Справа № 569/20028/14-а
Суддя: Бондарчук І.Ф.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Харечко С.П.
Суддя-доповідач:Бондарчук І.Ф.
УХВАЛА

іменем України

"11" серпня 2015 р. Справа № 569/20028/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бондарчука І.Ф.

суддів: Хаюка С.М.

Франовської К.С.,

при секретарі Лялевич С.С. ,

за участю представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "03" березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області про визнання права на пільги та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивачка звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, в якому просила визнати право на пільги та зобов'язання вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначила , що її чоловік ОСОБА_5, який проходив службу в ОВС України, в 1997 року загинув під час виконання службових обов'язків. В 1998 році їй та їх спільній доньці ОСОБА_6 були видані посвідчення «Члена сім'ї загиблого», на підставі якого вони впродовж 16 років користувались пільгами та отримували відповідні доплати до пенсії передбачені ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У квітні 2014 року Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому їй та її дочці скасували статус члена сім'ї загиблого і припинили виплати пільг.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому щодо скасування ОСОБА_4 статусу «члена сім'ї загиблого» та припинення надання пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Визнано за ОСОБА_4 право на пільги передбачені статтею 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що на позивача поширюється дія ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до висновку службового розслідування про обставини смерті начальника загону відділу соціальної роботи зі спецконтингентом установи ОР-318/46 капітана ОСОБА_5 від 20 серпня 1997 року, смерть останнього наступила при виконанні службових обов'язків 16.08.1997 року.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_5

04 березня 1998 року ОСОБА_4 Управлінням УМВС України в Рівненській області видане безтермінове посвідчення серії НОМЕР_2, яке надавало позивачу право на пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

28 квітня 2014 року Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому рішеннями №№1199.6, 1199.7 встановлено неналежність позивача та її дочки до осіб на яких поширюються чинність ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визнано недійсним посвідчення «члена сім'ї загиблого» серії НОМЕР_3 від 08.07.2011 року та Серії НОМЕР_2 від 04.03.1998 року, припинено з 01.05.2014 року надання пільг, передбачених ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

На виконання наведеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. N302 було затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, відповідно до п.4 якого, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту" визначено, що чинність цього Закону поширюється також на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

В судовому засіданні встановлено, що право на отримання пільг за позивачем після смерті чоловіка було визнано Висновком службового розслідування від 28 серпня 1997 року та Постановою військово-лікарської комісії УМВС України в Рівненській області від 21 червня 2011 року № 8.

Зазначені Висновок та Постанова є чинним і на час розгляду справи ніким не скасоване.

Інших документів, які б свідчили про інший статус особи, позивач відповідачу не надавала.

Які саме документи, що подані позивачем на розгляд комісії, не відповідають нормам ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту", відповідачем не зазначено.

З огляду на те, що статус позивачки був встановлений, вона не була зобов'язана повторно доводити свою належність до відповідної категорії осіб. За наявності сумнівів саме відповідач або інша особа була зобов'язана довести протилежне.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення комісії Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, оформлене протоколом №1199 від 28.04.2014 року в частині скасування статусу члена сім'ї загиблого і припинення виплати пільг ОСОБА_4 прийнято з порушенням норм закону.

Крім того, заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що жодним нормативним актом відповідачу не надано права скасовувати безтермінове посвідчення позивачки, визнавати її особою, що не має права особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Тобто, для органів державної влади та їх службових осіб діє спеціально-дозвільний принцип конституційного права, який, поширюючи свій нормативний вплив на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки. Адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено конституційно-правовими нормами, законами України і лише в межах закріпленої за ними компетенції.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції заборонено.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував Законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, а постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "03" березня 2015 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Ф.Бондарчук

судді: С.М.Хаюк

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "14" серпня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради вул.Соборна,12,м.Рівне,33000

4-третій особі: Управління Пенсійного фонду України в м.Рівне Рівненської області - вул.Відінська,41,м.Рівне,33018,