Справа № 805/275/15-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Т.О.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року справа №805/275/15-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул.Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р. Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Казначеєва Е.Г.

при секретарі

судового засідання Томах О.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Харитонського В.І.- за дов. 30.04.2015 року №1-15

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційні скарги ОСОБА_1 ,

військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної

служби України

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 26 березня 2015 року

по адміністративній справі №805/275/15-а

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної

служби України

про визнання дій протиправними, зобов`язання

вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся 28 січня 2015 року, з урахуванням уточнень від 24 лютого 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (надалі військова частина, відповідач) яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини, яка виразилась у неповідомленні його письмово про нараховані суми, належні при звільнені з військової служби, та ненаданні письмових відповідей на його звернення щодо надання інформації про належне при звільнені грошове забезпечення;

- зобов`язати військову частину письмово надати позивачу інформацію про розмір нарахованої та виплаченої підйомної допомоги на членів сім`ї позивача у зв`язку з передислокацією;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні з військової служби, не нарахування та не виплати підйомної допомоги на членів сім`ї позивача у зв`язку з передислокацією;

- зобов`язати військову частину здійснити виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби;

- здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги на членів сім`ї позивача у зв`язку з передислокацією;

- виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки належних при звільненні сум, починаючи з 25 грудня 2014 року по 17 січня 2015 року відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України;

- виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки належних при звільненні сум, починаючи з 18 січня 2015 року по день винесення рішення у справі, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України (а. с. 5-9).

Постановою суду першої інстанції від 26 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України задоволені частково, з мотивів їх обгрунтованності, в наслідок чого визнано протиправною бездіяльність військової частини, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги на членів сім`ї, з огляду на положення пункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ та Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 квітня 2012 року №276, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 травня 2012 року за №773/21086. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 157-163).

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції від 26 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалите нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини, яка виразилась у ненаданні письмових відповідей на звернення стосовно інформації про належне його при звільненні грошове забезпечення; визнання протиправними бездіяльності (дій) в/ч щодо невиплати грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні з військової служби та зобов`язання здійснити виплату цієї компенсації, визнання протиправними дій (бездіяльності) в/ч щодо затримки починаючи з 24 грудня 2014 року (арк. справи 181-183).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення норм статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.292, п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 та Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції, якою визнано протиправною бездіяльність військової частини, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу підйомної допомоги на членів його сім`ї та зобов`язанні нарахувати та виплатити таку допомогу скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. справи 186-187).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на невиконання позивачем п.10-12 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 квітня 2012 року № 276 (зареєстрованої в Мінюсті України 16 травня 2012 року за №773/21086). В порушення вимог якого на думку апелянта позивач не надав довідку кадрового органу про склад сім`ї та довідки з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї (а. с. 186-187).

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову у повному обсязі. У задоволені апеляційної скарги позивача просив відмовити.

Представник позивача у судове засідання не прибув. На апеляційну скаргу відповідача надіслав заперечення, якими просив відмовити у її задоволенні. Наполягає на задоволені своєї апеляційної скарги.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у даному випадку в межах двох апеляційних скарг.

Військова частина НОМЕР_1 входить до складу Адміністрації Державної прикордонної служби України, є юридичною особою, код 14321541, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.93).

Судами першої інстанції та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 8 лютого 1995 року прийняв військову присягу та проходив службу у Прикордонних військах України, які реорганізовані 1 серпня 2003 року із набранням чинності Закону України «Про державну прикордонну службу України» № 661-IV у Державну прикордонну службу України, що підтверджується послужним списком (арк. справи 94-107).

Позивач проходив службу в 23 загоні морської охорони Азово Черноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України у м. Керч (а. с. 14).

Наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 2 березня 2014 року №15 «Про використання підрозділів Морської охорони» Керченський загін морської охорони у повному складі переданий в оперативне підпорядкування Східному регіональному управлінню.

