Справа № 806/1900/15
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"17" серпня 2015 р. Справа № 806/1900/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

при секретарі Шведюк М.М. ,

за участю представників відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" червня 2015 р. у справі за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "СДМ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,- ,

ВСТАНОВИВ:

Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з вказаним адміністративним позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 11500,00 грн. та пені в розмірі 402,50 грн., покликаючись на те, що відповідачем не виконано норматив для працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи, встановленого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому в силу ст.20 цього Закону він повинен сплатити суму адміністративно-господарських санкцій та пеню за їх несвоєчасну сплату.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і просить скасувати дане рішення, та прийняти нове про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував приписи Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України", що призвело до помилкових висновків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних міркувань.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" № 875 від 21.03.1991 року з відповідними змінами, чинними на момент виникнення правовідносин.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання про порушення роботодавцем вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слід враховувати чи роботодавцем створено робочі місця відповідно встановленого нормативу та чи проінформовано центр зайнятості про наявність вільних робочих місць.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, в постанові від 02 квітня 2013 року у справі 21-95а13, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для застосування судами.

Судом встановлено, що згідно поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "СДМ" звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 8. Кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-ХII, становить 1 особа .

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем створене 1 робоче місце для працевлаштування інваліда та направлена до центру зайнятості відповідна звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів.

Як встановлено, відповідачем протягом 2014року направлялись звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів протягом року для працевлаштування інваліда на 1 робоче місце за професією слюсаря.

Разом з тим, як свідчить звітність, створене робоче місце для інваліда залишається вакантним.

Відтак, відповідачем норматив по працевлаштуванню інвалідів у 2014 році не виконаний.

Однак, суд вважає, що вини ТОВ "СДМ" в цьому немає, оскільки підприємством вжиті необхідні заходи по створенню робочого місця та працевлаштуванню інвалідів, а саме, створив робоче місце відповідно до кількості працюючих, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Робоче місце залишилися вакантним у зв'язку з ненаправленням для працевлаштування інваліда центром зайнятості, тобто не з вини підприємства.

Фактів відмови відповідачем у працевлаштуванні інвалідів за 2014 рік не встановлено, тобто відповідачем виконані вимоги щодо створення робочого місця для працевлаштування інваліда.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення господарського правопорушення, правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій до нього за невиконання нормативу робочих місць відсутні.

Отже, поданими позивачем в порядку ч.2 ст.71 КАС України доказами не доведено правомірність заявлених вимог, через що заявлений позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" червня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" серпня 2015 р.

Роздруковано та надіслано: рек з пов про вруч

1 - в справу:

2 - позивачу: Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Домбровського,38, м.Житомир, 10003

3 - відповідачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "СДМ" пров.2-й Боженка,6, м.Житомир, 10005

- ,