Справа № 815/1275/15
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 р. Справа № 815/1275/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Запорожана Д.В.
судді -Коваля М.П.

при секретарі - Гречаному В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби (далі ДМС) України про:

- визнання неправомірним та скасування рішення від 04.02.2015 року №61-15 про відмову визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язання прийняти рішення про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він є громадянином Сирійської Арабської Республіки, але не може повернутися до своєї країни з причин ситуації загальнопоширеного насильства, а також через побоювання бути насильно мобілізованим та примушеним воювати з власним народом та побоювання переслідувань у зв'язку з належністю до етнічної меншини - турків, у зв'язку з чим у грудні 2011 року він звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про надання захисту в Україні. Рішенням ДМС України від 12.08.2013 року №483-13 йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказане рішення було оскаржено позивачем до суду. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 року його позов задоволено частково, а саме рішення ДМС України № 483-13 від 12.08.2013 року скасовано та зобов'язано ДМС України повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням інформації по країні походження позивача. Проте, рішенням ДМС України від 04.02.2015 року №61-15 позивачу повторно відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На думку позивача, вказане рішення є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачу правомірно відмовлено у задоволенні його заяви через відсутність законних підстав для цього.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ДМС України задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України від 04.02.2015 року №61-15.

Зобов'язано ДМС України вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 додаткової форми захисту.

В іншій частині вимог - в задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ДМС України подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги ДМС України, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Сирійської Арабської Республіки, проживав в місті - Латакія, за національністю - турок. Країну постійного проживання, згідно матеріалів справи, позивач покинув легально 16.05.1995 року авіарейсом м. Алеппо (Сирія) - м. Одеса (Україна) на підставі національного паспорта, який в майбутньому було втрачено. З 1993 року по 1997 рік навчався в Одеському медичному інституті. Востаннє виїздив на батьківщину в 1995 році. Одружений з громадянкою України ОСОБА_2. має доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно матеріалів особової справи позивача, судом встановлено, що 21.12.2011 року ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обґрунтувавши її тим, що вперше прибув до України в 1993 році. Навчався тут в медичному інституті, в 1995 році востаннє виїздив на батьківщину. В 1995 році одружився з гр. України ОСОБА_4., яка в ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. В 2009 році уклав шлюб з гр. України ОСОБА_2. та від спільного шлюбу має доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На території України займається підприємницькою діяльністю. Під час першого одруження позивач подав документи на оформлення посвідки на постійне проживання, видача якої через різні причини затягувалась. Про те, що посвідка була готова йому відомо не було. Вдруге звертатись не став та вирішував питання продовження реєстрації через фірму. Після цього як зазначає позивач, у нього народилась донька, він весь час працював, оскільки треба було утримувати родину. Позивачу сказали, що він має виїхати з країни, але він боявся повертатись на батьківщину через те, що його силоміць відправили б служити в армію. На той час в країні починались невдоволення, йти служити в армію було небезпечно для життя, до того ж він турок а не араб, а до людей іншої етнічної групи ніж араб відносяться в більшості випадків негативно. Окрім іншого, шукач притулку зазначає, що зараз в Сирії політичний переворот, у нього можуть виникнути проблеми через тривалу відсутність в країні у зв'язку із чим може бути затриманий службою безпеки на кордоні та потрапити до в'язниці. Також заявник зазначив, що не проходив служби в армії хоча є військовозобов'язаний, проте не бажає брати участь у військових діях, а також за етнічною групою - турок.

Рішенням Державної міграційної служби України №483-13 від 12.08.2013 року позивачу було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначене рішення позивач оскаржив в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2013 року по справі № 815/6652/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду, адміністративний позов задоволено частково, а саме рішення ДМС України №483-13 від 12.08.2013 року скасовано та зобов'язано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням інформації по країні походження позивача.

30.12.2013 року ДМС України прийнято рішення №59-13, яким ГУ ДМС України в Одеській області було зобов'язано повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням обставин, що стали підставою для скасування судом вищезазначеного рішення ДМС України (а.с. 47).

09.01.2014 року наказом заступника начальника Головного управління ДМС України в Одеській області №2 у відповідності до ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» прийняте рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Сирії ОСОБА_1.

03.12.2014 року за результатами розгляду особової справи громадянина Сирії ОСОБА_1 №ODS 11/32 Управління дійшло до висновку про доцільність відмовити громадянину Сирії ОСОБА_1 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, через відсутність умов передбачених абз. 4 ч.1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Рішенням Державної міграційної служби України №61-15 від 04.02.2015 року з посиланням на ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами повторного розгляду особової справи №ODS 11/32 громадянина Сирії ОСОБА_1, висновок Головного управління державної міграційної служби в Одеській області підтримано, відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

24.02.2015 року позивач отримав поштою повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту №160 від 16.02.2015.

Як вбачається з особової справи ОСОБА_1 №ODS 11/32, в основу оскаржуваного рішення №61-15 від 04.02.2015 року покладений висновок Управління у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що співробітник міграційної служби дійшла висновку про те, що основною причиною виїзду з країни громадянського походження позивача було бажання здобути освіту у вищих навчальних закладах України, а не внаслідок побоювань стати жертвою переслідувань. Так, громадянська війна в країні не розглядається саме як причина виїзду заявника в Україну. Зазначені заявником у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він переслідувався в Сирії, як конвенційний біженець. Особа не була причетна до подій, через які б мав обґрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження та дискримінації. Також співробітник міграційної служби відзначила, що спроба легалізації на території України шляхом подання заяви про визнання біженцем при інших існуючих підставах для законного перебування іноземця в Україні вважається зловживанням процедурою. Аналізом наданих матеріалів, разом із наявною інформацією по країні громадянського походження заявника, співробітник міграційної служби дійшла висновку про можливість підтвердження відсутності умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на батьківщину.

У липні 2012 року Міжнародний Комітет Червоного Хресту визнав конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. Кількість осіб, які постраждали під час конфлікту на даний момент дуже висока та продовжує зростати. ООН постійно інформує про акти насилля та вбивствах у Сирії. З початку березня 2011 року постійно надходять відомості щодо порушення права людини та основних свобод, у тому числі страти без суду, тортури, арешти, застосування тяжкої зброї проти мирного населення. Також рідне місто позивача м. Деір-Аз-Зор за даними ЗМІ щоденно зазнає авіаударів та снайперських обстрілів. Станом на 10.03.2013 року сірійські моджахеди повністю оволоділи цим містом після розгрому 113-й бригади асадитов та захвату військової бази.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем взагалі не взято до уваги інформацію по країні походження позивача, зокрема, того факту, що на теперішній час в Сирії триває цивільна війна, систематично порушуються права людини та основні свободи, які здійснюються сирійською владою та формуваннями «шаббиха». Крім того, беззмістовним є висновок відповідача про те, що позивач не пов'язує свої особисті проблеми з загальними проблемами в аспекті критичного стану в Сирії.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку відповідача мале місце формальне ставлення до перевірки усіх обставин, викладених позивачем у його заяві, що призвело до прийняття противоправного рішення, у зв'язку з чим відповідача належить зобов'язати повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В апеляційній скарзі ДМС України вказується, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про наявність підстав для надання позивачу статусу біженця, а ті, які характеризують загальне положення в країні походження позивача, не містять конкретних відомостей про його утиски, та тому оскаржуване рішення є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.13 ч.1 ст. 1 цього Закону, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з загальновідомою інформацією, у 2011 році в Сирії розпочався збройний конфлікт.

У грудні 2012 року Управління Верхового Комісара ООН опублікувало Рекомендації УВКБ ООН з питань міжнародного захисту стосовно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку, в яких зазначається, що Міжнародний Комітет Червоного Хреста вважає конфлікт у Сирії збройним конфліктом не міжнародного характеру. У документі наводяться подробиці впливу конфлікту на гуманітарну ситуацію та ситуацію з правами людини, зокрема, дітей та палестинських біженців. У результаті напруженої ситуації, що склалася у Сирії, УВКБ ООН вважає, що більшість її громадян, які звертаються за міжнародним захистом, відповідають критеріям поняття «біженець» за Конвенцією про статус біженців 1951 року, інші мають право на додатковий захист.

22 жовтня 2013 року Управління Верхового Комісара ООН опублікувало оновлену редакцію документа «Рекомендації УВКБ ООН з питань міжнародного захисту стосовно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку» зі змісту якого вбачається, що після опублікування попередньої редакції вказаних Рекомендацій збройний конфлікт в Сирії продовжує загострюватися, в результаті чого вибухнула масштабна гуманітарна криза. УВКБ ООН, як і раніше наголошує, що більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, відповідають критеріям поняття «біженець» за Конвенцією про статус біженців 1951 року, інші мають право на додатковий захист. Також, у документі дається перелік вразливих груп осіб, серед яких, зокрема, особи, що ухиляються від військової служби, палестинські біженці, групи національних меншин.

Також, за змістом пп.2, 4 Рекомендацій УВКБ ООН з питань міжнародного захисту стосовно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку від 27.10.2014 року (ІІІ редакція) на даний момент майже всі райони країни (Сирії) охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково накладаються один на одного; ця ситуація посилюється внаслідок того, що за всі протиборчі сторони воюють іноземні найманці. Бої між сирійськими урядовими силами і масою антиурядових збройних груп не затихають. За наявними даними, до квітня 2014 кількість осіб, які загинули в результаті конфлікту, перевищила 191 тисяч осіб. Найбільше число документально зафіксованих випадків смерті було зареєстровано в провінції Риф Дамаск, далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дераа і Хама.

У п.31 вказаних Рекомендацій УВКБ зазначає, що у світлі розвитку подій і зміни обставин в Сирії, можливо, буде доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обґрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці «на місці» (sur place), могли розраховувати на ухвалення відповідного рішення, яке дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

Відповідно до п.34 вказаних Рекомендацій УВКБ ООН, враховуючи актуальність даного питання на тлі збільшення навантаження на сусідні з Сирією держави і відновлення припливу біженців, УВКБ ООН повторює свій заклик до держав, які не є сусідами Сирії, вивчити конкретні та ефективні способи вираження солідарності.

За інформацією по країні походження з сайту: http://www.refworld.org.ru/docid/538867284.html, у Сирії з початку 2014 жертвами повітряних ударів, нанесених урядовими силами по позиціях повстанців у місті Алеппо на півночі країни, стали близько двох тисяч осіб.

За інформацією по країні походження з сайту: http://wvvw-unhcr.Qrg/refworld/docid/50f55c8d2Jitml: «Висновок: сирійський уряд є жорстоко репресивним до інакомислення і свободи совісті які не є офіційно визнані в країні. Рівень смертей з вини влади з березня 2011 року неухильно зростає. Велика кількість солдатів було вбито за спробу втечі або за відмову відкривати вогонь по мирних жителях. У ході нинішнього конфлікту сирійська влада, ймовірно, потребує все більше призовників, щоб підтримати президента Асада. З урахуванням ситуації в Сирії, коли заявник є дезертиром з Сиріиської армії, або може підлягати призову на військову службу після повернення, буде доречно надавати таким особам притулок, тому що сирійська влада буде розглядати їх як противників режиму».

Крім того, відповідно до Рекомендації УВКБ ООН щодо міжнародного захисту осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція 3) від 27 жовтня 2014 (п.28) до груп осіб які перебувають під ризиком переслідувань у Сирії зокрема віднесено осіб, що ухиляються від призову до збройних сил.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, який є громадянином Сирійської Арабської Республіки, у грудні 2011 року звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вмотивованою тим, що у зв'язку з політичним переворотом в Сирії він не може повернутися додому через вірогідність виникнення у нього проблем, пов'язаних з його тривалою відсутністю в країні (а.с.82).

Рішенням ДМС України від 12.08.2013 року №483-13 йому було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказане рішення було оскаржено позивачем до суду. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року, яку залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, скасовано рішення ДМС України № 483-13 від 12.08.2013 року; зобов'язано ДМС України повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням інформації по країні походження позивача.

