Справа № 2а/2370/405/2011
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року справа № 2а/2370/405/2011

16 год. 03 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Роя О.В.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - згідно з довіреностями,

представника відповідача ОСОБА_4 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Брілюкс до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд звернулося ТОВ Брілюкс (далі - позивач) з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у місті Черкаси від 12.01.2011 (далі - ППР) № про визначення йому податкового зобовязання з податку на прибуток на суму 2522415,00 грн. та № про визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість (далі ПДВ) на суму 2087782,00 грн.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та в їх обґрунтування зазначили, що спірні ППР прийняті на підставі акту перевірки, висновки якого не відповідають дійсності та є лише припущенням посадових осіб відповідача щодо нікчемності угод, укладених позивачем з його контрагентами та фіктивності господарських операцій. Просили врахувати, що договори не були визнані нікчемними у встановленому порядку, а судові рішення, якими визнано фіктивною діяльність контрагентів, не містять даних щодо правочинів з позивачем.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вказував, що валові витрати та податковий кредит позивача сформовані за рахунок правочинів з контрагентами-постачальниками, під час перевірок яких встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів, робіт (послуг), укладання угод без мети настання реальних наслідків. Відповідач просив суд врахувати, що відносно службових осіб частини контрагентів позивача наявні судові рішення, що набрали законної сили, про їх фіктивну діяльність.

Заслухавши пояснення, доводи та міркування представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідач провів виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 до 30.09.2010.

Під час перевірки, результати якої зафіксовані в акті від 29.12.2010 №2929/23-2/32268063, виявлені порушення позивачем підп.4.1.1 п.4.1 ст. 4 та підп.11.3.1 п.11.3 ст.11, п.5.1 ст.5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства на 1441380,00 грн., а також підп.7.2.3 п.7.2 та підп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на 1193018,00 грн.

За наслідками перевірки відповідач прийняв оскаржувані ППР.

Згідно з даними акту перевірки підставою для висновку про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту стали висновки про безтоварність правочинів позивача з придбання ТМЦ та послуг з оренди механізмів від субєктів господарювання: ПП Торгкомерс-2009, ПП Матадор Плюс, ПП Мегаторгсервіс, ПП Укрбудспецпостач-2010, ПП Т-груп, ТОВ Бізнесальянс, та завищення доходів.

Щодо позовної вимоги скасувати ППР № про донарахування податку на прибуток суд врахував таке.

Валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності (п.5.1 ст.5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР Про оподаткування прибутку підприємств (далі ЗУ №334/94-ВР) в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 ЗУ №334/94-ВР визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Згідно з підп.5.3.9 п.5.3 ст.5 цього ж Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд встановив, що позивач у відповідному періоді задекларував:

загальну суму валового доходу 8592450,00грн.;

суму валових витрат, що враховуються при обчисленні податку на прибуток підприємств, на загальну суму - 8346218,00грн.;

суму амортизаційних відрахувань 240204,00грн.

суму податку на прибуток (ставка 25%) підприємств, що підлягає сплаті в бюджет, 1508,00грн.

Згідно з оскаржуваним ППР від 12.01.2011 № позивачу донараховано податок на прибуток на загальну суму 2522415,00грн. (1441380,00 основний платіж та 1081035,00грн. штрафна (фінансова) санкція).

Відповідно до розрахунку та даних акту перевірки основна сума зобовязань розрахована з огляду на виявлення, що позивач за період 01.10.2009 до 30.09.2010 завищив валові витрати на 5765409,00грн. і занизив скоригований валовий дохід на 115грн.

Суд на підставі вимог ст.11 КАС України щодо меж судового розгляду справи врахував, що позивач не оспорював та не надав жодного доводу і доказу на спростування висновку про заниження скоригованого валового доходу на 115грн., обмежуючись доведенням реальності правочинів із вищевказаними підприємствами.

