Справа № 2а-3778/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-3778/10/0770
Ряд стат. звіту № 3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Фантич В.В.

за участю перекладача ОСОБА_1;

позивача ОСОБА_2 Саїд;

представника відповідача ОСОБА_3

прокурора Стойко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 Саїд до ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним,-

ВСТАНОВИВ:

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 Саїд з адміністративним позовом до ОСОБА_4 міграційної служби в Закарпатській області про визнання рішення ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця протиправним і скасування його, зобовязання ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця.

Позовні вимоги мотивує тим, що він звернувся до ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області із заявою про надання статусу біженця. Після співбесід йому було вручено повідомлення № 115 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, де на підставі ст.12 Закону України «Про біженців»від 21.06.2001 (далі за текстом - Закон) відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні. Дане рішення № 115 ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця в Україні вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не в повній мірі зясував усі обставини його обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань через свою національність та нестабільність загальної ситуації, зазначаючи переслідування в країні свого походження - ОСОБА_5.

Під час судового розгляду даної справи позивач підтримав позовні вимоги з мотивів, що наведені в адміністративному позові.

Прокурор, та представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у письмовому запереченні, а саме вважають, що оскаржуване рішення приймалось з врахуванням та дослідженням усіх обставин справи позивача.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.06.2009 року звернувся до відповідача з заявою щодо набуття статусу біженця в Україні яка у порядку ст. 9 Закону України «Про біженців»була прийнята до розгляду.

Наказом № 161/б від 02 липня 2009 року відповідно до абзацу 3 статті 12 Закону України «Про біженців»відповідач відмовив громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_2 Саїд в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця у звязку з необґрунтованістю заяви.

Під час розгляду матеріалів справи громадянина ОСОБА_5 ним було повідомлено, що він народився 09.03.1974 року у місті Газа, ОСОБА_5, за національністю араб, віросповідання ісламське, удівець, освіта середня. Документів, щоб посвідчували особу, управлінню міграційної служби заявник не надав. Під час співбесіди, що зафіксовано у протоколі співбесіди, позивач зазначив, що він удівець, а під час заповнення реєстраційного листка 02 липня 2010 року зазначає, що одружений, Працював маляром в місті Газа. Почав працювати з шістнадцяти років.

З пояснень громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 Саїд, наданих під час співбесіди 02 липня 2010 року слідує, що він проживав в ОСОБА_5, із документів, які б посвідчували його особу у нього були: ID-картку, яку отримав у 1989 році, у місті Газа. Проблем з отриманням ID- картки у позивача не було, тобто добровільно прийняв захист від країни своєї громадянської належності, вона не потребує міжнародного захисту і не є біженцем. За отриманням закордонного паспорта не звертався.

Позивач під час співбесіди, що зафіксовано у протоколі співбесіди від 02 липня 2010 року вказує, що причинами виїзду з ОСОБА_5 стала загибель рідних. У матеріалах справи відсутні докази належності позивача до будь-якої політичної партії у країні свого походження, такі докази не здобуті і під час розгляду даної адміністративної справи в суді.

У заяві про надання статусу біженця позивач, вказує причини, які спонукали його просити статус біженця в Україні: військові дії, що ведуться ізраїльськими військами на палестинській території та через, які заявник втратив рідних.

Позивач стверджував під час співбесіди, що зафіксовано в протоколі від 02 липня 2009 року, що виїхав з ОСОБА_5 до Європи, щоб отримати в одній з країн притулок. Позивач до прибуття в Україну шість днів проживав в місті Амман (Йорданія), сім днів в Румунії, чотири дні в Угорщині, у цих країнах не звертався із клопотанням про отримання притулку.

Зі слів заявника, він не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства з боку представників офіційної влади ОСОБА_5.

Зазначені заявником у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він переслідувався у ОСОБА_5, як конвенційний біженець.

В процесі розгляду заяви позивача ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_2 Саїд не навів достатньої аргументації своїм побоюванням, або інших доказів того, що ці побоювання є обґрунтованими. У зв'язку з тим, що жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками він не навів, аналіз матеріалів справи особи, яка назвалась громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_2 Саїд, свідчить, що його побоювання стати жертвою переслідування у зв'язку з належністю до соціальної групи «Біженець війни»є необґрунтованими. Отже, причиною виїзду з країни громадянської належності стало бажання позивача знайти спокій та підходящу роботу в одній з країн Європи, про що свідчить відповіді, які зафіксовані в протоколі співбесіди від 02 липня 2009 року.

Зазначені позивачем у матеріалах справи факти не дають підстав вважати, що він переслідувався в ОСОБА_5, як конвенційний біженець. Позивачем не зазначено жодного конкретного факту особистого переслідування за конвенційними ознаками.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців»біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

Відповідно до статті 9 частини 2 Закону України «Про біженців»особи, які з наміром набути статус біженця намагалися незаконно перетнути або незаконно перетнули державний кордон України, повинні без зволікань звернутися до відповідного органу міграційної служби через уповноваженого цього органу чи посадову особу Державної прикордонної служби України або органу внутрішніх справ із заявами про надання їм статусу біженця, а також надати посадовим особам Державної прикордонної служби України пояснення про причини спроби незаконно перетнути або незаконного перетинання державного кордону України.

Як встановлено судом, жодних доказів, які б підтверджували факт переслідування позивача у ОСОБА_5 за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, по справі не здобуто.

Крім того позивач перебуваючи в ряді інших країн, де мав можливість вільно пересуватися, у відповідні органи із заявами про надання статусу біженця не звертався.

За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача (наказ № 161/б від 02 липня 2010 року) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця прийняте відповідно до Закону України «Про біженців», а тому у задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 Саїд до управління міграційної служби у Закарпатській області слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 Саїд до ОСОБА_4 міграційної служби у Закарпатській області про визнання рішення протиправним відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий-суддя Луцович М.М.