Справа № 9327/12/2070
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 серпня 2015 р. №2а- 9327/12/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Лук'яненко М.О.,

суддів - Кучми Ю.В., Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання Звягіна Я.І.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Великобурлуцький сироробний завод" до Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд: скасувати податкові повідомлення - рішення: від 01.08.2012 року №, №, №, №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення рішення ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки відповідача, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обовязок по оплаті грошового зобовязання на користь Державного бюджету України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги і доводи заявленого позову, просила прийняти рішення про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, позиція, яких повністю збігається з викладеною в судовому засіданні, де зазначив, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного контролюючого органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки, в акті зафіксовані порушення вимог Податкового кодексу України, за що позивачу визначені відповідні податкові зобовязання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку публічного акціонерного товариства "Великобурлуцький сироробний завод" (код 05507436) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року, результати якої оформлені актом №220/22-05507436 від 20.07.2012 року, яким зафіксовано порушення: пп. 14.136 п.14.1 ст.14, п.138.1 ст.138, п.138.4,138.6-138.9, пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся на 297380 грн.; пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1 ст.138, п.138.4,138.6-138.9 пп.138.10.2.-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 28679368,00 грн.; п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України; п.160.1-160.2 ст.160 Податкового кодексу України внаслідок чого підприємством не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів нерезидентів із джерел походження в Україні на суму 92605 грн.; п.3.5, п.7.24 гл.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.04 №637 внаслідок чого підприємством завищено ліміт залишку готівки в касі на суму 20478,77 грн. (т. 1 а.с. 13-57).

На підставі вище вказаного акту перевірки відповідачем винесено 01.08.2012 року податкові повідомлення-рішення: №, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 297380,00 грн.; №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 28679368,00 грн.; №, яким визначено зобов'язання по податку з доходів нерезидентів у сумі 92605,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 3020,00 грн.; №, яким визначено штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 40957,54 грн. (т. 1 а.с. 8-11).

Публічне акціонерне товариство "Великобурлуцький сироробний завод" як юридична особа зареєстроване Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (т. 2 а.с. 83-88).

Позивач є платником податку на додану вартість, про що останнім отримано свідоцтво відповідного зразка №100241562 від 31.08.2009 року (т. 2 а.с. 82).

Щодо реальності виконання операцій, порядок їх документального оформлення та факт дотримання позивачем умов формування валових витрат, визначених відповідними нормами податкового законодавства України, колегія суддів зазначає, наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у перевіряємий період контрагентами позивача були МПП "Футура", МПП "Імпульс", ТОВ "ЛБФ Укрпромгрупп", ТОВ "Лакрус НМ", ТОВ "Олден Інвест", ПАТ "НВП "Холод".

Так, з матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що між позивачем (замовник) та МПП "Футура" (перевізник) укладено договір на транпортно-експедиторські послуги №101111 від 10.11.2011 року (т. 1 а.с. 82-84), за умовами якого перевізник зобов'язується доставити довірений йому замовником вантаж в пункт призначення і видати його вантажоодержувачу, а замовник зобов'язується сплатити за перевіз вантажу встановлену даним договором ціну. Найменування, кількість вантажу, об'єм, пункти навантаження і доставки вантажу, умови та строки перевезення вантажу, час та дата навантаження і розвантаження, вартість перевезення обумовлені сторонами в заявці на перевезення вантажу (т. 1 а.с. 82-84).

На підтвердження умов вищевказаного правочину позивачем надано наступні документи: акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, податкові накладні: №41 від 06.12.2011 року на загальну суму 5100,00 грн., в т.ч. ПДВ 850,00 грн., №73 від 13.12.2011 року на загальну суму 7020,00 грн., в т.ч. ПДВ 1170,00 грн., №141 від 23.12.2011 року на загальну суму 5900,00 грн., в т.ч. ПДВ 983,33 грн., №165 від 28.12.2011 року на загальну суму 6500,00 грн., в т.ч. ПДВ 1083,33 грн., №174 від 29.12.2011 року на загальну суму 3850,00 грн., в т.ч. ПДВ 641,67 грн., (т. 1 а.с. 92-)

Оплата за вищевказаним договором здійснена в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 85-91).

Також, між позивачем (покупець) та ТОВ "Лакрус НМ" (постачальник) укладено договір поставки №24-11 від 28.03.2011 року (т.1 а.с. 138-139), за умовами якого постачальник поставляє, а покупець приймає у власність і сплачує за поставлене молоко. Ціна за поставлене молоко узгоджена протоколом погодження цін, який є невід'ємною частиною даного правочину (т. 1 а.с. 140)

На підтвердження умов вищевказаного правочину позивачем надано наступні документи: видаткові накладні: №14 від 31.05.2011 року, №8 від 30.04.2011 року, №3 від 31.03.2011 року, товарно - транспортні накладні, податкові накладні: №14 від 31.05.2011 року на загальну суму 53662,20 грн., в т.ч. ПДВ 8943,70 грн., №8 від 30.04.2011 року на загальну суму 647954,10 грн., в т.ч. ПДВ 107992,35 грн., №3 від 31.03.2011 року на загальну суму 123423,30 грн., в т.ч. ПДВ 20570,55 грн., ветеринарне свідоцтво (т. 1 а.с. 141-165).

Оплата за вищевказаним договором здійснена в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 126-135).

Між позивачем (замовник) та ТОВ "ОСОБА_3 Менеджмент" (генпідрядник) і ТОВ "Олден Інвест" (субпідрядник ) укладено договір субпідряду №01/02 від 02.02.2011 року (т. 1 а.с. 182-183), за умовами якого генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе зобов'язання виконати ремонтно-будівельні роботи виробничих приміщень позивача за адресою: 62602, Харківська область, смт. Великий Бурлук, вул. Терешкової, 2.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ "Олден Інвест" (підрядник) укладено договір будівельного підряду №24/10/11С від 24.10.2011 року (т. 1 а.с. 178-181).

На підтвердження умов вищевказаного правочину позивачем надано наступні документи: актами виконаних робіт, податкові накладні: №1 від 07.11.2011 року на загальну суму 107267,20 грн., в т.ч. ПДВ 17877,87 грн., №1 від 05.10.2011 року на загальну суму 38652,24 грн., в т.ч. ПДВ 6442,04 грн., №2 від 02.09.2011 року на загальну суму 45348,82 грн., в т.ч. ПДВ 7558,14 грн., №1 від 05.10.2011 року на загальну суму 38652,24 грн., в т.ч. ПДВ 6442,04 грн., № 1 від 02.09.2011 року на загальну суму 24651,18 грн., в т.ч. ПДВ 4108,53 грн. (т. 1 а.с. 184-)

Оплата за вищевказаним договором здійснена в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1 а.с. 174-176).

З матеріалів справи встановлено, що згідно договору - заявки №100311 на транспортно-експедиційні послуги від 11.03.2011 року ТОВ "ЛБФ Укрпромгрупп" за період з 11.03.2011 року по 26.08.2011 року надало позивачу транспортно- експедиційні послуги по перевезенню молочної продукції власного виробництва в межах України на загальну суму 26900,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт, платіжними дорученнями, податковими накладними: №131 від 11.03.2011 року на загальну суму 8200,00 грн., в т.ч. ПДВ 1366,67 грн., №329 від 29.06.2011 року на загальну суму 8000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1333,33 грн., №220 від 26.08.2011 року на загальну суму 10700,00 грн., в т.ч. ПДВ 1783,33 грн. (т. 1 а.с. 209-231).

Крім того, між позивачем (замовник) та ЧАО НПП "Холод" (виконавець) укладено договір №11/11 від 16.03.2011 року (т. 2 а.с. 9-10).

На підтвердження умов вищевказаного правочину позивачем надано наступні документи: накладні, податкові накладні: №16 від 21.09.2011 року на загальну суму 17020,80 грн., в т.ч. ПДВ 2836,80 грн., №2 від 07.09.2011 року, №1 від 07.09.2011 року, №25 від 22.08.2011 року на загальну суму 480625,25 грн., в т.ч. ПДВ 80104,21 грн. (т. 2 а.с. 12-19).

Оплата за вищевказаним договором здійснена в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 2 а.с. 2-8).

Також, між позивачем (покупець) та ПМП "Імпульс" (постачальник) укладено договір поставки №13/01/11-1 від 13.01.11 року, за умовами якого постачальник відпускає, а покупець отримує у власність електротехнічну продукцію відповідно до рахунку - фактури, яка є невід'ємною частиною даного правочину (т. 2 а.с. 27).

На підтвердження умов вищевказаного правочину позивачем надано наступні документи: видаткову накладну №РН-0000183 від 21.06.2011 року, податкову наладну №217 від 16.60.2011 року на загальну суму 2567,95 грн., в т.ч. ПДВ 427,99 грн. (т. 2 а.с. 29-30).

