Справа № 804/5664/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 р. Справа № 804/5664/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти задоволення даного адміністративного позову заперечував, пояснивши, що висновки перевірки є правомірними, в ході перевірки була встановлена нереальність проведених господарських операцій, юридична дефектність первинних документів, а винесене податкове повідомлення-рішення є правомірним.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Діктон» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період червень, липень 2014 року.
В ході проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що ТОВ «Діктон» порушено вимоги ст.185, ст.188, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «Діктон» було завищено податковий кредит по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) на суму 3816974,00 грн., в тому числі за червень 2014 року сума ПДВ у розмірі 3 079 800,00 грн., липень 2014 року сума ПДВ у розмірі 737173,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 3816974,00 грн., у томі числі червень 2014 року сума ПДВ у розмірі 3079800,00 грн., липень 2014 року сума ПДВ у розмірі 737173,00 грн.; ч.5 ст.203, ч.1, 2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Діктон» при придбанні та наступному продажу послуг, «нереальність» проведених господарських операцій між ТОВ «Діктон» з контрагентами постачальниками, здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб; пункти 185.1 ст.185, п.186.2 ст.186, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.
Такі висновки та хід проведеної перевірки були зафіксовані в акті перевірки від 27.10.2014 року №2956/04-61-22-3/34563078.
Позивачем, згідно статті 86 Податкового кодексу України, були наданні податковому органу свої заперечення на Акт перевірки за вих. №125 від 05.11.2014 року. При цьому додаткові документи до заперечень додані не були.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі такого висновку спірного акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне
Згідно із Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства від 22.12.2010 року за №984 Акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункти 4-6 Порядку №984 від 22.12.2010 року).
В ході проведеної перевірки відповідачем було встановлено, що ТОВ «Діктон» (покупець) уклало з ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес» (постачальники) типові договори поставки нафтопродуктів: №01/06-10П від 01.06.2014 року, №20/06-6П від 20.06.2014 року та від 01.07.2014 року №ДГ-0107-11. Згідно з умовами договорів постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити нафтопродукти (товар).
Контрагенти зобовязуються передати Покупцю нафтопродукти за умови оформлення відповідних актів прийому-передачі або інших документів, які є невідємною частиною договору, забезпечити якість нафтопродуктів, що поставляються, згідно з показниками діючих ДСТУ та технічних умов.
Відповідно до пунктів 4.2 укладених договорів товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до договору, на умовах EXW резервуари нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (Інкотермс-2010).
Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю, згідно Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпалива та енергетики, Мінекономіки, Мін транспорту і звязку, Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 року (п.6.1. Договору).
За умовами договорів ТОВ «Діктон» отримало паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ (код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_1), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО виду ІІ класу С (код товару згідно УКТЗЕД НОМЕР_2), бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D (код товару згідно з УКТЗЕД НОМЕР_3) на загальну суму 30524393,93 грн., в тому числі ПДВ 5087298,99 грн.. Суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, включено до податкового кредиту червня 2014 року в сумі 4350225,53грн. та липня 2014 року в сумі 737173,46 грн..
Позивачем в підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Талис Плюс» до перевірки надано: Договір від 01.06.2014 року (специфікація), повідомлення від 01.06.2014 року №19/06-ТП (про доставку нафтопродуктів та перехід права власності), Акт прийому-передачі від 30.06.2014 року, податкова накладна від 30.06.2014 року, платіжні доручення, в тому числі Договір від 20.06.2014 року №20/06-6П, додаткова угода від 20.06.2014 року (специфікація), повідомлення від 20.06.2014 року (про доставку нафтопродуктів та перехід права власності), Акт прийому-передачі від 30.06.2014 року, податкова накладна від 30.06.2014 року, додаткова угода від 01.10.2014 року про відстрочення оплати до 30.06.2015 року, платіжні доручення.
Позивачем в підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Антарес» до перевірки надано: Договір від 01.07.2014 року №ДГ-0107-11, Додаткова угода від 01.07.2014 року (про доставку нафтопродуктів та перехід права власності), Акт прийому-передачі від 31.07.2014 року, податкова накладна від 31.07.2014 року, Додаткова угода про відстрочення оплати від 31.07.2015 року, платіжні доручення.
Також, позивачем було надано до перевірки договір зберігання №1608/10 від 16.08.2010 року, укладений між ТОВ «Діктон» та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (зберігач), відповідно до якого зберігач зобовязувався прийняти та зберігати нафтопродукти та інші ТМЦ, які передаються позивачем і повернути їх позивачу за першою вимогою. А зберігач в свою чергу зобовязується забезпечувати схоронність ТМЦ з дотриманням якості, якій вони відповідали при прийнятті на зберігання, своєчасно проводити відпуск відповідно до заявок позивача. Позивач зобовязаний був передати на зберігання ТМЦ належної якості, забрати у зберігача ТМЦ після закінчення строку дії договору, своєчасно та в повному обсязі вносити плату за зберігання ТМЦ. Оплата послуг здійснюється щомісячно в безготівковому порядку на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг) на протязі 10 банківських днів з моменту підписання актів.
Відповідно до наданих повідомлень від 01.06.2014 року, 20.06.2014 року (ТОВ «Талис Плюс») та від 01.07.2014 року (ТОВ «Антарес»), перехід права власності на нафтопродукти (обумовлені додатковими угодами до договорів) від Контрагентів до позивача відбувся 01.06.2014 року, 20.06.2014 року та 01.07.2014 року відповідно. З рахуванням умов договорів, Контрагенти поставили нафтопродукти до резервуарів Зберігача.
На підтвердження прийняття від контрагентів нафтопродуктів протягом червня-липня 2014 року були надані зазначені вище акти приймання-передачі, а саме: від 30.06.2014 року (два Акти) та від 31.07.2014 року. Однак, як було встановлено відповідачем за результатами проведеної перевірки, це не узгоджується з фактами здійсненої у повному обсязі поставки нафтопродуктів до нафтобаз зберігача 01.06.2014 року, 20.06.2014 року, 01.07.2014 року та переходу права власності на ТМЦ від контрагентів до позивача 01.06.2014 року, 20.06.2014 року та 01.07.2014 року відповідно до повідомлень.
Водночас в ході перевірки встановлено, що позивачем не було надано будь-яких доказів передання на зберігання до зберігача нафтопродуктів, отриманих від контрагентів актів прийому-передання на відповідальне зберігання, розпоряджень на прийняття нафтопродуктів від контрагента. Не було надано актів виконаних робіт/наданих послуг відповідального зберігання, виставлених рахунків за відповідальне зберігання, платіжних доручень на оплату послуг відповідального зберігання тощо, а надані лише податкові накладні.
Позивачем було надано податкові накладні від 30.06.2014 року (дві від ТОВ «Таліс Плюс») та від 31.07.2014 року (одна від ТОВ «Антарес»), акти приймання-передавання від 30.06.2014 року (два від ТОВ «Таліс Плюс») та від 31.07.2014 року (одна від ТОВ «Антарес»). В той час, коли, такі мають бути виписані під час фактичного передання товару від контрагентів до нафтобаз зберігача 01.06.2014 року, 20.06.2014 року, 01.07.2014 року відповідно.
Отже, надані акти приймання-передавання не узгоджуються з повідомленнями про поставку товару та перехід права власності, не фіксують здійснені господарські операції (факти поставки нафтопродуктів) та за змістом відповідають зведеним обліковим документам. Моментом відвантаження нафтопродуктів є згідно повідомлень 01.06.2014 року, 20.06.2014 року, 01.07.2014 року відповідно, а не 30.06.2014 року, 31.07.2014 року як це вбачається з даних наданих податкових накладних, актів приймання-передавання.
Крім того, в ході проведеної перевірки податковим органом була встановлена відсутність факту перевезення нафтопродуктів за укладеними договорами перевезення між ТОВ «Днепротрансойл» та ПАТ «Нафтопродукт». Надані позивачем реєстр ТТН за період з 01.06.2014 року по 06.07.2014 року, рахунки-фактури, акти виконаних робіт, податкові накладні не підтверджують поставку нафтопродуктів від контрагентів, а також використання цих нафтопродуктів у власній господарській діяльності. Вказані документи підтверджують здійснення поставки ТМЦ, що належать ТОВ «Діктон», від ПАТ «Дніпронафтопродукт» до АЗС. За даними реєстру ТТН у липні 2014 року останню поставку нафтопродуктів, придбаних у контрагентів на АЗС було здійснено 07.07.2014 року, в той час коли акт приймання-передавання датується 31.07.2014 року.
Позивачем не було надано доказів виконання покупцем вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпалива та енергетики, Мінекономіки, Мінтранспорту і звязку, Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 року (далі Інструкція), що обумовлено умовами договорів поставки, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.
Тобто, законодавством встановлено особливий порядок транспортування, зберігання та передачі нафтопродуктів, а тому, вбачається очевидною необхідність оформлення відповідних документів.
Позивачем не було доведено надходження нафтопродуктів від контрагента будь-яким видом транспорту та виконання вимог щодо приймання нафтопродуктів за якістю та кількістю. Адже за умовами договорів було передбачено, що позивач здійснює приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю згідно з Інструкцією. Також в ході перевірки відповідачем було встановлено, що позивач не надав доказів проведення приймально-здавальних випробувань нафтопродуктів при їх отриманні від контрагента, що є обовязковим відповідно до вимог Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України від 04.06.2007 року №271/121. Так, приймально-здавальні випробування здійснюються під час приймання-здавання нафтопродуктів із транспортних засобів та під час відпуску нафтопродуктів до відправлення транспортних засобів. Та за умовами п.4.3 договору №3239, зберігач має право змішувати переданий на зберігання товар однакового роду та однакової якості, що є неможливим без виконання приймально-здавальних випробувань.
Крім того, до перевірки ТОВ «Діктон» надало паспорти якості на нафтопродукти, що датуються 06.07.2014 року, 01.07.2014 року, 01.06.2014 року, при цьому паспорти якості від 06.07.2014 року, були виписані вже після того як відбулась поставка ТМЦ за даними повідомлень про поставку, а кількість пального згідно інших паспортів якості не узгоджується із загальною кількістю поставленого товару. Адже паспорти якості виписуються на кожну окрему партію відвантаженого товару, однак за даними повідомлень, відвантаження нафтопродуктів здійснювалась тричі, а згідно реєстру ТТН протягом червня липня 2014 року (більше 200 окремих відвантажень).
В тому числі, податковим органом зазначено, що контрагенти позивача не могли здійснювати господарську діяльність із продажу нафтопродуктів, що підтверджується Актами перевірок податкових органів, в яких знаходяться на обліку ТОВ «Талис Плюс», ТОВ «Антарес».
Так, відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України від 06.01.2003 р., №436-IV підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
При цьому відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України під господарською діяльністю розуміють, діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)
Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України).
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При цьому, згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, під час розгляду справи, судом не встановлено фактичного здійснення господарської операції, обумовлених укладеними з Контрагентами договорами, таким чином відповідачем було правомірно винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Суд зазначає, що оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного аналізу правовідносин, з урахуванням їх особливостей та характеру виконання, тому у задоволенні даного адміністративного позову необхідно відмовити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється згідно ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено згідно з ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1