Справа № 826/12014/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2015 року 14:41 № 826/12014/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Мині І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»
до третя особаНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ОСОБА_1
провизнання незаконним та скасування Розпорядження № 944 від 07.05.2015 р.,

за участю представників сторін:

від позивача: Васіна Н.Д.;

від відповідача: Кучеренко Л.І.;

від третьої особи: ОСОБА_4

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа: ОСОБА_1, в якому просить визнати незаконним та скасувати Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 944 від 07.05.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час розгляду акту про правопорушення законодавства у сфері ринкових послуг ПАТ «СК «УНІКА» від 07.05.2015 р., відповідачем не були всебічно, повно, об'єктивно та належним чином досліджені надані позивачем докази і пояснення, і, як наслідок, винесене відповідачем рішення є необґрунтованим та неправомірним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволені, оскільки позивачем порушено вимоги ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» в частині невиконання страхових обов'язків, передбачених умовами договору страхування.

Третя особа в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, оскільки позивачем не було виконано своїх зобов'язань як страховиком при настанні страхового випадку, зокрема, не було здійснено відповідних страхових виплат.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг проведено перевірку правопорушення, вчиненого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» на ринку фінансових послуг.

Перевіркою встановлено порушення ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» в частині невиконання обов'язків страховика, передбачених умовами договору страхування.

За результатами перевірки складено акт від 06.04.2015 р. № 209/13-15/13/6 та винесено Розпорядження від 07.05.2015 р. № 944, яким приписано ПрАТ «СК «УНІКА» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін виключно до 22.05.2015 р.

Позивач, вважаючи рішення Нацкомфінпослуг незаконним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відносини у сфері страхування, які спрямовані на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регламентовані Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР (надалі - Закон N 85/96-ВР).

Відповідно до визначення положень статті 1 вказаного закону страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону N 85/96-ВР страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Положеннями статті 4 Закону N 85/96-ВР визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону N 85/96-ВР добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2013 р. між ПрАТ «СК «УНІКА» та гр. ОСОБА_1 було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті від 05.09.2013 р. № 245002/4098/0001752 (далі - договір страхування) та застраховано автомобіль Volkswagen Golf, д.р.н. НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону N 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 Закону N 85/96-ВР страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Отже, підставою для проведення виплати страхових виплат є настання страхового випадку.

Разом з тим, статтею 20 Закону N 85/96-ВР визначено обов'язки страхувальника:

Так, страховик зобов'язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;

3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом;

4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору;

5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування;

6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом;

7) надавати відповідним підрозділам Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, інформацію про укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страховика.

Водночас, положеннями статті 21 цього ж Закону визначено обов'язки страхувальника.

Так, страхувальник зобов'язаний:

1) своєчасно вносити страхові платежі;

2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику;

3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору;

4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку;

5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страхувальника.

Таким чином, обов'язок здійснення страхової виплати страховиком при настанні страхового випадку кореспондує з обов'язком страхувальника повідомити про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Відповідно до п. 3.1 договору страхування страховими ризиками по страхуванню КАСКО вважаються, зокрема, будь-яке незаконне заволодіння ТЗ.

Відповідно до п. 3.2 договору страхування страховим випадком по страхуванню КАСКО є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок подій, визначених в п. 3.1 договору.

Розділом 7 договору страхування визначено дії страхувальника, страховика у разі настання страхового випадку.

Так, у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник повинен вчинити наступні дії:

- повідомити з місця події відповідні державні органи (Державтоінспекцію (ДАІ), органи протипожежної охорони, правоохоронні органи та інші), а на території інших держав - відповідні державні органи цих держав, висновки яких відповідно до чинного законодавства України можуть бути допустимим доказами для визнання події страховим випадком, та викликати відповідні компетентні органи на місці події;

- вжити всіх доцільних та можливих заходів для зменшення розміру збитків, рятуванню ТЗ та/або ДО;

- негайно, протягом 1 (однієї) години не залишаючи місце події, сповістити страховика про страховий випадок за телефонами, визначеними в графі «страховик» на першій сторінці цього договору, та протягом 3 (трьох) робочих днів надати письмове повідомлення про подію. Страхувальник повинен повідомити страховику: номер договору, обставини настання страхового випадку; інформацію про пошкодження, заподіяні ТЗ та /або ДО, місце події і місце знаходження ТЗ, іншу інформацію на вимогу страховика.

Перевищення зазначеного у даному пункті терміну повідомлення можливе лише у випадку, коли страхувальник (його довірена особа) не мав фізичної можливості своєчасно зробити повідомлення, що повинно бути документально підтверджено.

Відповідно до пп. б) п. 10.1 договору страхування при настанні страхового випадку «незаконне заволодіння» страховику надається копія постанови про порушення кримінальної справи (або довідка МВС про прийняття рішення у справі).

Як вбачаться з матеріалів справи, під час дії договору 25.06.2014 р. стався страховий випадок, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом та розбій, що підтверджується відкритим кримінальним провадженням № 000729 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 (розбій) КК України, № 000731 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 (незаконне заволодіння транспортним засобом) КК України (лист Головного слідчого управління МВС України від 28.07.2013 № 13/5/4-777нд).

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії із поясненнями до страхової компанії (вх. № 116244 від 11.01.2014 р.) щодо незаконного заволодіння транспортним засобом Volkswagen Golf Variant, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, тобто позивача було повідомлено про настання страхового випадку.

Таким чином після настання страхового випадку страхувальником було вчинені наступні дії: повідомлення ПАТ «СК«УНІКА» про виникнення події, яка має ознаки страхового випадку та здійснено звернення до правоохоронних органів.

За результатами розгляду страхового випадку, позивачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування про що ОСОБА_1 повідомлено листом № 4519 від 25.07.2014 р.

Як вбачається підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування стало те, що даний випадок не є страховим, оскільки незаконне заволодіння транспортним засобом сталося внаслідок неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, воєнних дій, протиправні дії терористичного характеру тощо (п. 4.1.4 договору).

Крім того, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, позивач посилається на лист Служби безпеки України (за вх. № 12789 від 04.09.2014 р.), в якому повідомляється, зокрема, що положеннями Розділу «Загальні положення правової кваліфікації щодо майна громадян та юридичних осіб, передбачені розділом VI «Злочини проти власності» КК України», який визначає протиправними дії, що виразилися в умисному знищенні або пошкодженні майна (ст. 194 КК України), не передбачається окремого порядку кваліфікації протиправних дій, які виразилися у знищенні терористами майна громадян та юридичних осіб.

Отже, на думку позивача, внесення відомостей про подію, що має ознаки страхової до ЄРДР № 000729 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та № 000731 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, було вчинено лише з тих підстав, що кримінальне законодавство не має окремої кваліфікації дій щодо майна осіб, що сталася за наслідками дій терористичних угрупувань.

Крім того, позивач посилається на лист (вх. № 3361 від 10.03.2015 р.), який надійшов від слідчого управління ГУ МВС України у Луганській області щодо заявленого страхового випадку ПрАТ «СК «УНІКА» було повідомлено, що проведеним досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000729 було встановлено, що під час скоєння вказаного кримінального правопорушення територія м. Лисичанська тимчасово була непідконтрольна державним органам влади України.

На підтвердження своїх доводів, позивачем надано суду копію розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Також, обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, позивач посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», відповідно до якого м. Лисичанськ, де відбувалася подія, що має ознаки страхової, входить до переліку населених пунктів, а саме: до складу Перевальського району, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження і межі якого встановлені відповідно до постанови Верховної Ради України № 1693-VII від 07.10.2014 р. «Про зміни в адміністративно територіальному устрої Луганської області, зміну і встановлення меж Перевальського і Попаснянського районів Луганської області».

Таким чином, на думку позивача, відмова визнати випадок страховим та здійснити виплату страхового відшкодування базується на підставі п. 4.1.4 договору, оскільки випадок, який мав місце 25.06.2014 р. є виключенням із страхових випадків, згідно умов договору.

Однак, суд не приймає до уваги докази позивача, оскільки нормативні документи, на які посилається позивач були прийняті пізніше ніж сталася подія, яка має ознаки страхового випадку, тобто після 25.06.2015 р.

Таким чином, доказів того, що на момент виникнення події, яка має ознаки страхового випадку, територія на якій він виник, непідконтрольна державним органам влади України чи вказана територія відносилась до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що виникнення події, що має ознаки страхового випадку, зумовлене форс-мажорними обставинами, які, відповідно повинні бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Зважаючи на викладене вище, позивачем не доведено існування обставин, на які відповідно до п. 4.1.4 договору страхування не поширюються страхові випадки, зокрема, не доведено, що виникнення події, що має ознаки страхового випадку на території м. Лисичанська сталося внаслідок оголошеної чи неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, громадянської війни чи їх наслідків, революції, повстань, воєнних маневрів чи інших дій воєнного характеру, протиправних дій терористичного спрямування.

Отже, ПрАТ «СК«Страхування» порушено вимоги ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» в частині невиконання страховиком своїх обов'язків, передбачених умовами договору страхування.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач в силу положень частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Позивач не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Отже, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування оскаржуваного розпорядження є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 69 - 71, 94, 160 - 163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлено 19.08.2015 р.