Оплата за вищевказаним договором здійснена в повному обсязі, шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжним дорученням (т. 2 а.с. 28).

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено придбання у своїх контрагентів послуг та використання їх в своїй господарській діяльності, оскільки ними виконані умови укладених договорів, що підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, які виписані з додержанням вимог п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995року за №168/704), п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI та п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку". Факти, які б позбавляли правового значення конкретні видані за здійсненою господарською операцією документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, відповідачем не надані.

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладенні, виконанні вищевказаних договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за цими договором, за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач суду не подав.

Судом не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.6 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Отже, з огляду на зазначені приписи підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на прибуток на суму вартості придбаних товарів, є факт реального придбання товарів та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих товарів з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, формування валових витрат відбувається не лише на підставі підписання договорів та виписування податкових накладних, воно має бути обумовлено фактичною поставкою товару (отримання послуги), в іншому випадку право на податковий кредит у особи не виникає, оскільки не дотримується обов'язкова передумова його виникнення - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

З урахування викладено вище, колегія суддів робить висновок, що позивачем правомірно віднесено суми до валових витрат за період з 01.04.2011 року по 31.03.2012 року, оскільки публічним акціонерним товариством "Великобурлуцький сироробний завод" надано до суду документи первинного обліку (податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт, накладні), які містять всі необхідні реквізити передбачені приписами діючого податкового законодавства України.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, актам виконаних робіт, податковим накладним, видатковим накладним, платіжними дорученнями, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарських операцій, колегія суддів, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником сформовано дані податкового обліку.

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

На час складання податкових накладних контрагенти позивача МПП "Футура", МПП "Імпульс", ТОВ "ЛБФ Укрпромгрупп", ТОВ "Лакрус НМ", ТОВ "Олден Інвест", ПАТ "НВП "Холод" рахувались в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, зареєстровані за адресою, вказаною на виданих податкових накладних (т. 1 а.с. 115-124, 136-137, 168-172, 204-207, 232-236, т. 2 а.с. 20-25).

Отже, суд вважає податкове повідомлення - рішення № від 30.05.2013 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі.

Щодо операцій позивача у податковому обліку, на підставі, яких виникло від'ємне значення податку на прибуток в сумі 28679368,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведенні перевірки контролюючим органом встановлено порушення формування суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, внаслідок неврахування підприємством результатів попередньої планової виїзної перевірки (зменшення збитків на суму 11048109 грн.) та реалізації власної господарської продукції за цінами нижчими за фактичну собівартість на суму 18334272 грн.

Судовим розглядом встановлено, що при проведенні перевірки відповідачем встановлено, що підприємством завищено задекларовані позивачем показники рядку 06.6 Декларації з податку на прибуток "Відємне значення обєкту оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду (відємне значення рядка 07 податкової декларації за попередній звітний (податковий) період або відємне значення обєкту оподаткування за 1 квартал 2011 року" за 2-4 квартали 2011 року та 1 квартал 2012 року на суму 11048109,00 грн. судовим розглядом встановлено, що вказане порушення виникло внаслідок не відображення підприємством по зазначеному рядку Декларації з податку на прибуток за ІІ-IV квартали 2011 року результатів попередньої планової виїзної перевірки, за наслідками якої підприємству зменшено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2011 року на вказану суму, колегія суддів зауважує наступне.

Пунктом 6.1 ст.6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Відповідно ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим розглядом встановлено, що у липні 2011 року фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами, якої складено акт від 06.07.2011 року № 395/23-05507436. Порушення встановлені вказаним актом стали підставою для винесення податкового повідомлення рішення від 01.08.2011 року № НОМЕР_1, яким підприємству зменшено суму збитків на 11048109,00 грн.

Вказане рішення оскаржено позивачем у судовому порядку та постановою суду від 11.12.2011 року податкове повідомлення рішення від 11.08.2011 року № НОМЕР_1 скасовано та ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.04.2012 року вказане рішення залишено без змін. Отже, рішення суду першої інстанції на момент проведення перевірки у липні поточного року набуло законної сили, а отже у відповідача відсутні підстави для зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11048109 грн.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2013 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 року у справі №2а-10544/11/2070 залишено без змін (т. 4 а.с. 19-25).

Стосовно встановлення перевіркою факту реалізації власної господарської продукції за цінами нижчими за фактичну собівартість на суму 18334272 грн., як підстави винесення оскаржуваного рішення суд звертає увагу на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що фактичною підставою винесення вказаного рішення було встановлене перевіркою порушення підприємством положень пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.1 ст.138, п.138.4,138.6-138.9 пп.138.10.2.-138.10.4 п.138.10, п.138.11. ст..138 Податкового кодексу України, які виразилися у здійсненні реалізації продукції власного виготовлення за цінами нижче собівартості, внаслідок чого завищено валові витрати на загальну суму 18334272 грн., оскільки, на думку податкового органу, з урахуванням положень ст. 79 Господарського кодексу України до валових витрат можуть бути віднесені тільки витрати, обумовлені отриманням прибутку. Розрахунок спірної суми здійснений відповідачем на підставі порівняння цін реалізації продукції позивача з його витратами, розподіленими по видах продукції. Цей розрахунок в акті перевірки виконаний з посиланнями на Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (наказ Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318), Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості (наказ Міністерства промислової політики України від 09.07.2007 № 373)

При цьому, колегія суддів не погоджується з позицією відповідача, виходячи з наступного.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.138.4,138.6 ст.138, п.14.1.228 ст. 14 Податкового кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Пунктом 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність, як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, вказаними нормами прямо передбачено право платника податків віднести витрати до складу валових витрат за фактом сплати коштів за товари (роботи, послуги), які придбаваються для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Проте, суд звертає увагу на те, що положення р.3 Податкового кодексу України, що регулюють відносини у сфері оподаткування прибутку підприємств не містить жодної норми, яка б вимагала віднесення до складу валових витрат лише витрати, здійснення яких повязане із отриманням прибутку. Законодавством не визначено обов'язку платника податку здійснювати лише прибуткову господарську діяльність, оскільки характерною ознакою господарської діяльності є її здійснення на власний ризик суб'єкта господарювання, що передбачає неоднозначність наслідків такої діяльності і не виключає її збитковості.

Статтею 57 Господарського кодексу України передбачено, що статут суб'єкта господарювання обов'язково повинен містити відомості про порядок розподілу збитків. Отже, Господарський кодекс України передбачає, що від ведення господарської діяльності можна отримати не лише прибуток, але і збитки, і від цього господарська діяльність не перестає бути господарською. Положення п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, ст. ст. 3, 42 Господарського кодексу України встановлюють, що одержання прибутку не є неодмінним результатом і визначальною ознакою господарської діяльності, а є її метою, яка може як бути досягнутою, так і не бути досягнутою, при цьому суд зауважує, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що низькорентабельна господарська діяльність, не є господарською. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не повязана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від них.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 28.02.2011 року у справі № 21-13а-11.

Колегія суддів, також зауважує, що визнати такою, що не повязана з господарською діяльністю позивача, можливо лише конкретну господарську операцію, а не умовно розраховану суму (відсоток) з загального обсягу витрат. Розділ 3 Податкового кодексу України не передбачає можливості виключення частки документально підтверджених витрат зі складу валових витрат на підставі методик формування собівартості продукції чи інших економічних критеріїв. А тому, посилання відповідача на нормативи бухгалтерського обліку та Методичні рекомендації з формування собівартості продукції, колегія суддів не бере до уваги як такі, що не стосуються оподаткування і знаходяться поза межами компетенції відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що висновок відповідача про виключення зі складу валових витрат позивача 18334272,00 грн. внаслідок продажу продукції по ціні, нижчої від фактичної собівартості, таким, що не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки позивача про порушення формування суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, внаслідок неврахування підприємством результатів попередньої планової виїзної перевірки та реалізації власної господарської продукції за цінами нижчими за фактичну собівартість необґрунтованими, а отже податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 01.08.12 року, прийняте за їх наслідками, таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № від 01.08.2012 року, колегія суддів зазначає.

Підставою для нарахування зобов'язань з податку з доходів нерезидентів із джерелом походження з України стало, на думку відповідача, порушення допущені ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" при виплаті нерезидентам Company "ELECSTER OYJ" (Фінляндія) коштів за надані послуги типу "інжиніринг", та коштів на користь компанії "Vesta Impex LLP" за надані транспортно-експедиційні послуги без утримання податку в розмірі 15%.

Стосовно господарських відносин з Company "ELECSTER OYJ" (Фінляндія), колегія суддів зазначає.

Згідно договору від 04.05.11 року №110405, укладеного між позивачем та Company "ELECSTER OYJ" останнім надані послуги із огляду та діагностування лінії високотемпературної обробки молока, асептичного розливу стерильного молока та рідких молочних продуктів, регулювання та наладку лінії, консультування по технічному обслуговуванню (т. 2 а.с. 45-46).

