Справа № 815/2748/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2748/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Гаврилюк І.С.

За участю представників сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (паспорт серії АР №375070, виданий Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі 17.02.2005р.).

Від відповідача: Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_2 за довіреністю від 20.08.2014р. №7078/1.1.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 до суду не зявилась, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень (від 12.08.2015р. вхід.№20195/15), просить суд поновити його на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, та стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси порушено порядок вивільнення працівників, оскільки по-перше, ОСОБА_1 не було повідомлено про звільнення у двомісячний термін, а по-друге у період з 07.04.2015р. по 14.04.2015р. позивач перебував на лікарняному. Також, ОСОБА_1 зазначає, що з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було, як і своєчасно не надано його копії.

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових поясненнях на адміністративний позов (від 20.05.2015р. вхід.№12465/15), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення Наказу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси від 02.04.2015р. №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.», оскільки 03.04.2014р. на підставі заяви ОСОБА_1, штатного розпису на 2014рік, постанови КМУ від 30.08.1995р. №694, листа-погодження головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.03.2014р. №3405/03, УПФУ в Приморському районі м.Одеси, був винесений Наказ №42-ос «Про переведення ОСОБА_4, ОСОБА_1В.», яким ОСОБА_1 03 квітня 2014р. переведено з посади головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів №1 на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, тимчасово на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_5 Також, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 був звільнений не за ініціативою управління (ст.40 КЗпП), а по закінченню строку дії трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, про що зазначено у наказі про його звільнення від 02.04.2015р. №40-ос, трудову книжку позивач отримав 15.04.2015р. під особистий підпис, про що свідчить відмітка в журналі видачі трудових книжок працівників.

Ухвалою суду від 25.06.2015р., відповідно до приписів ст.53 КАС України, до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 у судове засідання 14.08.2015р. не зявилась, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином та своєчасно, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка щодо сповіщення дати та часу наступного судового засідання, у зв'язку з чим справу розглянуто на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.02.2013р. Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси видано Наказ №13-ос «Про призначення ОСОБА_1В.», яким на підставі заяви ОСОБА_1, ст.4. 15 Закону України «Про державну службу»; протоколу конкурсної комісії від 11.12.2012р. №4, Порядку організації проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України від 25.01.2012р. №33/2012, довідки про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1, листа-погодження головного управління ПФУ в Одеській області від 12.02.2013р. №680/11, ОСОБА_1 з 12 лютого 2013року призначено на посаду провідного спеціаліста відділу з призначення пенсій №1 як особу, що витримала умови конкурсу на зазначену посаду та пройшла спецперевірку.

Відповідно до Наказу УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 28.03.2013р. №39-ос «Про переведення ОСОБА_6, призначення на вищу посаду ОСОБА_1В.» ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста з пенсійного забезпечення військовослужбовців відділу з призначення пенсій №1.

Наказом УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 04.10.2013р. №149-ос «Про переведення ОСОБА_1В.» головного спеціаліста з пенсійного забезпечення військовослужбовців відділу з призначення пенсій №1 ОСОБА_1 з 4 жовтня 2013р. переведено на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів №1.

03.04.2014р. головний спеціаліст відділу обліку надходження платежів №1 ОСОБА_1 звернувся до начальника УПФУ в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_7 із заявою у якій виклав прохання перевести його на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, тимчасово на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_5

У зв»язку з чим, 03.04.2014р. на підставі вказаної заяви ОСОБА_1, штатного розпису на 2014рік, Постанови КМУ від 30.08.1995р. №694, листа-погодження головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.03.2014р. №3405/03, УПФУ в Приморському районі м.Одеси винесено Наказ №42-ос «Про переведення ОСОБА_4, ОСОБА_1В.», яким ОСОБА_1 03 квітня 2014р. переведено з посади головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів №1 на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, тимчасово на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_5

Під час зясування фактичних обставин справи судом встановлено, що 01.04.2015р. головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу ОСОБА_5 звернулась до начальника УПФУ в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_7 із заявою, у якій викладено прохання допустити її до виконання своїх посадових обовязків головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу з 14.04.2015р. З урахуванням чого, 03.04.2015р. на підставі означеної заяви ОСОБА_5 від 01.04.2015р., штатного розпису на 2015р., начальником УПФУ в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_7, винесено Наказ №41-ос «Про допуск до роботи ОСОБА_5М.», яким ОСОБА_5 з 14 квітня 2015р. допущено до роботи на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу після повернення з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Судом зясовано, що 02.04.2015р. начальником УПФУ в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_7, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, винесено Наказ №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.», яким головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 10 квітня 2015року, у звязку із закінченням строку дії трудового договору.

