Справа № 825/2472/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/2472/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лобана Д.В.,

при секретарі Новик Н.С.,

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 27.05.2015 форми Ф б/н.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок з громадян України.

Обєктом оподаткування с легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Позивач дійсно володіє автомобілем Toyota Highlander 2013 року випуску, з обємом двигуна 3456 см3.

Зазначений автомобіль було придбано позивачем у травні 2013 року та 04.06.2013 зареєстровано у Чернігівському ВРЕР відповідно до вимог законодавства.

Також, при реєстрації позивачем було сплачено податок, який підлягав сплаті за першу реєстрацію автомобіля на території України, на підставі п.п. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

При цьому, позивач при придбанні власного автомобіля ніяк не міг та і не зобовязаний був розраховувати на те, що у майбутньому держава, шляхом внесення змін до ПК України, покладе на нього додаткові витрати у вигляді транспортного податку, що значно погіршить його матеріальне становище, збільшивши витрати на 25000,00 грн на рік.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Крім того, Законом України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, що набрав чинності 01 січня 2015 року, відповідно до приписів ст. 58 Конституції (в т.ч. в частині нарахування транспортного податку) розповсюджуються тільки на власників транспортних засобів які підпадають під вимоги п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України та придбані після 01 січня 2015 року.

Враховуючи зазначені норми права, позивач робить висновок, що нарахування, визначеного у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, транспортного податку у розмірі 25000,00 грн, суперечить приписам ст. 58 та 41 Конституції України, а отже є протиправним.

В додатку 1 ПК України основним реквізитом податкового повідомлення-рішення являється його номер.

Повідомлення від 27.05.2015 на думку позивача, не містить номеру, що говорить про невідповідність даного податкового повідомлення-рішення формі, визначеній ПК України, а отже ставить під сумнів його законність та відповідність нормам законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними та необґрунтованими та скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення (а. с. 21-22), в яких зазначено, що з 2015 року скасовано збір за першу реєстрацію транспортного засобу, який до 2015 року сплачували продавці авто. Тепер саме власники транспортних засобів платитимуть транспортний податок, який тепер відноситься до податків на майно.

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування, а базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Щодо фізичних осіб, обчислення суми податку з об'єктів оподаткування, які їм належать і зареєстровані в Україні, здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.

Органи внутрішніх справ зобовязані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації обєкта оподаткування відомості необхідні для розрахунку податку.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Фізичними особами транспортний податок сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач вважає, вимоги викладені в позовній заяві є безпідставними, необгрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви та заперечень на неї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 04.06.2013 придбав авто Toyota Highlander 2013 року випуску, з обємом двигуна 3456 см3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 12).

З 01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок з громадян України.

Згідно п.п. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України с обєктами оподаткування.

Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

Згідно п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК України органи внутрішніх справ зобовязані до 01 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації обєкта оподаткування відомості необхідні для розрахунку податку.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень- рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Доводи позивача про подвійне оподаткування з огляду на п.п. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 та п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України не приймаються судом до увагу, оскільки, як зазначено відповідачем у судовому засіданні ці два податки є різними видами податку, до того ж, перший з яких на даний час не існує.

Більш того, посилання позивача на ст. 41, 58 Конституції України є безпідставним, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення не впливає на володіння та користування майном позивача, а Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не змінює вид податку, а запроваджує новий, зміни ж внесені ще у 2014 році, заздалегіть встановили, що з 2015 року власники вказаних автомобілів мають сплачувати даний вид податку, а отже в даному випадку не має зворотності дії в часі.

Доводи позивача, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, також не приймаються до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище законодавець не змінює вид податку, а запроваджує новий.

Крім того, доводи позивача, що Законом України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, що набрав чинності 01 січня 2015 року, відповідно до приписів ст. 58 Конституції (в т.ч. в частині нарахування транспортного податку) розповсюджуються тільки на власників транспортних засобів, які підпадають під вимоги п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України та придбані після 01 січня 2015 року, спростовуються змістом самої статті, згідно якої обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (тобто незалежно від дати придбання).

Засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статі 150 Конституції України, а також пункту 1 статі 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Так, доводи позивача щодо неконституційності вищезазначеного закону є безпідставними, оскільки рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не приймалось.

Доводи позивача щодо незазначення номеру податкового повідомлення-рішення спростовуються самими матеріалами справи (а. с. 9, 24), з яких вбачається, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 27.05.2015 винесено за № 3443.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідач, як субєкт владних повноважень, в повній мірі довів правомірність свого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) грн 30 коп. на користь Державного бюджету України (УК у м. Чернігові, код 38054398, Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Чернігівській області, код банку 853592).

Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан