Справа № 2а-456/11/0970
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2011-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2011 р. Справа № 2a-456/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Прут Ю.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Снятинського районного центру зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 4615,42 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Снятинський районний центр зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся в суд з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_3 незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 4615,42 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 перебуваючи на обліку в Снятинському районному центрі зайнятості як безробітний з 22.03.2007 року по 29.03.2007 року та отримуючи допомогу по безробіттю одночасно, а саме з 13.10.2004 року і по даний час зареєстрований як фізична особа підприємець, а тому згідно Закону України „Про зайнятість населення, Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відносився до зайнятого населення та не міг бути визнаний безробітним. Оскільки, відповідач про факт зайняття ним підприємницькою діяльністю позивача не повідомив, то отримана ОСОБА_3 обманним шляхом допомога по безробіттю в сумі 4615,42 грн. підлягає поверненню позивачу. Зазначена сума в добровільному порядку відповідачем не сплачена, тому незаконно отримана допомога підлягає стягненню в судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач в листопаді 2004 року звернувся до державного реєстратора Снятинської РДА із заявою про припинення підприємницької діяльності. Оскільки подані документи не були залишені без розгляду позивач вважав, що державний реєстратор проведе державну реєстрацію припинення його підприємницької діяльності. Після цього відповідач підприємницькою діяльністю не займався. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.03.2007 року ОСОБА_3 звернувся до Снятинського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В поданій заяві відповідач зазначив, що не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та пенсію не отримує.

Снятинським районним центром зайнятості відповідачу 29.03.2007 року надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

За період з 29.03.2007 року по 29.10.2007 року відповідачем було отримано допомогу по безробіттю в загальному розмірі 4615,42 грн., що підтверджується розрахунком Снятинського районного центру зайнятості № 09621112 від 30.09.2010 року..

У серпні 2010 року позивачем проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яким встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач з 13.10.2004 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності.

Відповідно частини 1 статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

У відповідності до підпункту "б" пункту 3 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать громадяни, які забезпечують себе роботою самостійно, включаючи підприємців.

Частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 43 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Згідно частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на відповідача покладено обовязок, повідомити позивача про його реєстрацію як фізичної особи підприємця, оскільки вказана обставина є такою, що впливає на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг, а її наявність у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України "Про зайнятість населення" є перешкодою у наданні відповідачу статусу безробітного.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач вжив усіх необхідних дій для зняття його з обліку як підприємця.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа повинні подати державному реєстратору: заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем; документ, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення нею підприємницької діяльності.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що державний реєстратор за відсутності підстав для залишення документів, які подані для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності, без розгляду зобовязаний не пізніше наступного дня з дати надходження цих документів внести до Єдиного державного реєстру запис про рішення щодо припинення нею підприємницької діяльності та в той же день передати органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України повідомлення про внесення такого запису.

Відповідно до частини 9 статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціальному друкованому засобі інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах (обовязкових платежах); довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості.

Згідно частини 15 зазначеної статті, за відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності не є доказом припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, оскільки датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запис до Реєстру щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не вносився.

Відповідно до витребуваної та оглянутої в судовому засіданні реєстраційної справи відповідача, встановлено, що документи для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 або уповноважена ним особа державному реєстратору не подавав, дані про реєстрацію ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця з Єдиного державного реєстру не виключалися.

За таких обставин суд не може вважати доведеним факт припинення ОСОБА_3 підприємницької діяльності та виключення його з Єдиного державного реєстру, а відтак суд приходить до висновку, що станом на час отримання статусу безробітного та виплати відповідної матеріальної допомоги, ОСОБА_3 належав до категорії зайнятого населення.

Згідно з пунктом 3 статті 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року за № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року за № 7-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248 (далі Порядок) передбачено, що рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом.

Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Як встановлено судом, позивачем 30.09.2010 року видано наказ за №272 щодо повернення відповідачем виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 4615,42 грн.. 01.10.2010 року відповідачу надіслано повідомлення про необхідність повернути кошти, яке ним отримане 02.10.2010 року.

Відповідно до п.8 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення у разі відмови особи повернути кошти або відмови роботодавця відшкодувати кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

На момент розгляду справи судом кошти на розрахунковий рахунок позивача від ОСОБА_3 не надходили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення статті 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття протиправно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 4615,42грн. за період з 29.03.2007 року по 29.10.2007 року, яка підлягає поверненню Снятинському районному центру зайнятості.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Представник відповідача належних доказів в обгрунтування наданих ним заперечень та доказів сплати коштів у сумі 4615,42грн. суду не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ст.94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Снятинського районного центру зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття кошти в сумі 4615 (чотири тисячі шістсот пятнадцять) гривень 42 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 22.04.2011 року.