Відповідно до п.14.1.85 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України інжинірингом є - надання послуг (виконання робіт) із складення технічних завдань, проектних пропозицій, проведення наукових досліджень і техніко-економічних обстежень, виконання інженерно-розвідувальних робіт з будівництва об'єктів, розроблення технічної документації, проектування та конструкторського опрацювання об'єктів техніки і технології, надання консультації та авторського нагляду під час монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також надання консультацій, пов'язаних із такими послугами (роботами).

Як слідує з умов договору та актів виконаних робіт, позивачу надані послуги Company "ELECSTER OYJ" із огляду та діагностування лінії високотемпературної обробки молока, асептичного розливу стерильного молока та рідких молочних продуктів, регулювання та наладку лінії, консультування по технічному обслуговуванню.

Враховуючи положення п.14.1.85 ст. 14 Податкового кодексу України та фактично надані послуги Company "ELECSTER OYJ", колегія суддів зазначає, що дані послуги не підпадають під поняття інжинірингу.

Щодо взаємовідносин з позивача компанією "Vesta Impex LLP", колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та компанією "Vesta Impex LLP" укладено договір №077 від 01.11.2010 року про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів (т. 2 а.с. 30-32).

Відповідно до п.п. 1.1 предметом вище зазначеного договору є надання експедитором замовнику за плату та за рахунок клієнта послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, а саме : оплачувати перевізникам належні платежі за морське та залізничне транспортування вантажів, здійснювати розрахунки з іншими особами за ті види робіт, що можуть виникнути в процесі виконання цього договору в зв'язку з перевезенням вантажу. Замовник зобов'язується сплатити експедитору узгоджену винагороду. Оплата по даному договору проведена на суму 62 тис. дол.. США або 494357,00 грн.

Реальність даного договору відповідачем під сумнів не ставиться. Доказів визнання вище зазначеного договору недійсним відповідачем не надано та під час судового розгляду даний факт не встановлений.

Згідно підпункту "й" п.160.1 ст.160 Податкового кодексу України під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів /виконаних робіт/ наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів зазначає, що кошти в сумі 62 тис. дол. США або 494357,00 грн. перераховані позивачем компанії "Vesta Impex LLP" є компенсацією вартості послуг наданої резиденту (клієнту) від нерезиденту (експедитора).

Щодо проведених донарахувань контролюючим органом штрафних санкцій за порушення законодавства з регулювання обігу готівки, визначених податковим повідомленням-рішенням № від 01.08.12 р. в сумі 40478,77 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Фактичною підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій став висновок, викладений в акті перевірки від 20.07.2012 р. №220/22-05507436, про порушення позивачем п.п. 3.5 п.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 (далі Положення №637). Проведеною перевіркою виявлено видатковий касовий ордер від 17.01.2012 р. №58, який не підтверджений підписом одержувача - ОСОБА_4

Пунктом 3.1 глави 3 Положення №637 передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних каток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п.3.5 Положення №637 у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору.

Зміст наведених положень у їх системному зв'язку свідчить на користь висновку, що при оцінці питання дотримання позивачем порядку ведення касових операцій визначальне значення має встановлення факту видачі або отримання (повернення) готівкових коштів, а не тільки правильність складання відповідних звітних документів.

Видані кошти з каси згідно ордеру №58 від 17.01.2012 року використані на придбання молока у фізичних осіб, що підтверджується доданими до матеріалів справи копією звіту про використання коштів від 19.01.2012 р., звітом по касі, планом рахунку 6315 за січень 2012 року.

Зважаючи на те, що видані кошти під звіт використані для оплати придбаного молока у фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність підпису ОСОБА_4 на ордері №58 від 17.01.2012 року не дозволяє не врахувати ці документи як докази оформлення видачі готівки з каси за умови доведеності факту такої видачі.

Стосовно наданої контролюючим органом постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 12.10.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП генерального директора ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" ОСОБА_5, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 даної статті передбачено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів зазначає що постанова Вовчанського районного суду від 12.10.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП посадової особи ПАТ "Великобурлуцький сироробний завод" не є обов'язковою при оцінці правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стосовно юридичної особи.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ні документально, ні нормативно не довів правомірність прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень, а тому, колегія суддів знаходить позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Великобурлуцький сироробний завод" до Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення від 01.08.2012 року №, №, №, №.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2015 року.

Головуючий М.О. Лук'яненко

Суддя Ю.В. Кучма

Суддя С.О. Чудних