Справа № 816/1639/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 р.Справа № 816/1639/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Водолажської Н.С. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" та Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015р. по справі №816/1639/15

за позовом Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода"

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Виробничий сільськогосподарський кооператив "Злагода", звернувся до суду із адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому з урахуванням уточнень у формі зведеної таблиці, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 року № в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 342067,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що оскільки приготування їжі для своїх працівників підпадає під сільськогосподарську діяльність ВСК "Злагода", а тому визначення відповідачем суми грошового зобов'язання є неправомірним. Крім того позивач зазначив, що проведення зачистки резервуарів було здійснено спеціалістом ОСОБА_1 та комісією, про що складено відповідні акти. При цьому, існування у даних документах недоліків не впливає на суть зазначеної операції та не спростовує факту знищення ПММ за участю компетентних осіб. Також, придбання легкового автомобіля Lada, послуги по антикорозійній обробці, встановлення центрального замка має безпосереднє відношення до господарської діяльності ВСК "Злагода". Крім того, використання придбаних у ТОВ "Сіньєр" паливно-мастильних матеріалів є необхідною умовою виробничого процесу у ВСК "Злагода", яке всю основну діяльність зосереджує у використанні машин та відповідного пального. Також, позивачем частково оскаржується сума податкових зобов'язань за штрафними санкціями у розмірі 25% по порушенням не включення до загальної декларації сум ПДВ викрадених паливно-мастильних матеріалів та не включення до спецдекларації сум ПДВ по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2, оскільки ВСК "Злагода" не допущено повторного порушення, що виключає застосування штрафної санкції у розмірі 50% від суми податкового зобов'язання.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 року № у частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ВСК "Злагода" просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року в частині відмови в задоволенні адміністративного позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної постанови в частині відмови в задоволенні позовних вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог лише в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн., та як наслідок, необґрунтовано відмовив в задоволенні решти заявлених позовних вимог.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про незаконність та необґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 06.05.2015 року № у частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу Полтавської ОДПІ, а судове рішення в частині задоволення позовних вимог - без змін.

Відповідач, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ВСК "Злагода" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на обліку як платник податків та зборів в Полтавській ОДПІ.

Співробітниками Полтавської ОДПІ у період з 02.03.2015 року по 14.04.2015 року проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 21.04.2015 року №129/22/03769706.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме, серед іншого:

- пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 209.6, пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у частині заниження підприємством податкових зобов'язань з податку на додану вартість (бюджетна декларація) на суму ПДВ 92770,00 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 209.7, статті 209 ПК України, підприємством завищено податкові зобов'язання з податку на додану вартість (спецдекларація) на загальну суму 61470,00 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України у частині заниження підприємством податкових зобов'язань з податку на додану вартість (спецдекларація) на суму ПДВ 6574,00 грн;

- підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 та пункту 198.4 статті 198 ПК України, встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 216602,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ,Полтавською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 381714,00 грн, у тому числі 254476,00 грн за основним платежем, 127238,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивач, не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Полтавської ОДПІ від 06.05.2015 року № у частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн. є незаконними та підлягають скасуванню. Натомість, в решті оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким що прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн., колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач у перевіряємий період придбавав у ТОВ "Сіньєр" на підставі договору від 04.08.2014 року №0408 паливно-мастильні матеріали, а саме: бензин А-76, А-92, А-95, дизельне паливо, абсорбент (компонент дизельного палива), масла та мастила.

Реальність здійснення господарської операції відповідачем не оскаржувалась.

Разом з тим, фактичною підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання, слугували висновки перевіряючих про те, що підприємством в порушення вимог п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209 ПК України включено до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість (скорочена) податкові накладні виписані на придбання абсорбенту (компоненту дизпалива) газоконденсатного, конденсату газового стабільного на загальну суму 196173,06 грн, та не підтверджено використання придбаного від ТОВ "Сіньєр" абсорбенту (компоненту дизпалива) газоконденсатного, конденсату газового стабільного (у кількості зазначеної відповідно податкових та видаткових накладних) у виробничому процесі сільськогосподарської продукції (обробіток ґрунту, збирання урожаю та інше), а отже не визнається компенсацією виробничих факторів.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками податкового органу, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 ст.14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно п.209.6 ст.209 ПК України, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Основні фонди - це частина засобів виробництва, які діють у процесі виробництва протягом тривалого періоду часу, зберігають при цьому впродовж усього періоду натурально-речовинну форму. До основних виробничих фондів належать ті основні фонди, які беруть участь у виробничому процесі безпосередньо або створюють умови для виробничого процесу.

Виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит, серед іншого, є товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції (п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України)

Згідно з пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291 бух галтерський облік палива і паливно-мастильних матеріалів на підприємствах ведеться на субрахунку 203 "Паливо" на якому обліковуються наяв ність та рух палива, що придбавається чи заготовляється для технологічних потреб виробництва, експлуатації транспортних засобів та з іншою метою.

За дебетом субрахунку 203 "Паливо" відображаються надходження палива і паливно-мастильних матеріалів на підпри ємство, за кредитом - витрачання на виробництво, відпускання (передачу) на сторону, уцінка тощо.