Згідно витягу з наказу голови Державної прикордонної служби України від 17 грудня 2014 року №1119-ОС капітана 2 рангу - ОСОБА_1 , начальника відділу планування, оборонної, мобілізаційної роботи та організації антитерористичних заходів штабу 23 загону морської охорони звільнено з військової служби за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (а.с.10, 109).

До матеріалів справи долучений грошовий атестат № 4 від 25 грудня 2014 року та додаток до нього про додаткові види грошового забезпечення для нарахування пенсії позивачу, згідно якого позивача забезпечено грошовим забезпеченням по 24 грудня 2014 року (арк. справи 115-116). Позовні вимоги позивача пов`язанні з проходженням військової служби та звільненням з військової служби.

Стосовно апеляційної скарги позивача.

Вимога стосовно надання письмової інформації.

Оцінюючи спірні відносини колегія суддів виходить з того, що за підпунктами 110-111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV (надалі Дисциплінарний статут) усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. З інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 27 листопада 2014 року звернувся до командира Маріупольського загону морської охорони з Рапортом про нарахування компенсації за не отримане речове майно та про підготовку речового атестата (а. с 12).

Позивач 4 грудня 2014 року звернувся з Рапортом до Командиру Маріупольського загону морської охорони про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї, які зняті з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання та через відсутність житлової площі за новим місцем службі в м. Маріуполі переїхали для проживання в інший населений пункт (арк. справи 15).

Позивач звернувся до Командиру Маріупольського 19, 22, 23 грудня 2014 року з рапортами в яких просив надати йому інформацію.

Листом командира Маріупольського загону морської охорони від 12 лютого 2015 року за №14/106 позивачу надано відповіді на його подані рапорти (а.с.50-51).

Дисциплінарний Статут за його преамбулою визначає, зокрема, порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (Розділ 5).

Статтею 119 цього статуту встановлено, що усі пропозиції, заяви чи скарги розглядаються і вирішуються у строк не більше одного місяця з часу їх отримання, а ті, що не потребують додаткового вивчення й перевірки, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів з часу їх надходження. Якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, командир встановлює новий строк, про що сповіщається військовослужбовець, який подав звернення. При цьому загальний строк розгляду пропозиції, заяви чи скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Оцінюючи спірні відносини у цій частині суд першої інстанції погодив доводи відповідача, та виходив із того, що Рапорт це форма службового документа, яка існує та застосовується виключно в службовій діяльності та є засобом доповідати керівництву про що не будь.

Колегія суддів погоджує такий висновок суду першої інстанції, разом з тим зазначає, що Рапорт є формою звернення (заяви) притаманною зокрема у військовій сфері. У випадку порушення форми звернення відповідач мав прийняти будь-яке рішення виходячи із його суті, а не форми. Фактично розгляд Рапортів здійснений як звернень, тобто по суті. При цьому, відповідачем при наданні відповіді на рапорти позивача порушений встановлений законом місячний строк, який рахується з моменту їх отримання.

Усі заяви позивача розглянуті із порушенням встановленого законом терміну. Колегія суддів вважає, якщо відповідача не задовольняла форма заяви (рапорт) необхідно було прийняти рішення з цього приводу, але не залишати Рапорти без розгляду впродовж тривалого проміжку часу.

Порушення розгляду строків звернень поданих у формі Рапортів доводить протиправну бездіяльність відповідача впродовж строку понад місяць з моменту звернення до розгляду усіх запитів по суті, тобто 12 лютого 2015 року. У цій частині апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Разом з тим, посилання позивача в апеляційній скарзі на Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР колегія суддів не бере до уваги оскільки відповідно до ч.2 ст.1 цього Закону військовослужбовці мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, які не стосуються їх службової діяльності.

До спірних правовідносини також не застосовуються положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI, оскільки предметом спору є спірні питання проходження та припинення публічної служби а не отримання публічної інформації через інформаційні звернення.