Суд зясував, що в розрізі контрагентів загальна сума основного зобовязання з податку на прибуток розрахована за ставкою 25% з огляду на завищення валових витрат, з яких:

ПП Мегаторгсервіс на суму 92169,00грн. у І кварталі 2010 року,

ПП Укрбудспецпостач-2010 на суму 65606,00грн. у І кварталі 2010 року,

ПП Матадор Плюс на суму 207005,00грн. у І кварталі 2010 року,

ПП Торгкомерс-2009 на суму 4586002,00грн., зокрема: 1609716,00грн. у І кварталі 2010 року, на суму 1597500,00грн. у ІІ кварталі 2010року, на суму 1379508,00грн. у ІІІ кварталі 2010 року,

ТОВ Бізнесальянс на суму 369600,00грн. у ІV кварталі 2010 року,

ПП Т-груп на суму 445000,00грн. у ІV кварталі 2010 року.

Витрати позивача за рахунок правочинів з ПП Торгкомерс-2009 взято на підставі видаткових накладних до договору поставки від 01.09.2009 №5/2 на загальну суму 5503021,00грн. (в т.ч. ПДВ 20%). На час податкової перевірки кредиторська заборгованість становила 613573,00грн. За рахунок цих відносин позивач сформував валові витрати у сумі 4586002,00грн.

Згідно даними акту перевірки, що підтверджується даними податкової звітності в матеріалах справи, ПП Торгкомерс-2009 декларував відсутність основних виробничих фондів, рухомого та нерухомого майна, складських приміщень, транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, чисельність працюючих 1 особа, що є неможливим для фактичного здійснення господарської діяльності та дає змогу ставити під сумнів факт здійснення підприємством будь-якої діяльності. Основними видами діяльності ПП Торгкомерс-2009 були: оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; оптова торгівля іншими харчовими продуктами; оптова торгівля паливом.

За правочинами з ПП Матадор Плюс позивач згідно з договором оренди від 07.11.2007, який було пролонговано додатковими угодами, отримав спецобладнання (гармата очисна високого тиску, система для миття вікон і фасадів). Договір передбачав сервісне обслуговування обладнання. Загальний обсяг робіт відповідно до актів виконаних робіт становить 432354,00грн. (у т.ч. ПДВ 20%). Послуги з оренди та заміна дефектних деталей віднесена позивачем до складу валових витрат у сумі 207005,00грн., а сервісне обслуговування 153290,00 грн., як поліпшення основних засобів на 15 рахунок «Капітальні інвестиції». Основними видами діяльності цього підприємства були: технічне обслуговування автомобілів; роздрібна торгівля автодеталями; неспеціалізована оптова торгівля.

Валові витрати за рахунок правочинів з ПП «Мегаторгсервіс» позивач формував у сумі 92196,00грн. відповідно до договору поставки від 20.01.2009 №5 на підставі видаткових накладних про отримання миючих засобів на загальну суму придбання 110635,00грн. (у т.ч. ПДВ 20%). Станом на 01.10.2009, 30.09.2010 кредиторська заборгованість позивача становила 125045,00грн.

Суд звернув увагу, що видами діяльності цього підприємства були: оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин; оптова торгівля паливом та консультації з питань комерційної діяльності. Отже, поставка миючих засобів, як зазначено у видаткових накладних, не є характерним видом діяльності вказаного підприємства. Згідно з даними податкової звітності кількість працюючих у нього 1 особа, основних засобів (виробничих фондів, рухомого та нерухомого майна, складських приміщень, транспортних засобів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій) не має.

Позивач також у вказаному періоді відніс на валові витрати 65606,00грн. за рахунок правочинів з ПП Укрбудспецпостач-2010 за договором поставки від 01.09.2009 №23 на підставі видаткових накладних на загальну суму 134400,00грн. (у т.ч. ПДВ 20%). Відносно вказаного контрагента в ЄДРПОУ внесено запис про відсутність за своїм місцезнаходження, а його видами діяльності було будівництво будівель, оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин та паливом. Тому, поставка миючих засобів, як зазначено у ВН, не є характерним видом діяльності вказаного підприємства.

За правочинами з ТОВ Бізнесальянс до договору від 01.07.2010 б/н про продаж товару на загальну суму 443520,00грн. (у т.ч. ПДВ 20%) на підставі ВН на придбання ТМЦ позивач відніс на валові витрати 369600,00грн. Кредиторська заборгованість позивача станом на 30.09.2010 становила 270919,00грн. Основні види діяльності цього підприємства були: будівництво будівель; оптова торгівля паливом, транспортне оброблення вантажів та не охоплюють продаж миючих засобів, як зазначено у ВН. Крім того, кількість працюючих у відповідний період за даними звітів форми 1-ДФ - 1 особа, а основні засоби відсутні.

