Справа № 822/3512/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ К/800/59205/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівГончар Л. Я.,
Маслія В. І.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: прокурора - Гудименко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року у справі за позовом прокурора Віньковецького району Хмельницької області до Головного управління Держземагенства України в Хмельницькій області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування наказів,

установив:

Прокурор Віньковецького району Хмельницької області звернувся з позовом до Головного управління Держземагенства України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та скасування наказів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано накази Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 30 травня 2014 року №№ 22-933/14-14-СГ, 22-930/14-14-СГ та 22-931/14-14-СГ.

Не погоджуючись з рішеннями судів, третя особа подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати їх та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В запереченнях прокурор просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 13 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області з заявами про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок (землі сільськогосподарського призначення), загальною площею 113 га, на території Карачієвецької сільської ради з метою надання їх в оренду для ведення фермерського господарства. До заяв додав копії паспорта, диплому про вищу освіту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, бізнес-план.

Розглянувши заяви, 30 травня 2014 року Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області видало накази №№ 22-933/14-14-СГ, 22-930/14-14-СГ та 22-931/14-14-СГ про надання ОСОБА_4 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок (землі сільськогосподарського призначення), загальною площею 113 га, на території Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, розташованих за межами населених пунктів, з метою надання їх в оренду для ведення фермерського господарства.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, прокурор заявив цей позов.

Скасовуючи накази відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що Головне управління Держземагенства України в Хмельницькій області порушило порядок надання дозволу на розробку проекту відведення про передачу земельної ділянки у власність, оскільки належним чином не перевірило, що заявником при поданні заяви до відповідача не дотримано вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» № 973-IV та ст. 123 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із частиною другою статті 123 ЗК України у клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Законом України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV. Зазначений Закон має спеціальний порівняно із Земельним кодексом України статус, тобто, під час розгляду компетентними органами питання про передачу земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства повинен мати пріоритетне значення.

Згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до преамбули Закону № 973-IV цей Закон, крім іншого, спрямований на забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що заявник при поданні заяви до відповідача має обґрунтувати право на отримання земельної ділянки у користування, а відповідач, приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення, перевірити наявність дотримання заявником вимог до такої заяви відповідно до ст. 7 Закону № 973-IV та ст. 123 ЗК України. Тобто, безумовного права особи на цю земельну ділянку.

В іншому випадку, прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення буде вважатись прийнятим з порушенням порядку їх прийняття.

При цьому відсутність у заяві однієї із необхідної підстави для підтвердження отримання земельної ділянки, за наслідками якої прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення, є підставою для його скасування.

Враховуючи, що судами встановлено відсутність у заяві заявника обов'язкової інформації щодо кількості членів фермерського господарства, наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність та обґрунтовання розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що відповідачем прийняті рішення з порушенням вимог Закону.

Доводи касаційної скарги щодо порушення прокурором порядку звернення до суду спростовується ст. 7 Закону України "Про прокуратуру", за приписами якої саме лише невнесення прокурором подання щодо акта, який суперечить закону, а так само подання стосовно рішення чи дії посадової особи не позбавляє прокурора права на звернення до суду з позовом.

Посилання відповідача на закриття провадження у справі з підстав того, що цей спір має розглядатися за іншою юрисдикцією, суд касаційної інстанції вважає неправильними, оскільки право оренди не виникло, а отже підстава прийняття оскаржуваних рішень не вичерпала свою дію.

Оскільки під час вирішення спору суди не допустили порушення у застосуванні норм матеріального права, то скаргу третьої особи слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: