Справа № 808/6218/13-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2015 р. м. Київ К/800/51876/14

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Маринчак Н.Є.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - Управління Міндоходів)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2013

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014

у справі № 808/6218/13-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Конка-оріхів" (далі - Товариство)

до Управління Міндоходів

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправним та скасування рішення Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Одеській області (правонаступником якого є Управління Міндоходів) від 28.05.2013 № 150220, згідно з яким Товариство притягнуто до відповідальності у вигляді 152 701,56 грн. штрафних санкцій за порушення порядку маркування акцизними марками алкогольної продукції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2013 позов задоволено. Назване судове рішення мотивовано тим, що пропуск спірної імпортованої алкогольної продукції на митну територію України митним органом є свідченням її належного маркування марками акцизного збору встановленого зразка, тоді як під час фактичної перевірки Товариства відповідачем не досліджувалися технологічні інструкції з виробництва відповідної алкогольної продукції для встановлення дати завершення її виробництва.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін з тих самих підстав.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з касаційною скаргою Управління Міндоходів, в якій воно просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у позові. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що невідповідність дати виробництва алкогольного напою даті випуску марки акцизного збору виключає правомірність висновку судів про належне маркування спірної алкогольної продукції. Також скаржник наголошує на неспроможності посилань позивача та технологічні етапи виробництва продукції на обґрунтування розглядуваної невідповідності, позаяк

оформлення продукції (що включає й наклеювання марки акцизного збору) є у будь-якому разі завершальним етапом її технологічного виробництва; зазначає про те, що виготовлення окремих алкогольних напоїв (як-от - горілки) не передбачає такої стадії виробництва, як їх витримка; наводить приклади виявлених перевіркою випадків одержання позивачем марок акцизного збору після закінчення терміну придатності алкогольного виробу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що 18.04.2013 відповідачем було проведено фактичну перевірку належного Товариству магазину «Вина Мира» з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

Перевіркою виявлено наявність у позивача на зберіганні алкогольних напоїв іноземного виробництва, обклеєних марками акцизного збору з датою виготовлення більш пізньою, ніж дата виробництва цих напоїв, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 152 701,56 грн. згідно з оспорюваним рішенням.

В силу вимог абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 226.2 статті 226 Податкового кодексу України (далі - ПК) передбачено, що наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

За змістом пункту 226.9 цієї ж статті ПК вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції (абзац другий).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Положення).

Пунктом 16 Положення передбачено, що покупець марок веде їх облік за видами і забезпечує схоронність.

У разі ввезення покупцем марок (імпортером) на територію України за контрактом (договором) про постачання алкогольних напоїв і тютюнових виробів кількома партіями працівник Державної податкової служби робить у такому контракті (договорі) відмітки про кількість виданих марок із зазначенням дати їх видачі (пункт 17 Положення).

В силу вимог пункту 18 Положення придбані марки передаються покупцями марок (імпортерами) іноземним виробникам для маркування імпортованих алкогольних напоїв і тютюнових виробів у процесі їх виробництва.

Марки, які не були використані для маркування виготовленої продукції повертаються їх продавцеві в порядку, встановленому Положенням.

Аналізовані приписи чинного законодавства свідчать на користь висновку про те, що умовою належного маркування алкогольної продукції є не лише наявність акцизної марки, а й відповідність марки товару конкретної партії, для якого така марка була придбана. При цьому законодавчо визначена хронологічна послідовність наклеювання акцизної марки на алкогольні напої передбачає виготовлення та продаж останньої імпортерові з подальшою передачею виробникові до закінчення виробництва відповідного алкогольного напою.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди попередніх інстанцій послалися на некоректне співставлення відповідачем дати розливу напою у пляшки з датою виробництва алкогольного напою, позаяк технологічний процес виробництва алкогольної продукції в залежності від виду такої продукції та місця її виробництва може включати наступну після розливу стадію витримки.

Втім за відсутності установлених конкретних видів неналежним чином маркованої алкогольної продукції та технологічних інструкцій з її виробництва наведений висновок судів має характер припущення та не може бути покладений в основу судового рішення.

У ході розгляду справи відповідач заявляв клопотання про витребування необхідних доказів (технологічних інструкцій на виробництво усіх видів алкогольних напоїв, вказаних у додатках до акта перевірки). Втім суд першої інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, пославшись на те, що відповідні документи під час перевірки відповідачем не досліджувалися.

Слід зазначити, що адміністративний суд при вирішенні адміністративного суду не обмежений лише тими матеріалами, які були предметом дослідження під час перевірки.

Реалізуючи такий принцип адміністративного судочинства, як офіційне з'ясування усіх обставин справи, адміністративний суд не повинен обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а має здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

У даному ж разі суд першої інстанції не витребував та не дослідив необхідні докази для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі, помилково поклавши в основу судового рішення припущення, тоді як викладені у судовому рішенні висновки мають бути категоричними та містити єдиний правильний варіант поведінки учасників спірних правовідносин, виключаючи альтернативність.

Не можна визнати беззаперечним доказом дотримання Товариством наведених умов маркування імпортованої алкогольної продукції й факт її пропуску на митну територію України у вільний обіг митним органом. Адже основним завданням митного контролю є саме контроль за дотримання декларантом законодавства з питань митної справи; процедура митного контролю не виключає виявлення іншими контролюючими органами у межах їх повноважень допущених імпортером правопорушень іншого законодавства.

Таким чином, ухилення судами від перевірки та надання правової оцінки доводам відповідача, якими вона мотивує порушення Товариством правил маркування алкогольної продукції, а також від встановлення усіх обставин, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів як з власної ініціативи, так і за клопотанням сторін, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід встановити конкретні види алкогольної продукції, маркування якої, за висновком відповідача, здійснено з порушенням чинного законодавства; дослідити технологічні інструкції з виготовлення відповідних видів алкогольної продукції; однозначно з'ясувати причини невідповідності дати виготовлення акцизної марки датам виробництва відповідних алкогольних виробів; перевірити доводи Управління Міндоходів щодо наявності фактів маркування марками акцизного збору алкогольних виробів, по яких збіг термін зберігання, та на підставі цього дійти категоричних висновків щодо поведінки Товариства у спірних правовідносинах і постановити законне, вмотивоване та об'єктивне рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 у справі № 808/6218/13-а скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
Н.Є. Маринчак