Справа № 826/9252/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 серпня 2015 року № 826/9252/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Апарату Верховної Ради України
про стягнення одноразової грошової допомоги
Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач) з вимогами про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 14 196,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при звільненні відповідачем не дотримано положення ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та не виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. В якості безпідставності позовних вимог відповідач вказував про відсутність відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам. Також зазначав, що Апарат Верховної Ради України не є роботодавцем відносно позивача у зв'язку з чим у відповідача відсутні законні підстави для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі його тримісячної заробітної плати.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено по розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, з листопада 2007 року позивач зарахований на посаду помічника-консультанта народного депутата України Богословської І. Г.

Відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 19.12.2012 року № 5679 ОСОБА_1 на підставі подання народного депутата України Богословської І. Г. зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України Богословської І. Г.

Відповідно до Розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 22.12.2014 року № 8613 ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України Мельниченка В. В.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року № 7212 позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із достроковим припиненням повноважень народного депутата України.

В грудні 2014 року позивач звернувся до керівника Апарату Верховної Ради України Зайчука Валентина Олександровича з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень у зв'язку зі звільненням.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, листом від 28 січня 2015 року № 15/26-167 керівник Апарату Верховної Ради України повідомив позивача про те, що частиною шостою статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України", який діяв до 31.12.2014, передбачено, що у випадку звільнення помічника - консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата України відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Проте, через відсутність бюджетних призначень на оплату праці по головному розпоряднику бюджетних коштів - Апарат Верховної Ради України - не було можливості здійснити виплату одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає безпідставною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ, на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналіз викладеного свідчить, що на законодавчому рівні закріплено право помічника-консультанта народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі його тримісячної заробітної плати у випадку звільнення за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України про заробітну плату №9-1-15/1848 від 18.12.2014 місячна заробітна плата помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_1 у вересні 2014 року складала 3054,00 грн., у жовтні 3054,00 грн. та в листопаді 4 732,14 грн. Тобто одноразова грошова допомога при звільненні позивача з посади помічника-консультанта народного депутата України становить 10 840,14 грн. (3054+3054+4 732,14=10 840,14).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтованих підстав недотримання положень ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" в частині невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати помічника-консультанта народного депутата України у випадку звільнення за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У зв'язку з викладеним суд вважає за доцільне стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 10 840,14 грн.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем заявлена вимога про стягнення коштів у розмірі 14 196,42 грн., проте як вказувалось вище згідно довідки про зарплату № 9-1-15/1848 від 18.12.2014 розмір одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати становить саме 10 840,14 грн.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам в силу дії принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань або відсутність коштів для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це виплата помічнику-консультанта народного депутата України одноразової грошової допомоги у розмірі його тримісячної заробітної плати у випадку звільнення за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Крім того, як вказувалось вище та підтверджується матеріалами справи, позивач був прикріплений до Апарату Верховної Ради України для кадрового та фінансового обслуговування, що в свою чергу спростовує доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень чинного законодавства та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов частково.

2. Зобов'язати Апарат Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати в розмірі 10 840 (десять тисяч вісімсот сорок) грн.14 (чотирнадцять) коп.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда