Справа № П/811/484/15
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2015-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"05" серпня 2015 р.справа № П/811/484/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року у справі № П/811/484/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії, визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив:

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - відповідач) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за січень 2015 року в частині суми 1 324,26 грн.;

- визнати протиправною бездіяльності управління МВС України в Кіровоградській області, яка полягає в не повному та не своєчасному нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за січень 2015 року;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. з управління МВС України в Кіровоградській області.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області щодо несвоєчасного нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень 2015 року та стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 200,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Позивач постанову суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржив.

Відповідач подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невірне тлумачення положень Дисциплінарного статуту ОВС, та нормативних актів, що регулюють діяльність та службу співробітників ОВС, відповідач просить скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2014р. № 1330 «Про порушення службової дисципліни працівниками УБОЗ УМВС в області та їх покарання» позивача попереджено про неповну посадову відповідність та зменшено розмір грошової премії за грудень поточного року на 10% від суми, яка буде нарахована. При цьому п.2 зазначеного наказу зобов'язано начальника ВФЗБО УМВС в області не нараховувати грошове утримання у період з 12 грудня 2014 року до теперішнього часу (а.с.18-19).

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2014 року (а.с.44) та виписки по картковому рахунку (а.с.8) встановлено, що грошове забезпечення за грудень 2014 року нараховано і виплачено позивачу 19.12.2014р. та 26.12.2014р. Разом з тим, нарахування проведено за 31 день, тобто без урахування наказу від 24.12.2014р. № 1330.

Зі змісту довідок про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовці внутрішніх військ МВС №59 від 25.12.2014р. (а.с.63) та №4 від 30.01.2015р. (а.с.64) встановлено, що ОСОБА_1 у періоди з 25.12.2014р. по 14.01.2015р. та з 15.01.2015р. по 30.01.2015р. був звільнений від служби у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на розрахунковий лист за лютий 2015 року (а.с.43) та виписку по картковому рахунку (а.с.57) судом встановлено, що грошове забезпечення за січень 2015 року нараховано ОСОБА_1 у лютому 2015 року. Водночас, із нарахованого позивачу грошового забезпечення за січень 2015 року відповідачем утримано суму 1 324,26 грн. надмірно виплаченого грошового забезпечення за грудень 2014 року (а.с.43).

Судом встановлено, що наказ УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2014р. № 1330 надійшов на виконання до ВФЗБО УМВС 12.01.2015р., тобто після виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за грудень 2014 року, у зв'язку з чим із грошового забезпечення, нарахованого позивачу за січень 2015 року утримано кошти в сумі 1 324,26 грн., які були переплачені за грудень 2014 року. Крім того, грошове забезпечення за січень 2015 року виплачено ОСОБА_1 у лютому 2015 року, у зв'язку з неоднозначним тлумаченням терміну "до теперішнього часу" вказаного у наказі № 1330 від 24.12.2014р..

03.02.2015р. т.в.о. начальника ВФЗБО УМВС звернувся до начальника УКЗ УМВС України в Кіровоградській області із запитом щодо роз'яснення п.2 наказу УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2014р. № 1330 в частині того, по який саме конкретно період часу потрібно не нараховувати працівникам грошове забезпечення (а.с.40).

Листом від 11.02.2015 р. №3/275 начальником Управління кадрового забезпечення УМВС України в Кіровоградській області повідомлено т.в.о. начальника ВФЗБО УМВС України в Кіровоградській області, що п.2 наказу УМВС України в Кіровоградській області від 24.12.2014р. №1330 доручено не нараховувати окремим працівникам УБОЗ УМВС в області грошове утримання у період з 12 грудня 2014 року до теперішнього часу, при цьому словосполучення "до теперішнього часу" слід трактувати як термін видання вищевказаного дисциплінарного наказу, а саме - 24 грудня 2014 року (а.с.41).

Частиною 7 ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 р. №565-ХІІ форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. №499 (далі за текстом - Інструкція).

У відповідності до пп.3.2.1 п.3.2 Інструкції особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Відповідно до п.1.15 Інструкції виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється щомісяця з 20 до 25 числа за поточний місяць.

Згідно з п.1.16 Інструкції у разі коли день виплати грошового забезпечення збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, грошове забезпечення виплачується напередодні.

Колегія суддів зазначає, що своєчасність одержання винагороди за працю є конституційним правом працівника, порушення якого не може обґрунтовуватися не зрозумілістю наказів керівництва, які впливають на розмір такої винагороди (грошового забезпечення).

Незрозумілість змісту наказу від 24.12.2014р. № 1330 не перешкоджала своєчасному нарахуванню ОСОБА_1 інших складових грошового забезпечення за січень 2015 року, зокрема, посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років, надбавки за таємність, надбавки за оперативно-розшукову, розвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення.

Також відповідачем не доведено обов'язку проведення утримання із працівника надмірно виплачених коштів за грудень 2014 року саме у січні 2015 року та неможливості проведення такого утримання у наступних періодах.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з приводу роз'яснення змісту наказу від 24.12.2014р. № 1330 посадова особа ВФЗБО УМВС України в Кіровоградській області звернулася лише 03.02.2015р., тобто після спливу строку встановленого Інструкцією для проведення нарахування та виплати грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частинні визнання протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області щодо своєчасного не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за січень 2015 року підлягали задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на зміст ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ, норми якого з огляду на п.1 ч.1 ст.3 поширюються, зокрема, на військовослужбовців правоохоронних органів, встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

При цьому частиною другою зазначеного Закону передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Колегія суддів зазначає, що права та гарантії встановлені Конституцією та законами України поширюються на військовослужбовців із врахуванням законодавчо встановлених особливостей, а не за умови, якщо вони безпосередньо визначені спеціальним законодавством, яке врегульовує питання, пов'язані з прийняттям, проходженням та звільненням зі служби в органах внутрішніх справ України.

За таких умов, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності у позивача права на відшкодування завданої моральної шкоди, з огляду на не встановлення такого права спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що бездіяльність відповідача щодо своєчасного не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, яке є основним засобом для існування сім'ї позивача, обумовила необхідність вжиття позивачем додаткових заходів для пошуку коштів з метою забезпечення родини.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року у справі № П/811/484/15 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак