗН здійснити нарахування недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення згідно зі ст. 48 Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених ЗУ Про Державний бюджетна відповідний рік на момент нарахування компенсації. Просить суд стягнути на його користь суму допомоги за 2010р. в сумі 4400грн.

В судовому засіданні позивач не був присутній, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог, та про розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача УПСЗН надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника відповідача. Крім того направила до суду письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень вказувала на те, що згідно зі ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідам 2 групи передбачено право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Законом передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені кошториси і які розраховані згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня управління праці та соціального захисту населення, беруть бюджетні зобовязання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Позивачу були нараховані, але не виплачені кошти на оздоровлення за 2010р. в серпні у розмірі 120 грн., тобто у розмірах відповідно до постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 836 від 26 липня 1996 року та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 562 від 12 липня 2005 року. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Враховуючи вимоги позивача, письмові пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має ІІ групу інвалідності, що підтверджується посвідченнями серії А №409004, тому має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Так, статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення, яка

виплачується особам, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, зокрема інвалідам ІІ групи, у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Тобто, нормами спеціального Закону визначений розмір щорічної допомоги як величина, кратна розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на час здійснення виплати.

Всупереч нормам спеціального Закону розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в твердій грошовій сумі, в 2010р. в сумі 120 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого

самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у

спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України

визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки

громадянина.

Між тим, з моменту прийняття вказаної постанови № 836 від 26 липня 1996 року встановлені нею розміри щорічної допомоги залишалися незмінними до 2005 року, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом

законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні

посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та

законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на

підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до п.2 Указу Президента України Про єдиний державний реєстр нормативних актів від 27.06.1996р. стосовно преюдиції нормативних актів.

Таким чином, оскільки до 01 січня 2006 року правова норма про розмір щорічної допомоги на

оздоровлення, встановлена ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" була діючою, виходячи із загальних засад

пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору

підлягають застосуванню положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законів України Про Державний бюджет України на відповідний рік, а не Постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно зі ст. 71 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може

призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

За ст.53 ЗУ Про держаний бюджет України на 2010р.розмір мінімальної заробітної плати у період нарахування допомоги складав 888,00 грн.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що положеннями Закону України „Про

Державний бюджет України не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і

обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не

можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше

(додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

При ухваленні рішення по даній справі суд також враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щорічна одноразова допомога на оздоровлення для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є особами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є особами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний захист.

Наявність прогалини у законодавстві щодо відсутності механізму вирахування мінімальної заробітної плати на думку суду, не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання одноразової щорічної допомоги на оздоровлення, яка прямо передбачена законом.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання щорічної одноразової надбавки на оздоровлення основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Наділивши осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень таких осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Винісши Постанову № 562 від 12.05.07 р. Кабінет Міністрів України вийшов за межі своїх повноважень і зменшив розміри допомоги, які встановлені ст.48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, позов підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови перерахувати та виплатити недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення, то суд вважає, що позивач має на увазі бездіяльність відповідача, а саме: не нарахування йому щорічної одноразової допомоги на оздоровлення як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у встановлених законодавством розмірах.

Позивач звертався до відповідача з заявою про перерахунок щорічної одноразової надбавки на оздоровлення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до вимог Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиоднак отримав відмову, що підтверджується листом УПСЗН від 22.04.2011 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що слід визнати неправомірною відмову УПСЗН у перерахунку та виплаті позивачу одноразової щорічної допомоги на оздоровлення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита зобовязати УПСЗН здійснити нарахування позивачу недоплаченої щорічної допомогу на оздоровлення згідно зі ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив розмірі 5 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про державний бюджет України на 2010 рік- з 01 липня 888 гривень - 4440,00 грн. (888*5).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.162 КАСУ суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів, а тому суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути недоплачену суму разової грошової допомоги за 2010р. в розмірі 5 мінімальних зарплат в сумі 4440 грн.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь

держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92 Конституції України, ст. 17 п. 1 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, ст. 12 Європейської соціальної хартії 1996 року, ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 8, 9, 10, 11, 88, 159, 116, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради по відмові у виплаті ОСОБА_1 коштів на оздоровлення за 2010 рік, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради призначити ОСОБА_1, відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 (пяти) мінімальних заробітних плат, керуючись розміром мінімальної заробітної плати - 888 гривен.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської Ради за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 (пяти) мінімальних заробітних плат в сумі 4440 гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії постанови до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Жовтневий райсуд м. Маріуполя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.П.Кірякова 23.11.2011