Справа № 810/1941/15
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1941/15 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Пилипенко О.Є.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Баришівського районного центру зайнятості на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року у справі за позовом Баришівського районного центру зайнятості до Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Баришівський районний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» про стягнення заборгованості у розмірі 9742 грн. 73 коп.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які прибули в судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Баришівського районного центру зайнятості із заявою від 23.01.2015 (а.с. 15) про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю.

Позивачем у період з 30.01.2015 по 31.03.2015 виплачено ОСОБА_3 допомогу по безробіттю у загальному розмірі 9742 грн. 73 коп. (а.с. 12).

У подальшому, у зв'язку з поновленням ОСОБА_3 на роботі на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Бориспілського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2015 у справі № 2/359/521/2015 (359/148/15-ц), наказом Баришівського районного центру від 01.04.2015 № НТ 150401 реєстрацію ОСОБА_3 як безробітної та виплату допомоги по безробіттю наведеній особі припинено (витяг із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_3 (а.с. 16).

Крім того, в зв'язку з зазначеними обставинами, позивачем прийнято рішення про повернення Державним підприємством «Зал офіційних делегацій» коштів у сумі 9742 грн. 73 коп. у зв'язку з поновленням на роботі вказаної вище особи, оформлене наказом від 06.04.2015 № 17 (а.с. 11), та направлено на його адресу претензію від 07.04.2015 № 02-94 про необхідність перерахування вказаної суми коштів.

Кошти відповідачем у встановлений чинним законодавством строк повернуто не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, з якими законодавець пов'язує виникнення у позивача права на звернення до суду з вимогами про стягнення з роботодавця сум виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, оскільки поновлення безробітного на роботі відбулось не за рішенням суду, а у зв'язку із врегулюванням сторонами спірних правовідносини шляхом укладення мирової угоди.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VI та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III.

В силу статті 5 Закону № 5067-VI держава гарантує у сфері зайнятості, зокрема, соціальний захист у разі настання безробіття.

Відповідно до статті 9 Закону № 5067-VI кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Згідно із статтею 2 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Так, в силу положень статті 44 Закону № 5067-VI зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Статтею 7 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності, є одним з видів забезпечення, що надається застрахованим особам Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в разі настання страхового випадку (безробіття).

Відповідно до статті 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно статті 50 Закону № 5067-VI роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом додержання вимог законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

В силу положень частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Як вбачається з аналізу положень статті 35 Закону № 1533-III, ключовим критерієм для визначення підстав для стягнення з працедавця суми допомоги по безробіттю (соціального забезпечення), виплаченої на корить застрахованої особи, є неправомірне звільнення особи та подальше її поновлення на роботі, або інші передбачені законом неправомірні дії чи бездіяльність працедавця. При цьому, висновок про неправомірність такого звільнення працівника може ґрунтуватися не лише на підставі рішення суду, а й випливати з інших актів: рішень комісій по трудовим спорам, рішень третейських судів, ґрунтуватися на добровільному визнанні працедавцем факту неправомірного звільнення або вбачитися із змісту мирової угоди, укладеної з працівником.

При цьому судова колегія вважає, що положення частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» мають тлумачитися розширено, адже держава в особі Фонду не повинна нести фінансовий тягар на виплату допомоги по безробіттю, що спричинене неправомірним звільненням чи іншими неправомірними діями або бездіяльністю працедавця.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 була поновлена на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» внаслідок укладення мирової угоди, визнаної судом під час розгляду цивільної справи за її позовом до працедавця про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 9).

Відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Предметом вказаної угоди є саме поновлення ОСОБА_3 на роботі (а не прийняття її на роботу знову) та питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вже було зазначено, ОСОБА_3 була поновлена на роботі, запис у трудовій книжці про її звільнення був визнаний недійсним, а у період між звільненням ОСОБА_3 та її поновленням на роботі Фонд здійснював виплату цій особі допомоги по безробіттю.

Таким чином, внаслідок укладеної мирової угоди у юридичному вимірі відбулось поновлення сторін у попередньому стані (реституція): звільнення ОСОБА_3 начебто ніколи не відбувалось, запис про звільнення є недійсним, таким чином, перерва у трудових відносинах відсутня.

Разом з тим, заробітна плата за час, коли ОСОБА_3 не виходила на роботу (вимушений прогул) через суперечку з працедавцем (відповідачем) їй не виплачувалась, а матеріальне забезпечення цієї особи здійснювалось Фондом шляхом виплати допомоги по безробіттю.

Відтак, колегія суддів вважає, що за таких обставин працедавець має відшкодувати Фонду витрати, понесені на виплату допомоги по безробіттю вказаній особі, адже виплата Фондом цих коштів є наслідком дій працедавця (звільнення особи), результат яких він анулював шляхом укладення мирової угоди.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Баришівського районного центру зайнятості - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» на користь Баришівського районного центру зайнятості кошти в розмірі 9742,73 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Постанова складена у повному обсязі 20.08.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Пилипенко О.Є.