Рішенням ДМС України від 04 лютого 2015 року №61-15 позивачу повторно відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком ДМС України від 03 лютого 2014 року (а.с.67-76), на підставі якого ґрунтувалось це рішення, у частині відсутності підстав для визнання позивача біженцем, оскільки, він не переслідувався в Сирії та не був причетний до подій, через які б мав обґрунтований страх утисків, переслідувань, погроз, нелюдського поводження, чи дискримінації.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок ДМС України у частині відсутності підстав для визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, на думку ДМС України, заявником не доведені факти серйозної та не вибірковості загрози його життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадського походження; також, не встановлено фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину.

При цьому, ДМС України зазначає наступне:

«… Великобританія: UK Home Office fMBC), Методичні рекомендації: Сирія, 15 січня 2013, див.: unhcr.org/refworld/docid/50f55c8d2.html [переглянуто 5 квітня 2013 p.]

Згідно звітів міжнародних організацій, є наявна інформація про можливі проблеми для певної категорії громадян Сирії, які можуть зазнати тиск з боку похоронних структур країни у разі довгострокового перебування поза межами Батьківщини:

…Згідно з інформацією багатьох західних дипломатичних джерел, на прикордонних контрольних пунктах встановлено модернізовану комп'ютерну систему перевірки осіб при перетині кордону. Усі служби безпеки мають власні списки осіб у розшуку, але у них міститься інформація, надана різними відділами безпеки з усіх регіонів держави….Є декілька звітів, в яких наводяться цитати осіб, примусово повернутих до Сирії, які в результаті зазнали затримання і поганого ставлення, або зникли.

…деякі громадяни Сирії, повернуті до держави їх громадянства після проживання за кордоном, були насильно одразу в момент прибуття чи незадовго після їх повернення. Пошук притулку за кордоном вважається проявом опозиції офіційній владі Сирії, саме тому шукачі притулку підпадають під імовірність арешту».

Доповідають що повернуті шукачі притулку будуть затримані після їх повернення до Сирії лише з причини за кордоном. Особа буде затримана і допитана службами безпеки; за даними звітів погане ставлення під час затримання є імовірним.

Великобританія: МВС, Інформація по країні походження: Сирія, 15 серпня 2012, див.:

unhcr. org/refworld/docid/'503 74cf72.html [переглянуто 5 квітня 2013 p.]

В той же час, не вбачається, що заявник мав на момент виїзду якісь проблеми, так як без перешкод вибув з країни громадського походження….» (а.с.75).

Таким чином, ДМС України наводить інформацію з компетентних джерел про те, що довгострокове перебування за кордоном громадянина Сирії і, тим більш, пошук ним притулку за кордоном має наслідком цілком імовірне затримання такого громадянина та погане ставлення до нього у разі його повернення на Батьківщину, однак у наступному абзаці протипоставляє цій інформації ту обставину, що позивач без перешкод вибув з країни громадського походження.

Однак, колегія суддів вважає вказане посилання взагалі необґрунтованим, оскільки з матеріалів справ вбачається, що позивач в останнє відвідував Сирію у 1995 році, тобто за 6 років до початку в країні збройного конфлікту, що вказує на неможливість порівняння ситуації в країні у 1995 році з теперішньою.

Отже, на думку колегії суддів, ДМС України помилково поставила факт безперешкодного вибуття позивача з Сирії у 1995 році в противагу попередньо наведеній інформації замість того, щоб на підставі цієї інформації проаналізувати, якими можуть бути наслідки повернення позивача до Сирії з врахуванням того, що позивач не проходив військову службу в Сирії; у 1993 році (у призовному віці) виїхав з цієї країни на навчання в Одеському національному медичному університеті, однак після закінчення навчання (у 1997 році) не повернувся до Сирії та у 2011 році почав пошук притулку в Україні.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість і відповідно протиправність оскаржуваного рішення та необхідність зобов'язання ДМС України вирішити питання щодо надання позивачу додаткової форми захисту.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 серпня 2015 року.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: Д.В. Запорожан
Суддя: М.П. Коваль