За рахунок правочинів з ПП «Т-Груп» позивач відніс відповідно до договору від 01.08.2010 №01/08 на підставі ВН щодо продажу миючих засобів на загальну суму 534000,00грн. (у т.ч. ПДВ 20% - 89000,00грн.) валові витрати у сумі 445000,00грн. Кількість працюючих у відповідний період за даними звітів форми 1-ДФ вказаного підприємства -1особа, основні засоби відсутні, а видами діяльності було будівництво будівель та оптова торгівля паливом, а не продаж миючих засобів.

Суд звернув увагу, що всі вищезгадані договори (том 2 а.с.18-34, том 5 а.с.193-198) не містять конкретизованого предмету договору (вид товару (робіт, послуг), його кількість і вимоги до якості (походження), ціну товарів, умов про доставку (конкретні пункти навантаження і розвантаження, їх терміни, за чий рахунок кожна партія товару має бути доставлена). Про погоджену волю двох сторін договору зі вказаних питань позивач не надав жодного доказу, що свідчить за вимогами ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України про те, що договори не вважаються укладеними, а отже сторони не мали наміру реально їх виконувати.

Акти сервісного обслуговування не містять конкретних даних про те, яке саме обладнання обслуговувалося (том 5 а.с.167-184, том 7 а.с.125-250, том 8 а.с.74-87), хто брав безпосередню участь у вказаних в них правочинах, а отже не відповідають ознакам первинно-бухгалтерського документа, який би надавав право формувати на його підставі валові витрати.

Всі ВН до вищевказаних договорів не відповідають вимогам для первинно-бухгалтерського документа, оскільки не містять всіх обовязкових реквізитів: даних про мівцезнаходження покупця та розшифрувань підписів осіб, що їх підписували (матеріали тому 6, том 8 а.с.1-73), а отже не підтверджено чи уповноважена особа, та яка саме, брала безпосереню участь у їх вчиненні.

Згідно зі ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинний документ згідно зі ст.1 цього закону це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Надані позивачем засвідчені його печаткою копії накладних (матеріали тому 4, том 5 а.с.1-153) на переміщення товару (миючих засобів) від працівників позивача працівникам осіб, яким, за його поясненнями, надавалися клінінгові послуги, свідчать, що їх оригінали не скріплені печатками.

Директорами ПП Мегаторгсервіс- ОСОБА_5, ПП Т-груп - ОСОБА_6, надавалися під час кримінальних проваджень пояснення, згідно з якими вони не підписували фінансово-господарську та звітну документацію, їм невідомо про місцезнаходження печатки, з посадовими особами ТОВ Брілюкс особисто не знайомі.

Згідно з вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.07.2012, що набрав законної сили, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 (співучасть), ч.2 ст.205 (фіктивне підприємництво), ч.2 ст.358 (підроблення документів, які видаються і посвідчуються підприємством, і які надають права та звільняють від обовязків, з метою використання їх як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб), ч.3 ст.358 (використання завідомо підроблених документів) Кримінального кодексу України. Ним підтверджено створення вказаними особами та ОСОБА_9, ОСОБА_10 (кримінальне провадження щодо яких виділено в окреме провадження та закрите постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 05.07.2012 на підставі Закону України «Про амністію у 2011році»), реєстрацію та діяльність у т.ч. підприємств-контрагентів позивача: ПП Т-груп, ПП Мегаторгсервіс, ТОВ Бізнесальянс, ПП Торгкомерс-2009, - протягом 2009-2010 років, направлену на надання податкової вигоди іншим субєктам господарювання.