Стосовно не невиплати компенсації за речове майно. Відповіддю на рапорт від 12 лютого 2015 року №14/106 зазначено про те, що нарахована грошова компенсація за не отримане речове майно складає 2247 грн. 08 коп. Наданим під час апеляційного провадження платіжним дорученням від 11 червня 2015 року №570 компенсація за неотримане речове майно у сумі 1876 грн. 39 коп. виплачена позивачу 12 червня 2015 року.

Оцінюючи спірні вимоги у цій частині суд першої інстанції виходив із відсутності права на цей вид компенсації.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з огляду на положення ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі Закон від 20 грудня 1991 року № 2011-XII), п.27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1444 (надалі Положення).

Частиною 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» дію частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Згідно ч.1, 4 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності. У разі невідповідності нормативно правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення та пункт 24 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної у мирний час, затверджений постановою КМУ від 20 серпня 2008 року №727 на підставі якого відповідачем була нарахована така грошова компенсація, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону №2011-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року справа №21-79а15, який є обов`язковим для суду апеляційної інстанції з огляду на положення статті 244-2 КАС України.

Стосовно затримки кінцевого розрахунку.

Позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій (бездіяльності) військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку позивачу при звільнені починаючи з 24 грудня 2014 року та зобов`язання виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки належних при звільнені сум починаючи з 25 грудня 2014 року по 17 січня 2015 року, колегія суддів відхиляє з огляду на недостатність бюджетного фінансування 2014 року. Розрахунок з позивачем у січні 2015 року здійснений за рахунок бюджетного фінансування 2015 року, що встановлено під час апеляційного провадження. Відсутність вини відповідача внаслідок відсутності фінансування унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Позовні вимоги стосовно виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки належних при звільненні сум починаючи з 18 січня 2015 року по день винесення рішення у справі відповідно до статті 117 КЗПП не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність.

По апеляційній скарзі відповідача. Щодо виплати підйомної допомоги членам сім`ї.

Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання дій (бездіяльності) військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати підйомної допомоги на членів сім`ї позивача у зв`язку з передислокацією протиправними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату такої допомоги.

Пунктом 1 частини 3 статті 9-1 Закону №1444 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям врегульовані Інструкцією про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом адміністрації Державної прикордонної служби України від 24 квітня 2012 року та зареєстрованої в Мінюсті України 16 травня 2012 року за №773/21086 (надалі Інструкція). Яка є нормативно-правовим актом в розумінні частини другої ст..117 Конституції України, підлягає застосуванню у межах спірних відносин відповідно до статті 9 КАСУ.

За положеннями пункту 8 цієї Інструкції на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїхав для постійного проживання до нового місця служби військовослужбовця в інший населений пункт, у випадках, передбачених пунктами 1 та 3 цієї Інструкції, виплачується підйомна допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, належного військовослужбовцю на день приїзду членів сім`ї до місця його служби, з урахуванням пункту 2 цієї Інструкції.

Підйомна допомога виплачується також на сім`ї військовослужбовців, які змінили місце проживання і переїхали у зв`язку зі службовими переміщеннями військовослужбовців не безпосередньо до нового місця їх служби, а до інших населених пунктів, розташованих поблизу місця служби військовослужбовців, де вони тимчасово, до надання житлової площі, проживають на площі інших квартиронаймачів, а також тим, які переїхали для проживання в інші населені пункти у зв`язку з відсутністю житлової площі за новим місцем служби військовослужбовця.

Згідно пункту 10 Інструкції підйомна допомога виплачується на таких членів сім`ї, які на день їх переїзду до нового місця служби військовослужбовця в інший населений пункт записані в його особовій справі: дружину (чоловіка); неповнолітніх дітей військовослужбовця та його дружини (чоловіка), у тому числі усиновлених; повнолітніх дітей військовослужбовця та його дружини (чоловіка), у тому числі усиновлених (вихованці, учні, студенти, слухачі денної форми навчання до досягнення ними 23-річного віку, які перебувають на утриманні військовослужбовця). Пунктом 11 передбачено, що належність до членів сім`ї підтверджується довідкою кадрового органу, а факт навчання - довідкою з навчального закладу.