Означений Наказ УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 02.04.2015р. №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.» позивачем був отриманий 17.04.2015р., про що свідчить наявна у матеріалах справи власноручно написана Розписка ОСОБА_1 від 17.04.2015р. про його отримання.

Не погодившись із Наказом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси від 02.04.2015р. №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.», позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, та стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, не є правомірними, та обґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення позивача - ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою послугувало його звільнення з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у звязку із закінченням строку дії трудового договору, про що УПФУ в Приморському районі м.Одеси винесено відповідний Наказ від 02.04.2015р. №40-ос.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України від 10.12.1971р., відповідно до ст.21 якого трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно зі ст.23 трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що п.2 ст.36 КЗпП передбачено можливість припинення трудового договору, у зв'язку із закінченням його строку. На означеній підставі може бути припинено лише строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП.

Так, як встановлено судом, та зазначено вище, у даному випадку, між позивачем - ОСОБА_1, та відповідачем - Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси був укладений трудовий договір на визначений строк. Зокрема, на підставі відповідної заяви позивача від 03.04.2014р. щодо переведення його на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, тимчасово на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_5, 03.04.2014р. УПФУ в Приморському районі м.Одеси був винесений Наказ №42-ос від 03.04.2014р. «Про переведення ОСОБА_4, ОСОБА_1В.», яким ОСОБА_1 03 квітня 2014р. переведено з посади головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів №1 на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу, тимчасово на час соціальної відпустки основного працівника ОСОБА_5

Отже, закінченням строку дії, укладеного між ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, трудового договору, у даному випадку, є настання певної події, а саме вихід на роботу, після соціальної відпустки, та виконання обовязків головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу основного працівника ОСОБА_5

Зокрема, як встановлено судом та зазначено вище, 01.04.2015р. головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу ОСОБА_5 звернулась до начальника УПФУ в Приморському районі м.Одеси ОСОБА_7 із заявою, у якій виклала прохання допустити її до виконання своїх посадових обовязків головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу з 14.04.2015р. За результатами розгляду означеного звернення, УПФУ в Приморському районі м.Одеси 03.04.2015р. винесено Наказ №41-ос «Про допуск до роботи ОСОБА_5М.», яким ОСОБА_5 з 14 квітня 2015р. допущено до роботи на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу після повернення з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Вищеозначене відповідно послугувало підставою для звільнення позивача - ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу УПФУ в Приморському районі м.Одеси, про що Управлінням видано відповідний Наказ від 02.04.2015р. №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.».

Таким чином, вище окреслені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що строковий трудовий договір між ОСОБА_1 та УПФУ в Приморському районі м.Одеси, закінчився, обставини фактичного тривання трудових відносин відсутні, а відтак звільнення позивача відбулось у порядку визначеному чинним законодавством.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання позивача - ОСОБА_1 на те, що його звільнення з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу УПФУ в Приморському районі м.Одеси відбулося в період тимчасової непрацездатності, а також те, що його не повідомлено про звільнення у двомісячний термін, оскільки його звільнення відбулося на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у звязку із закінченням дії трудового договору, та в жодному разі не з ініціативи власника, як то передбачено частиною 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, враховуючи, що статтею 40 КЗпП України регулюються відносини щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд дійшов висновку про помилковість позиції позивача щодо неможливості звільнення його у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, оскільки закінчення строку дії строкового трудового договору є самостійною підставою для його припинення, а не розірвання.

Крім того, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд поновити його на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, та стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, не оскаржуючи при цьому Наказу УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 02.04.2015р. №40-ос «Про звільнення ОСОБА_1В.».

Таким чином, оскільки судом не встановлено наявність законодавчо передбачених підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, вимоги щодо стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, також задоволенню не підлягають.

Відтак, беручи до уваги наведене, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо поновлення його на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, та стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві та викладені усно у судових засіданнях в ході судового розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ч.4 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 15.04.2015р. по день поновлення на посаді, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом 19 серпня 2015 року.

Суддя Харченко Ю.В.