Доводи представників позивача про те, що у вироці та постанові про закриття кримінальної справи не визнано фіктивною діяльність з позивачем, суд не врахував, оскільки в ньому зазначено про підроблення документів та фіктивність як формування, так і діяльності вказаних підприємств податкових зобовязань та податкового кредиту за період, що відповідає датам бухгалтерських документів для позивача.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд погоджується з доводами відповідача, що сукупність обставин як-то: відсутність доказів щодо погодженої волі сторін про всі істотні умови договору (неукладені договори, для чого окремого судового рішення про таке визнання судом не вимагається за нормами ЦК України), часткові розрахунки, відсутність в контрагентів основних засобів і трудових ресурсів, транспортних засобів для здійснення господарської діяльності, формування позивачем валових витрат на підставі документів, що складені з порушенням правил ведення бухгалтерського обліку, підписання договорів з підприємствами на предмет договору, який не відповідає основним видам їх діяльності, підтвердження судовими рішеннями фіктивної їх діяльності та створення з цією ж метою, - свідчать в сукупності про відображення таких правочинів в бухгалтерському та податковому обліці з метою отримання податкової вигоди. Тому невизнання вищевказаних сум валових витрат позивача відповідачем суд вважає правомірним, а підстави для скасування ППР про донарахування податку на прибуток, у т.ч. з огляду на завищення валового доходу на 115грн. та вимоги ст.11 КАС України, відсутні.

Щодо оскарження ППР про донарахування ПДВ суд врахував таке.

За період з 01.09.2009 до 30.09.2010 позивач задекларував: податковий кредит у сумі 1703672,00грн.; податкове зобовязання з ПДВ 1712511,00грн.; ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, - 18413,00грн.

Згідно з розрахунком основна сума оспорюваного податкового зобовязання складає суму невизнаного відповідачем податкового кредиту (сума заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, склала 1193018,00грн.), взятого позивачем за рахунок вищевказаних правочинів, від:

ПП Мегаторгсервіс на суму 18439,00грн. у жовтні 2009 року,

ПП Укрбудспецпостач-2010 на суму 22400,00грн. у жовтні 2009 року,

ПП Матадор Плюс на суму 65859,00грн. у жовтні 2009 року, на суму 6200,00грн. у листопаді 2009 року,

ПП Торгкомерс-2009 на загальну суму 917200,00грн. у періоді з листопада 2009 року до червня 2010 року,

ТОВ Бізнесальянс на суму 73920,00грн. у липні 2010 року,

ПП Т-груп на суму 89000,00грн. у серпні 2010 року.

Розмір застосованого штрафу становить 75% від донарахованої суми.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР Про податок на додану вартість (далі ЗУ №168/97-ВР), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.2.1 п.7.2 ст.7 ЗУ №168/97-ВР встановлено обовязок платника податку надати покупцю податкову накладну із визначенням обовязкових даних, зазначених окремими рядками. Відповідно до підп.7.2.3 п.7.2 ст.7 зазначеного Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ №168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Згідно з підп.7.2.3 п.7.2 ст.7 ЗУ №168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобовязань із сплати податків.

Відповідно до п.2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА від 30.05.1997 №165 та зареєстрованого в Мінюсті України 23.06.1997 за № 233/2037 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) (далі Порядок №165), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Відповідно до п. 5 згаданого Порядку, податкова накладна вважається недійсною, якщо її заповнено іншою особою, ніж вказаною у п. 2 даного Порядку.

Пункт 18 Порядку № 165 визначає, що всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку щодо здійснення поставки товарів (послуг), що скріплюється печаткою платника податку - продавця.

Суд зясував наявність у позивача податкових накладних (далі ПН) на вказану суму податкового кредиту від зазначених контрагентів. Однак вони мають недоліки в оформленні: не містять розшифрування осіб, що їх підписали, а також посилань, до яких саме договорів виписані (матеріали томів 6-7). Отже ці ПН не надавали в будь-якому разі права позивачу брати податковий кредит.

З огляду на вищевказані судові рішення в кримінальних провадженнях, недоліки складання ПН та безпіставність формування валових витрат, позивач не довів, що ПН підписані уповановаженими особами його контрагентів.

У зв'язку зі встановленими обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у вказаний період між позивачем та його контрагентом з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди.

Застосування штрафу в оскаржуваних ППР про донарахування податку на прибуток та ПДВ суд вважає правомірним, оскільки згідно з підп.54.3.2. п.54.3. ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи висновків акту податкової перевірки не спростовано, підтверджено порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні валових витрат і податкового кредиту, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах, відповідно та у спосіб, визначені діючим законодавством, при прийнятті сскаржуваних ППР.

Отже позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Брілюкс» до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2011 № та № відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич