Справа № 804/9758/15
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2015 р. Справа № 804/9758/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними, -
05.08.2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла справа № 804/9758/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови державного виконавця від 29.11.2013 року у виконавчому провадженні ВП № 40021772 про звернення стягнення на доходи боржника, про витрати на проведення виконавчий дій на суму 14,91 грн. та про виконавчий збір на суму 39,30 грн., а також зобов'язати відповідача повернути виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій у вказаному розмірі, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 250,00 грн.
Провадження у вказаній справі було відкрито 08.04.2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області та за результатами розгляду справи постановою від 03.10.2014 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
18.02.2015 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом рішення від 03.10.2014 року було переглянуто, позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції задоволено частково та визнано постанову відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29.11.2013 року ВП № 40021772 протиправною. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
18.06.2015 року Вищий адміністративний суд України скасував постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року, а справу направив на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В своїй ухвалі Вищий адміністративний суд України зазначив про необхідність дослідження питання стосовно строку звернення до суду, оскільки у вказаній категорії справ встановлені спеціальні строки звернення до суду, а тому встановлення початку перебігу такого строку має значення для справи, а також наголосив на порушення правил предметної підсудності. Інших підстав для скасування судового рішення не зазначено.
Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, відповідач про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду було надано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача на підставі матеріалів, що містяться в справі.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, враховуючи зазначені вище підстави, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Позивач є пенсіонером за віком і займається підприємницькою діяльністю.
12.08.2013 позивач отримала рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району від 29.07.2013 № 1920 «Про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну оплату єдиного внеску» в розмірі 393,05 грн.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.02.2014 № 183/6819/13-а (2а/183/256/13) дане рішення УПФУ визнано протиправним та скасовано, постанова суду набрала законної сили 29.05.2014 року, що підтверджено матеріалами справи.
Під час судового оскарження, рішення УПФУ було звернуто до примусового виконання.
03.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 40021772 про примусове виконання рішення управління Пенсійного фонду України у Новомосковську та Новомосковському районі № 1920 від 29.07.2013 року щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 393,05 грн. Вказаною постановою боржнику надано строк для добровільного виконання до 10.10.2013 року.
Згідно супровідних листві від 04.10.2013 року на адресу ФОП ОСОБА_1 були направлені постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2013 року та виклик державного виконавця. Проте у вказаних супровідних листах зазначене невірна адреса боржника зазначено: пл. Леніна, 10, м. Новомосковськ, тоді як вірною є: АДРЕСА_1.
11.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні № 40021772 прийнято постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Згідно вказаного рішення постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 14,91 грн.
11.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні № 40021772 прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Згідно вказаного рішення постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 39,30 грн.
29.11.2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у виконавчому провадженні № 40021772 прийнято постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Згідно вказаного рішення звернуто стягнення на пенсію ФОП ОСОБА_1 в таких розмірах:
1. 20% до повного погашення суми витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 14,91 грн.;
2. після повного погашення суми витрат на проведення виконавчих дій щомісяця проводити утримання в розмірі 20% до повного погашення заборгованості в сумі 393,05 грн. та виконавчого збору в розмірі 39,30 грн.
Як вбачається з матеріалів справи та позивачем зазначено, що згідно супровідного листа від 29.11.2013 року копія вказаної постанови надсилалась ФОП ОСОБА_1 на адресу: м. Новомосковськ, пл. Леніна, 10. Вказана адреса не є вірною, оскільки вірною є адреса: АДРЕСА_2, що також підтверджується матеріалами справи. Тому позивач вказану постанову не отримала та навіть не знала про її існування.
Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Водночас в частині 2 вказаної статті зазначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Позивач зазначає, що постанова від 29.11.2013 року про звернення стягнення на доходи боржника, яка оскаржується в даній адміністративній справі отримана лише 10.02.2014 року.
З позовною заявою про оскарження даного рішення позивач 18.02.2014 року звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Враховуючи ту обставину, що матеріалами справи підтверджено факт надсилання оскаржуваної постанови на адресу, яка не належить позивачу та враховуючи той факт, що до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем отримувалась постанова від 29.11.2013 року раніше ніж 10.02.2014 року, у суду відсутні підстави вважати пропущеним строк звернення до суду з приводу оскарження постанови від 29.11.2013 року.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини 2 статті 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У відповідності до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.
Як вбачається зі ст. 31 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.
У разі якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець може відкласти виконавчі дії, в тому числі, з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів, про що державний виконавець виносить відповідну постанову та повідомляє сторонам.
Таким чином державний виконавець повинен пересвідчитися:
- чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення;
- чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.
Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та добровільного виконання рішення у встановлений постановою строк, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.
Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що обов'язок державного виконавця щодо надіслання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення передує вчиненню будь - яких дій стосовно примусового виконання рішення.
Таким чином, державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, обов'язково повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, та чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання.
Отже, обов'язок державного виконавця з'ясувати обставину отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження передує вчиненню будь-яких дій стосовно примусового виконання рішення.
З аналізу наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачем передчасно було винесено постанови від 11.10.2013 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки станом на час їх прийняття у державного виконавця відсутні докази, які підтверджували факт отримання боржником постанови від 03.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження та відомості про відмову добровільного виконання.
В подальшому в оскаржуваній постанові від 29.11.2013 року державним виконавцем звернуто стягнення на пенсію позивача, в т.ч. по сумам витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.
Також слід зазначити, що оскаржувана постанова була прийнята державним виконавцем під час судового оскарження рішення УПФУ м. Новомосковська та Новомосковського району № 1920 від 29.07.2013, що підлягало примусовому виконанню у даному виконавчому провадженні. Позивач звернулась до суду з приводу оскарження вказаного рішення 10.08.2013 року.
Проте, незважаючи на дану обставину, державним виконавцем не були вчинені відповідні дії згідно ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а також, незважаючи на звернення позивача, не вирішувалося питання щодо можливості зупинення виконавчого провадження до судового розгляду позову ОСОБА_1 про скасування постанови управління пенсійного фонду № 1920 від 29.07.2013.
На час виконання оскаржуваної постанови (як зазначено відповідачем у відповіді від 22.02.2014 № В7/1668 - 20.02.2014) рішення управління пенсійного фонду № 1920 від 29.07.2013 визнано протиправним і скасовано 05.02.2014, про що відповідача було повідомлено.
З аналізу встановлених обставин, суд дійшов висновку про безпідставне стягнення з позивача витрат виконавчого провадження на суму 14,91 грн. і виконавчого збору на суму 39,30 грн., у зв'язку з чим стягнуті з позивача витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. З урахуванням того, що оскаржувана постанова на час вирішення спору вичерпала свою дію, вона не може бути скасована.
Щодо стягнення заявленої позивачем моральної шкоди у розмірі 250,00 грн., суд зазначає.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Проте, при розгляді даної справи факт заподіяння позивачу моральної шкоди не доведено жодними належними доказами та необґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, тому вимога про її стягнення не підлягає задоволенню.
З урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправною постанови відповідача від 29.11.2013 ВП № 40021772 та зобов'язання останнього відшкодувати на користь позивача витрати на проведення виконавчих дій на суму 14,91 грн. і виконавчого збору на суму 39,30 грн.
За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними задовольнити частково.
Визнати постанову Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 29.11.2013 року про звернення стягнення на доходи боржника у виконавчому провадженні №40021772 протиправною.
Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції відшкодувати ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 39,30 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 14,91 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 17.08.2015 року Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_3