Справа № 2-1674/10
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2012-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 р. Справа № 9829/11/9104

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.09.2010р. у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області про нарахування та виплату щомісячної державної соціальної допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

03.09.2010р. позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії за період з 09.07.2007р. по 31.12.2008р. включно відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.09.2010р. заявлений позов задоволено частково. Зобовязано пенсійний орган нарахувати та виплатити позивачу недоплачене підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та згідно ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» включно (20% гірських) за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, яка обчислюється відповідно до ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з врахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено. Рішення постановлено за нормами ЦПК України.

Не погодившись із рішенням суду, її оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову по справі про відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що що після прийняття Конституційним Судом України рішень № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. зміни до Законів України про Державний бюджет на відповідні роки не вносилися, законодавчим органом не приймалися акти на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати розміри спірного підвищення до пенсії.

Встановлений ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених відповідно до зазначеного Закону, і не може використовуватися для обчислення надбавок або підвищень інших пенсій; приписами Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено проведення фінансування з Державного бюджету України, а не з коштів Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітей війни та проживає в гірському населеному пункті, а тому має право на встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» підвищення до пенсії за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивач є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) має право на отримання підвищення виплачуваної їй пенсії за віком. Проживає в гірському населеному пункті.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, перегляд оскаржуваного рішення здійснюється за нормами КАС України.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.12 ст.71, ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була відновлена з 09.07.2007р., позивачу протягом 2007 року не виплачувалося підвищення до пенсії згідно вказаної норми Закону в повному обсязі, тому колегія суддів приходить до висновку про підставність позовних вимог щодо зобовязання провести нарахування і виплату щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р. включно, з урахуванням проведених виплат за вказаний період.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, а саме 03.09.2010р., а також те, що даний спір вирішувався на підставі та керуючись ЦПК України, яким встановлено загальний строк позовної давності 3 роки, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог за період з 09.07.2007р. до 02.09.2007р. включно слід відмовити.

Відповідно до п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була викладена у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі 1-28/2008 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»; останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, яке також містить вказівку про преюдиціальне значення цього рішення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, була відновлена з 22.05.2008р., з 01.01.2008р. позивачу виплачувалося підвищення до пенсії у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно діючого на той час законодавства, тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача провести нарахування підвищення до пенсії за віком як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 22.05.2008р. до 31.12.2008р. включно, з урахуванням проведених виплат за вказаний період.

У звязку з тим, що функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивача здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області, а також виходячи з вимог п.15 Положення про Пенсійний фонду України, затв. постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р., відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобовязань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, чинним законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, тому слід застосовувати цей розмір.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення, при цьому належить визнати дії Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» за період з 03.09.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, із урахуванням вимог ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, протиправними; зобовязати відповідача провести нарахування і виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» за період з 03.09.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, із урахуванням вимог ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та проведених виплат за вказаний період.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, через що оскаржуване рішення слід змінити.

Керуючись ст.ст.100, 160, 195-197, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області задоволити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.09.2010р. змінити.

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» за період з 03.09.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, із урахуванням вимог ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», протиправною.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду в Міжгірському районі Закарпатської області провести нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та п.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» за період з 03.09.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, із урахуванням вимог ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та проведених виплат за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя М.П.Кушнерик

Судді В.М.Багрій

ОСОБА_2