Пунктом 12 Інструкції визначено, що підйомна допомога на членів сім`ї виплачується органом (підрозділом) Держприкордонслужби, в який призначено або де проходить службу військовослужбовець, за умови їх зняття з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання та реєстрації за новим місцем служби військовослужбовця, після надання довідки кадрового органу (підрозділу) Держприкордонслужби про склад сім`ї із зазначенням дати народження дітей, батьків, усиновителів, найменування населеного пункту, з якого прибула сім`я, а також довідки з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї. Якщо члени сім`ї, зняті з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання, переїхали для проживання в інші населені пункти через відсутність житлової площі за новим місцем служби військовослужбовця, підйомна допомога на них виплачується після надання довідки кадрового органу про склад сім`ї із зазначенням дати народження дітей, батьків, усиновителів, найменування населеного пункту, з якого прибула сім`я, та довідки з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї за наявності.

Як вбачається з матеріалів справи 23 загін морської охорони, де проходив службу позивач підвергся передислокації з м.Керчі до м.Маріуполя.

У зв`язку з чим ОСОБА_2 - дружина позивача, разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переїхали та зареєстровані з 18 листопада 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Старокостянтинівського РС УДМС України в Хмельницькій області від 25 листопада 2014 року №3314 (а.с. 16-18, 20-22).

4 грудня 2014 року позивач надав рапорт про виплату йому підйомної допомоги відповідно до наказу Адміністрації Держприкордонної служби України від 24 квітня 2012 року №276 на членів його сім`ї разом з довідкою з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї та копію паспорту дружини ОСОБА_2 . Додатково рапортом від 19 грудня 2014 року позивач надав копію свідоцтва про одруження та копії свідоцтв про народження сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 (а.с. 16,19).

З відповіді командира ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) від 12 лютого 2015 року №14/10в вбачається, що підйомна допомога на членів сім`ї не нараховувалась у зв`язку з ненаданням усіх документів, а саме, довідки кадрового органу про склад сім`ї із зазначенням дати народження дітей та найменування населеного пункту, довідки з навчального закладу де навчається син ОСОБА_5 , 2000р. народження (а.с.50-52).

З довідки українського фізико математичного ліцею Київського національного університету ім.Т.Шевченка від 21 липня 2015 року №635, яка надана на стадії апеляційного розгляду вбачається, що ОСОБА_3 навчається та мешкає в ліцеї розташованому за адресою: АДРЕСА_2 з 1 вересня 2014 року (а.с. 241).

Колегія суддів вважає, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в нарахуванні підйомної допомоги на членів його сім`ї, а саме, його дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_4 , оскільки довідку (кадрового органу про склад сім`ї), яку просить надати відповідач перебуває у його повноваженнях. Таким чином, дії відповідача в цій частині необхідно визнати неправомірними та зобов`язати його нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу на членів його сім`ї дружину та доньку.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення підйомної допомоги на члена його сім`ї, а саме, на сина - ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, оскільки його місце мешкання в м.Києві не пов`язано з переведенням позивача до нового місця служби, а пов`язано із навчанням у ліцею.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 24, 53, 54, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі №805/275/15-а задовольнити частково.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі №805/275/15-а задовольнити частковою.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року по справі №805/275/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про проведення з військовослужбовцем розрахунку у зв`язку зі звільненням та виплату належних йому грошових коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо порушення строків розгляду звернень ОСОБА_1 від 27 листопада 2014 року; 4 грудня 2014 року; 19 грудня 2014 року; 22 грудня 2014 року;23 грудня 2014 року.

Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 на членів сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підйомну допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 серпня 2015 року. Повний текст постанови складений та підписаний у нарадчій кімнаті 18 серпня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

Е.Г.Казначеєв