Справа № 812/728/15
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/728/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Ждановій Г.Є,,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Лисичанського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги у сумі 5927,60грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Лисичанського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги у сумі 5927,60грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Лисичанському міському центрі зайнятості як безробітний з 05.12.2014 по 30.03.2015.

05.12.2014 на підставі заяви відповідача йому було надано статус безробітного та з 12.12.2014 призначена допомога по безробіттю.

В ході розслідування страхових випадків згідно обміну даними з ПФУ виявлений факт наявності діючої угоди цивільно-правового характеру між ОСОБА_2 та КП «Донецький центр підготовки персоналу», в період перебування на обліку в центрі зайнятості. В ході подальшого розслідування було направлено запит до КП «Донецький центр підготовки персоналу» за №8/05-451 від 04.03.2015, відповідь Лисичанським МЦЗ не отримана.

21.04.2015 позивач направив до Артемівського МЦЗ лист з проханням здійснити перевірку періоду перебування у трудових відносинах безробітного ОСОБА_2 з КП «Донецький центр підготовки персоналу».

За результатами проведення розслідування страхового випадку Артемівським центром зайнятості було складено акт №124 від 04.06.2015.

Згідно відповіді між КП «Донецький центр підготовки персоналу» та ОСОБА_2 було укладено договір цивільно-правового характеру від 09.01.2014 (термін договору з 09.01.2014 по 31.12.2014), нараховано дохід у квітні 2014. У звязку з чим, в період перебування на обліку в Лисичанському МЦЗ, ОСОБА_2 відносився до зайнятого населення та не мав права на отримання допомоги по безробіттю.

Оскільки відповідач не повідомив про факт працевлаштування в період з 05.12.2014 по 30.03.2015 до КП «Донецький центр підготовки персоналу», позивачем 22.06.2015 прийнято рішення про повернення ОСОБА_2 незаконно отриманої допомоги по безробіттю (наказ №97 від 22.06.2015).

Розмір отриманої допомоги за вказаний період складає 5927,60грн.

22.06.2015 відповідачу був направлений лист про добровільне повернення коштів, лист ним отримано 27.06.2015, станом на 20.07.2015 вказана сума добровільно не сплачена.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі 5927,60грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення. Також зазначив, що він за основним місцем роботи був звільнений 01.10.2014. Дійсно, між ним та КП «Донецький центр підготовки персоналу» був укладений 09.01.2014, проте останній раз за вказаним договором він отримав винагороду у розмірі 60грн. ще в квітні 2014 року. Однак в подальшому розпочалася антитерористична операція на території м. Донецька та Донецької області, у звязку з чим він виїхав з непідконтрольної Україною території. З 14 липня 2014 року проживає в м. Лисичанську та з 03.11.2014 взятий на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. У звязку з чим жодних доходів від КП «Донецький центр підготовки персоналу», починаючи з травня 2014 року не отримував, а тому не може відноситись до зайнятого населення. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні вимог позивачу.

Заслухав пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2014 ОСОБА_2 звернувся до Лисичанського міського центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного (а.с.6,7).

На підставі вказаної заяви наказом Лисичанського МЦЗ від 11.12.2014 №НТ141211 відповідачу надано статус безробітного, а наказом від 12.12.2014 №НТ141212 йому з 12.12.2014 призначена та розпочата виплата допомоги по безробіттю (а.с.5).

Наказом Лисичанського МЦЗ від 30.03.2015 №НТ150330 ОСОБА_2 припинена виплата допомоги по безробіттю у звязку з поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ відповідно до пп.10 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також припинена реєстрація безробітного у звязку з поданням ним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 17 пп.1 п.37 Порядку (а.с.5, 5-зворот).

З грудня 2014 по березень 2015 відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у розмірі 5927,60грн. (а.с.13).

Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» відносно ОСОБА_2 Артемівським міським центром зайнятості, згідно доручення від Лисичанського міського центру зайнятості, було встановлено, що між відповідачем та КП «Донецький центр підготовки персоналу» 09.01.2014 було укладено договір цивільно-правового характеру, строк дії договору з 09.01.2014 по 31.12.2014. Грошова винагорода згідно акту виконаних робіт нарахована у квітні 2014 року (а.с.8-12).

Вказані обставини дійсно свідчать про те, що під час набуття статусу безробітного між ОСОБА_2 та КП «Донецький центр підготовки персоналу» продовжував діяти договір цивільно-правового характеру від 09.01.2014. Однак, суд приходить до висновку про те, що, попри існування вказаного договору, відповідача неможливо віднести до категорії зайнятого населення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року №803-XII (далі - Закон), безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч.1 ст.4 вказаного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно вказаних норм Закону обовязковою умовою для віднесення особи до категорії зайнятого населення окрім роботи потрібно отримувати ще й доходи від такої роботи.

Судом встановлено, що 09.01.2014 ОСОБА_2 уклав цивільно-правовий договір на надання послуг з КП «Донецький центр підготовки персоналу». Термін дії даного договору з 09.01.2014 по 31.12.2014 (а.с.11).

Заробітна плата згідно акту виконаних робіт нарахована за квітень 2014 року. Заробітна плата з травня 2014 року по 31 грудня 2014 не нараховувалась, оскільки послуг з навчання фактично не проводилось. Вказані обставини підтверджуються відповіддю КП «Донецький центр підготовки персоналу» №121 від 02.06.2015 (а.с.10).

Починаючи з 14.04.2014 року до теперішнього часу на території м. Донецька та Донецької області проводиться антитерористична операція. Вказані обставини є загальновідомими, а тому згідно ч.2 ст.72 КАС України не потребують доказуванню.

ОСОБА_2 на час укладення вказаного цивільно-правового договору та початку антитерористичної операції проживав у м. Донецьку.

Однак, починаючи з 14 липня 2014 року, відповідач переїхав до м. Лисичанська, що підтверджується довідкою від 03/11/2014 №924000072 та з 03.11.2014 взятий на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.23).

За основним місцем роботи в КП «Служба єдиного замовника» Ворошиловського району м. Донецька відповідач звільнений 01.10.2014, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2, оригінал якої був оглянутий судом в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 правомірно отримував допомогу по безробіттю в Лисичанському МЦЗ, оскільки, починаючи з 01.10.2014, відповідач не відноситься до категорії зайнятого населення. Існування договору цивільно-правового характеру на час набуття ОСОБА_2 статуту безробітного в Лисичанському МЦЗ не впливає на цей статус, оскільки, починаючи з травня 2014 року по 31.12.2014, відповідач не надавав послуг по вказаному договору та не отримував дохід. У звязку з чим, його неможливо віднести до категорії зайнятого населення відповідно до ст.4 вказаного Закону.

Позиція позивача, що існування вказаного договору позбавляє права відповідача на отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю є безпідставною, оскільки поняття зайнятого населення в силу приписів ч.1 ст.4 Закону безпосередньо повязано з фактом отримання доходу. В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2, починаючи з травня 2014 року по 31.12.2014 від КП «Донецький центр підготовки персоналу», доходу не отримував, а тому до нього не можуть бути застосовані наслідки передбачені пп.1 п.5.5. Положення "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №307 від 20.11.2000 року (що діяв на час виникненних правовідносин).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги Лисичанського МЦЗ є необґрунтованими, у звязку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст.94 КАС України судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст.69-72,94,160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Лисичанському міському центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення суми незаконно отриманої допомоги у сумі 5927,60грн. відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 21 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_3