Підставою для запису за дебетом субрахунку 203 "Паливо" є первинні документи, за якими матеріально відповідальні особи оприбутковують або видають нафтопродукти.

Відпуск водіям паливно-мастиль них матеріалів проводиться з вимірюван ням відпущеної кількості палива в одини цях об'єму (літрах), мастил - в одиницях маси (кілограмах).

Видача палива і паливно-мастильних матеріалів для інших виробничих потреб здійснюється на підставі лімітно-забірних карток або за актом-вимогою.

Як було встановлено під час розгляду справи, позивачем на підтвердження факту використання придбаного від ТОВ "Сіньєр" абсорбенту (компоненту дизпалива) газоконденсатного, конденсату газового стабільного (у кількості зазначеної відповідно податкових та видаткових накладних) у виробничому процесі сільськогосподарської продукції (обробіток ґрунту, збирання урожаю та інше) надано відомості із субрахунку 203 "Паливо" на якому обліковуються наяв ність та рух палива, що придбавався у ТОВ "Сіньєр" для технологічних потреб виробництва, експлуатації транспортних засобів, докази наявних власних та орендованих транспортних засобів, акти списання паливно-мастильних матеріалів та копії лімітно-забірних карток.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про належне підтвердження позивачем факту використання придбаних у ТОВ "Сіньєр" паливно-мастильних матеріалів у виробничому процесі сільськогосподарської продукції (обробіток ґрунту, збирання урожаю та інше).

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість виявлених під час проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок незаконності визначення позивачу суми грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо незаконності та необґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 06.05.2015 року № у частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про обґрунтованість виявлених порушень є необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим, відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апелянта, відповідача у справі.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в іншій частині, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, позивачем також було включено до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість (скорочена) податкові накладні від 21.07.2014 року №52 на загальну суму 120000,00 грн, у тому числі ПДВ 20000,00 грн., виписану на придбання легкового автомобіля, та від 21.07.2014 року №53 на загальну суму 1580,00 грн, у тому числі ПДВ 430,00 грн., виписану на послуги по антикорозійній обробці автомобіля та встановлення центрального замка, на загальну суму ПДВ 20430,00 грн, у частині не використання придбаних основних фондів у виробництві сільськогосподарської продукції.

Зазначені податкові накладні включені до податкового кредиту Податкової декларації з ПДВ (скорочена) за звітний період - липень 2014 року.

Разом з тим, оскільки позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким чином придбаний автомобіль Lada, а також послуги по антикорозійній обробці автомобіля та встановлення центрального замка, були використані підприємством для виробництва сільськогосподарської продукції, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість виявлених під час перевірки порушень позивачем вимог п.п. 209.15.1 а) п. 209.15 ст. 209 ПК України.

Таким чином, нарахування позивачу суми грошового зобов'язання за вказане порушення є правомірним.

Також, за наслідком проведеної перевірки контролюючим органом встановлено розподілення сум податкових зобов'язань між загальною та скороченою деклараціями по наданим послугам, а саме обідів своїм працівникам, які включено до спеціальної декларації з ПДВ, у результаті чого підприємством до складу податкових зобов'язань податкової декларації з податку на додану вартість по розрахунках з бюджетом не включено суму ПДВ у розмірі 25521,00 грн.

Згідно форми №29-сг "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду" позивач не вирощує овочі для приготування обідів, а придбає їх у торгівельній мережі та відносить придбання до декларації з податку на додану вартість (загальна декларація).

Перевіряючи обґрунтованість вказаних дій, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 209.7. статті 209 ПК України, сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Із системного аналізу положень вказаної правової норми, колегія суддів дійшла висновку, що операції з надання обідів своїм працівникам сільськогосподарське підприємство має право відобразити у скороченій декларації з ПДВ за умови, що обіди виготовлено з власної сільськогосподарської продукції, продукти харчування, з яких виготовлено обіди, належать до груп 1-24, 4101, 102, 4103, 4301 УКТЗЕД, та якщо у свідоцтві про реєстрацію підприємства суб'єктом спеціального режиму оподаткування зазначено вид діяльності, який відповідає постачанню таких продуктів харчування.

У даному разі жодна із зазначених умов не виконується, у результаті цього підприємство повинно відображати вартість наданих обідів у загальній декларації з ПДВ.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. 187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п. 209.7 ст. 209 ПК України, та як наслідок, правомірності визначення суми грошового зобов'язання за вказане порушення.

Також, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено факт списання ПММ (дизпалива та бензину А-92) як непридатного до використання згідно актів на виконану зачистку резервуарів:

- акт від 03 листопада 2014 року №90/11/14 на виконану зачистку резервуара РГС-50 - склад ПММ ВСК "Злагода" с.Кірове, Полтавської обл., Полтавського р-ну. Комісія у складі представника нафтобази ВСК "Злагода" (об'єкта) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Відповідальна особа по зачистці ОСОБА_6 Провели огляд РГС-25 №1. ДП - Відповідає вимогам ДСТУ 1510-84 повністю. У ході виконання зачистки було зібрано 787 л не придатного до використання палива. Печатка та підпис ОСОБА_7

- акт від 03 листопада 2014 року №91/11/14 на виконану зачистку резервуара РГС-50 - склад ПММ СВК "Злагода" с.Кірове, Полтавської обл., Полтавського р-ну. Комісія у складі представника нафтобази (об'єкта) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Відповідальна особа по зачистці ОСОБА_6 Провели огляд РГС-25 №2. ДП Відповідає вимогам ДСТУ 1510-84 повністю. У ході виконання зачистки було зібрано 470 л непридатного до використання палива. Печатка та підпис ОСОБА_7

- акт від 03 листопада 2014 року №92/11/14 на виконану зачистку резервуара РГС-25 - склад ПММ СВК "Злагода" с.Кірове, Полтавської обл., Полтавського р-ну. Комісія у складі представника нафтобази (об'єкта) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Відповідальна особа по зачистці ОСОБА_6 Провели огляд РГС-25 №4. А-92 Відповідає вимогам ДСТУ 1510-84 повністю. У ході виконання зачистки було зібрано 1649 л непридатного до використання палива. Печатка та підпис ОСОБА_7

Податковим органом встановлено, що відповідно до бухгалтерського обліку по 203 рахунку платник списує дизпалива 289,4 кг по ціні 15,62 грн/1кг, у той час як ВСК "Злагода" під час зачистки резервуарів зібрано 1257 л, а бензину А-92 298,57 кг по ціні 17,00 грн/1кг, у той час як ВСК "Злагода" під час зачистки резервуарів зібрано бензину 1649 л.

Дані операції ВСК "Злагода" у податковому обліку не відобразив.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано договір на проведення зачистки резервуарів та досліджені під час перевірки акти на зачистку резервуарів. Крім того, позивачем не надано до перевірки аналіз хімічного складу залишків ПММ, що не дає можливості ідентифікувати непридатність ПММ, у той час як у Актах по зачистці резервуарів зазначено про те, що ДП відповідає вимогам ДСТУ 1510-84 повністю.

При цьому позивач, не заперечуючи проти достовірності інформації, зазначеної у Акті перевірки при дослідженні посадовими особами відповідача актів на виконану зачистку резервуарів, наполягає лише на відсутності у контролюючого органу компетенції для перевірки зазначених фактів та аналізу хімічного складу залишків паливно-мастильних матеріалів.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно наказу Державного комітету статистики України від 06.09.2000 року №293 "Про затвердження методики розрахунку викидів забруднюючих речовин у повітря автотранспортом, який використовується суб'єктами господарської діяльності та іншими юридичними особами всіх форм власності" із змінами та доповненнями для переведення об'ємних одиниць пального у вагові одиниці застосовуються такі коефіцієнти: для бензину-0,74 кг/л; для дизпалива-0,825 кг/л;

Д/п - 1257 л. х 0,825 = 1037,0 кг х 15,62 грн = 16197,94 грн, у тому числі ПДВ 2699,66 грн.

А-92 - 1649 л. х 0,74 = 1220,26 кг х 17,0 грн = 20744,42 грн, у тому числі ПДВ 3457,40 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки податкового органу про заниження позивачем кількості та вартості ПММ при їх списанні, а саме по дизпаливу на 747,6 кг по бензину А-92 на 921,69 кг.

Дані операції ВСК "Злагода" у податковому обліку не відобразив.

Згідно п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З метою застосування вказаних положень закону, податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі здійснення вказаних операцій база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Таким чином, оскільки позивачем здійснюється операція зі списання товарно-матеріальних цінностей (у тому числі зіпсованих), то вони вже не можуть бути використані у межах господарської діяльності такого платника.

Приймаючи до уваги, що під час придбання товарно-матеріальних цінностей (у тому числі зіпсованих) суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, то платник податку повинен у податковому періоді, у якому відбувається їх списання, здійснити нарахування податкових зобов'язань з ПДВ за основною ставкою виходячи з вартості придбання таких товарно-матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість виявлених під час перевірки порушень позивачем вимог пункту 189.1. статті 189, пункту 198.5. статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 6157,00 грн, у тому числі за листопад 2014 року у сумі ПДВ 6157,00 грн.

Таким чином, нарахування позивачу суми грошового зобов'язання за вказане порушення є правомірним.

Доводи апеляційної скарги позивача з приводу відсутності в його діях вищевказаних порушень, та як наслідок, неправомірність нарахування в цій частині суми грошового зобов'язання на підставі оскаржуваного податкового повідомлення рішення колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав та такими, що не спростовуються висновків суду.

Перевіряючи обґрунтованість застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно пункту 123.1 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що Полтавською ОДПІ повторно протягом 1095 днів визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, попереднє податкове повідомлення-рішення від 29.03.2015 року № позивачем не оскаржувалося та сума зобов'язань сплачена.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у подвійному розмірі.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим, відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, будучі суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правовірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 06.05.2015 року № у частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем 196173,06 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 98086,53 грн.

Натомість позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в іншій частині.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015р. по справі №816/1639/15 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів, позивача та відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" та Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2015р. по справі №816/1639/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Водолажська Н.С. Калиновський В.А.

Повний текст ухвали виготовлений 19.08.2015 р.