Справа № 2а-10477/12/1370
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ К/800/54084/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
СуддівГончар Л. Я.,
Маслія В. І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", третя особа: ОСОБА_5 про визнання протиправними рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", третя особа: ОСОБА_5 , в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог під час судового розгляду, просив визнати незаконними дії відповідача, пов'язані із прийняттям рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позов умотивований тим, що спірна реєстраційна дія проведена всупереч накладеній судом у порядку забезпечення позову заборони на відчуження вказаного нерухомого майна.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року позов задоволено: визнано незаконними дії Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" по реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, - номер витягу 36291122 від 16 листопада 2012 року за ОСОБА_5

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 12 червня 2012 року ОСОБА_5 видано свідоцтво, яким посвідчено належність йому на праві власності майна, а саме: семикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2012 року в порядку забезпечення позову заборонено до вирішення спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства "Нива-В. Ш." філія № 14, державного виконавця Головного управління юстиції у Львівській області Германчука Р. В. про визнання результатів аукціону недійсним та визнання недійсним протоколу № 1412177 від 31 травня 2012 року проводити переоформлення (відчуження) майна за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 09 липня 2012 року, скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2012 року ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні заяви Приватного підприємства "Нива-В. Ш." філія 14 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Спірна реєстраційна дія вчинена 16 листопада 2012 року (рішення про державну реєстрацію від 16 листопада 2012 року, витяг від 16 листопада 2012 року № 36291122, бланк серії СЕІ № 633066). Вважаючи дії відповідача щодо здійснення такої дії неправомірними, позивач звернувся із даним позовом.

Отже станом на момент вчинення спірної реєстраційної дії судом апеляційної інстанції не було переглянуто та скасовано ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 28 вересня 2012 року, відтак відповідні заборони на переоформлення (відчуження) не були чинними.

Як зазначено, відсутність на момент вчинення спірної реєстраційної чинного судового рішення щодо заборони на переоформлення (відчуження) майна стало підставою для відмови судом апеляційної інстанції у задоволенні позову.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач заявив цей позов.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності станом на момент вчинення спірної реєстраційної дії заборони на відчуження вказаного нерухомого майна, накладеної судом у порядку забезпечення позову в цивільній справі.

Cуд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Ухвалюючи таке рішення, зазначив, що на момент вчинення спірної реєстраційної дії вжиті судом заходи забезпечення позову не діяли.

Колегія суддів не заперечує правильності резолютивної частини оскаржуваного судового рішення щодо відсутності підстав для задоволення позову, але не погоджується з його мотивуванням з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання дій протиправними та скасування рішення є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою визнання дій протиправними та скасування рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

У даному випадку саме по собі оскарження дій органу реєстрації не є ефективним захистом прав позивача, оскільки правовідносини, що фактично пов'язані з поверненням майна, перейшли в іншу правову якість, а відтак таке оскарження не призведе до повернення спірного майна власнику.

На думку колегії суддів, правова оцінка спірним діям може бути дана виключно при розгляді спору про право.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналіз наведених обставин дає підстави для висновку про те, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Так, з матеріалів справи вбачається наявність тривалого цивільно-правового спору між ОСОБА_4 та іншими особами, який направлений на захист права власності останнього на вищевказану квартиру в м. Львові. У свою чергу, після реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 за результатом його продажу на аукціоні, позивач штучно перевів цивільно-правовий спір про право у площину публічно-правових відносин, піддавши сумніву правомірність державної реєстрації права власності.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними оскаржуваних у справі дій відповідача, яким передували відносини щодо реалізації права власності (набуття права) на нерухоме майно.

Помилкове застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, а тому суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду за наявності інших підстав для відмови в позові.

За таких обставин підстави для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції відсутні, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: