Справа № 2а-5072/09/1770
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. < Текст >Справа № 13095/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Яворського І.О.

за участю секретаря судового засідання Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної митної служби України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Рівненської митниці Державної митної служби України про скасування податкового повідомлення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2008 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» звернулось до суду з позовом до Рівненської митниці Державної митної служби України, в якому просить скасувати податкове рішення «Р» № 9 від 23.06.2009 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що у 2003 році було створене спільне українсько-польське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна». Одним із учасників товариства був громадянин ОСОБА_2, частка якого складала 50% статутного капіталу. Формування статутного капіталу товариством зі сторони громадянина ОСОБА_3 відбувалося шляхом внесення за період з квітня 2003 року по травень 2005 року майна, яке ввозилося на територію України в якості іноземної інвестиції. В обмін на майно, що було внесено на баланс підприємства, ОСОБА_4 отримав корпоративні права, які і були відчужені в 2006 році громадянинові України. При цьому позивач зазначає, що майно, яке було ввезено на територію України у вигляді іноземної інвестиції, залишилося на балансі ТзОВ «ОСОБА_1 Україна». Таким чином, на думку позивача, висновки Рівненської митниці про відчуження товариством майна, що було ввезено в якості іноземної інвестиції є надуманими, як наслідок відсутнє порушення приписів ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» від 19.03.1996 року № 93/96-ВР та Закону України «Про податок на додану вартість».

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2009 року позов задоволено. Скасовано податкове рішення Рівненської митниці «Р» № 9 від 23.06.2009 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що, оскільки згідно договору купівлі-продажу, громадянином ОСОБА_2 було продано корпоративні права у вигляді частки (паю) в статутному фонді ТзОВ «ОСОБА_1 Україна», а не майно, ввезене на митну територію України в якості внеску до статутного фонду позивача і ТзОВ «ОСОБА_1 Україна»не виступало стороною договірних відносин з продажу громадянином ОСОБА_2 корпоративних прав, то доводи відповідача щодо відчуження позивачем майна переданого йому до статутного фонду іноземним інвестором є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. А отже, висновки відповідача щодо необхідності сплати позивачем податку на додану

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Шевчук С.М. ряд. ст.зв. № 8.2.2 суддя-доповідач ОСОБА_5 справа № 2а-5072/09/1770 справа № 13095/10/9104

вартість з операції щодо продажу майна, переданого до статутного фонду, є безпідставними.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2009 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про податок на додану вартість» майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом. Якщо протягом трьох років з часу зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного фонду зазначеного підприємства, або на окремий баланс сторін, що провадять спільну інвестиційну діяльність за договорами (контрактами), відчужується, у тому числі у зв'язку з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної інвестиції за кордон), то підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне мито, яке обчислюється, виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у валюту України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України на день здійснення відчуження майна.

За результатами документальної перевірки, проведеної Державною податковою інспекцією у м. Рівне, було встановлено, що частку статутного фонду, яка належала іноземному інвестору ОСОБА_4, продано громадянину України ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року, що відображено в протоколі загальних зборів учасників ТзОВ «ОСОБА_1 Україна» від 23.08.2007 року № 10. Таким чином, іноземна інвестиція, ввезена в Україну зі звільненням від сплати ввізного мита та інших податків, як внесок іноземного інвестора до статутного фонду ТзОВ «ОСОБА_1 Україна», була відчужена раніше встановленого законодавством трирічного терміну без сплати ввізного мита. З моменту продажу частки у статутному фонді, внесеної у вигляді майна, дане майно втратило статус іноземної інвестиції та перетворилось на товар, який відповідно до п. 3.1 ст. З, п. 4.3. ст. 4 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Вважає, що висновок суду про те, що продаж іноземної інвестиції громадянином ОСОБА_4 не тягне за собою будь-яких обовязків для ТзОВ «ОСОБА_1 Україна», не відповідає нормам Закону №93/96 від 19.03.1996 року «Про режим іноземного інвестування».

Крім того, зазначає, що достатніми підставами для підготовки податкового повідомлення форми «Р» № 9 були: Акт документальної перевірки ДПІ в м. Рівне від 24.02.2009 року № 158/23- 100/32413264, лист ДПІ м. Рівне № 12261/23-121 від 17.03.2009 року.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що з 29.01.2009 року по 19.02.2009 року Державною податковою інспекцією в м. Рівне проводилась виїзна планова перевірка Українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна». За результатами перевірки було складено Акт про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства з додатками за № 158/23-100/32413264 від 24.02.2009 року. Листом від 17.03.2009 року № 12261/23-121 ДПІ у м. Рівне повідомила Рівненську митницю, що громадянином ОСОБА_2 продано частку у статутному фонді ТзОВ «ОСОБА_1 Україна» громадянинові України ОСОБА_6

22.06.2009 року Рівненською митницею Державної митної служби України винесено податкове повідомлення форми «Р» № 9 про нарахування ТзОВ «ОСОБА_1 Україна» податкового зобовязання в сумі 77 795,46 грн. (з урахуванням штрафних санкцій). Обґрунтовуючи прийняття оспорюваного податкового повідомлення рішення Рівненська митниця зазначила, що ТзОВ «ОСОБА_1 Україна» було порушено ст.18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» від 19.03.1996 року № 93/96-ВР, п.3.1 ст. 3, п. 4.3 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 17 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.1996 року № 937, а зокрема відчужено на протязі трьох років майно, що було ввезено в якості іноземної інвестиції.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2003 році створено Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна». Одним із учасників був громадянин ОСОБА_3, ОСОБА_4, частка якого складала 50% статутного капіталу Товариства. Формування своєї частки Громадянин ОСОБА_3 здійснював шляхом внесення майна до статутного капіталу товариства.

З квітня 2003 року по грудень 2004 року даним учасником ввозилось на митну територію України, майно в якості іноземних інвестицій, про що свідчать вантажно-митні декларації, перелік яких наведений відповідачем в розрахунку податку на додану вартість та штрафної санкції по спірному рішенні. Назване майно було зараховано на баланс позивача, що також підтверджується інформаційними повідомленнями про внесення іноземної інвестиції (реєстраційний №1356-3-1-104/03 від 16.05.2003 року, реєстраційний № 1356-3-1-1 15/03 від 08.09.2003 року, №1356-3-1-206/05 від 13.01.2005 року); прості векселі з відмітками митної служби про сплату мита та податкової інспекції про зарахування на баланс підприємства іноземної інвестиції, № 168 від 24.07.2003 року, № 878 від 16.12.2004 року, № 169 від 19.08.2003 року, № 170 від 13.08.2003 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року громадянином ОСОБА_2 було продано частку у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» громадянинові України ОСОБА_6

Однак, станом на дату прийняття спірного рішення, ввезене майно перебуває на балансі позивача та є його власністю. Вказані обставини підтверджуються балансовою довідкою по основним засобам станом на 01.04.2009 року, поясненнями представника відповідача та не спростовуються наявними матеріалами справи.

З листа ДПІ у м. Рівне від 17.03.2009 року № 12261/23-121 вбачається, що під час проведення документальної перевірки було встановлено, що станом на 30.09.2008 року всі основні засоби, що ввозилися в якості внеску в статутний фонд товариства знаходяться на його балансі.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не відчужувалося майно, яке було ввезено в якості іноземної інвестиції, як наслідок у останнього не виник обовязок щодо сплати податку на додану вартість. Факт продажу громадянином ОСОБА_2 своїх корпоративних прав не тягне за собою виникнення будь-яких обовязків для ТОВ «ОСОБА_1 Україна», в тому числі по сплаті податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про режим іноземного інвестування» від 19.03.1996 року № 93/96-ВР майно, що ввозиться в Україну, як внесок іноземного інвестора до статутного фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або власного споживання), звільняється від обкладення митом.

Станом на дату ввезення обумовленого вище майна, як внеску до статутного фонду позивача, підпункт 3.2.8. п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачав, що не є обєктом оподаткування податком на додану вартість операції з передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України; поставки за компенсацію сукупних валових активів платника податку іншому платнику податку.

А відтак, впродовж 2003-2004 років, не були обєктом оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення (позивачем та його іноземним інвестором) вище обумовленого майна, що відноситься до основних фондів на митну територію України, як внеску до статутного фонду в період 2003-2004 років, що підтверджено в ході розгляду справи представниками сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Рівненської митниці Державної митної служби України про скасування податкового повідомлення, а доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2009 року у справі № 2а-5072/09/1770 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до Рівненської митниці Державної митної служби України про скасування податкового повідомлення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.01.2012 року.