Справа № 2а-10452/09/0470
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2015-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Київ К/9991/58723/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Ємельянової В.І.,

Кочана В.М.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Апостолівського районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року Апостолівський районний центр зайнятості (далі - Центр зайнятості) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 10 295,67 гривень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 29 січня 2008 року по 22 січня 2009 року в сумі 10 295,67 гривень.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року постанову суду першої інстанції змінено. Резолютивну частину судового рішення викладено у новій редакції, згідно з якою позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Центру зайнятості кошти, незаконно отримані ним, як матеріальне забезпечення відповідно до Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-ІІІ) за період з 11 червня 2008 року по 22 січня 2009 року в сумі 10 295,67 гривень.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та направлення справи на новий розгляд.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Підпунктом «б» пункту 3 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 803-XII) (чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

За змістом статті 2 Закону № 803-XII безробітними визнаються працездатні громадяни, працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до роботи.

Згідно із статтею 36 Закону № 1533-III застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку, як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 січня 2008 року ОСОБА_4, з метою пошуку роботи, звернувся із заявою до Центру зайнятості. Йому було надано статус безробітного відповідно до статті 2 Закону № 803-XII, та призначено допомогу по безробіттю відповідно до статей 22, 23 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1533-III).

В результаті проведеної звірки даних з Державною податковою адміністрацією позивачем було виявлено, що під час перебування на обліку безробітних в Центрі зайнятості у період з 11 червня 2008 року по 22 січня 2009 року відповідач надавав послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Євролайф Україна ЛТД», на підставі договору від 11 червня 2008 року № 864071, дія якого припинена 17 березня 2009 року, за що отримував винагороду в сумі 351,99 грн (за липень 2008 року - 141 грн; за жовтень - 210,91 грн).

Наказом директора Центру зайнятості від 19 червня 2009 року № 162, у зв'язку з цим ОСОБА_4 зобов'язано повернути отриману допомогу по безробіттю, яка за вказаний період склала 10 295,67 грн, однак, в добровільному порядку повернута не була.

Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

За таких обставин, суди правильно встановили обставини справи та дали їм та доказам, зібраним по справі, належну правову оцінку й прийняли правильне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач при зверненні до центру зайнятості належав до категорії громадян, які самостійно забезпечують себе роботою і не мав права на отримання статусу безробітного.

Водночас, апеляційний суд правомірно змінив дату повернення виплаченого матеріального забезпечення, оскільки право на його повернення у позивача виникло 11 червня 2008 року - з дати працевлаштування відповідача.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, то, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2011 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

В.І.Ємельянова

В.М.Кочан