Справа № 2а-2191/10/2270
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2012-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.
за участі секретаря судового засідання: Баранкевич А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року в адміністративній справі за позовом військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними і стягнення витрат на відрядження,

У березні 2010 року військовий прокурор Хмельницького гарнізону звернувся в суд із адміністративним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідача військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати неправомірними та такими, що порушують права позивача дії посадових осіб відповідача в частині невідшкодування позивачу витрат на відрядження, а також стягнути з відповідача в користь позивача належну йому до виплати грошову компенсацію витрат на відрядження на загальну суму 1246,44 грн..
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (в м. Старокостянтинові, Хмельницької області) неодноразово перебував у службових відрядженнях. Однак витрати на відрядження позивачу не завжди вчасно відшкодовувались і станом на 01.03.2010 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 1246,44 грн..
Відповідач військова частина НОМЕР_1 у суді першої інстанції позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задовленні позову.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року адміністративний позов задоволено, визнано неправомірними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині невідшкодування ОСОБА_1 витрат на відрядження, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 належну йому до виплати грошову компенсацію витрат на відрядження на загальну суму 1246,44 грн..
Не погоджуючись з даною постановою суду від 12.04.2010 р. відповідач військова частина НОМЕР_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є незаконною, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 12.04.2010 р. і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні в Головному фінансово-економічному управлінні Збройних Сил України, тобто грошове забезпечення та усі інші виплати військовослужбовцям військової частини нараховуються за рахунок тих коштів, які надходять від довольчого органу. Всупереч існуючих потреб військова частина НОМЕР_1 в повному обсязі профінансована не була, а власних джерел доходів військова частина немає. Винесене судом рішення при відсутності коштів в подальшому буде впливати на інтереси інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а також ущемляти їхні права, так як стягнення буде проводитись з грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1246,44 грн. заборгованості по грошовій компенсації витрат на відрядження, оскільки така заборгованість підтверджується довідкою відповідача № 179 від 01.03.2010 р. (а.с. 6) і не заперечується відповідачем.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо необхідність задоволення позовної вимоги про визнання неправомірними дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .
З цього приводу суд першої інстанції безпідставно не врахував доводів відповідача про те, що військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні в Головному фінансово-економічному управлінні Збройних Сил України і саме звідти отримує грошове забезпечення та усі інші виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв`язку із неповним фінансуванням військової частини НОМЕР_1 та відсутністю інших джерел доходів. Військова частина вживала заходів щодо отримання коштів для розрахунку по заборгованості з військовослужбовцями, але кошти на дані потреби не надходили.
У зв`язку із наведеним нижче, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати неправомірними дії посадових осіб військової частини.
Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що позовна вимога про визнання неправомірними дій посадових осіб є не уточненою, не обґрунтована і не підтверджена доказами, оскільки не вказано які саме посадові особи військової частини НОМЕР_1 допустили неправомірні дії, в чому суть (зміст) таких правомірних дій, якими доказами це підтверджується.
Таким чином, враховуючи, що постанова суду першої інстанції винесена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, оскаржену постанову суду слід скасувати частково, і відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .
Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволити частково.
Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року в адміністративній справі за позовом військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними і стягнення витрат на відрядження скасувати частково, а саме в частині визнання неправомірними дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невідшкодування ОСОБА_1 витрат на відрядження.
Відмовити у задоволенні позовної вимоги військового прокурора Хмельницького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 щодо невідшкодування ОСОБА_1 витрат на відрядження.
В решта частині постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2010 року залишити без змін, а апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк
Судді: О.М. Довгополов
В.В. Святецький