Справа № 442/2102/15-а
Суддя: Гарасимків Л. І.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/2102/15-а
Провадження № 2-а/442/77/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючої судді : Гарасимків Л.І

при секратрі : Петрів В.М.

за участю позивача : ОСОБА_2

адвоката : Стасів Р.М.

представників третіх осіб : Максимів М.В. Загорського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області за участю третіх осіб Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, Державного департаменту ветеринарної медицини про визнання протиправними рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247 та його скасувати.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_7 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області за участю третіх осіб Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, Державного департаменту ветеринарної медицини про визнання протиправними рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247 та його скасувати, мотивуючи свої вимоги тим , що з 1971 року проживає у квартирі одноповерхового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1. Дана квартира йому була надана як службове приміщення, оскільки він працював службовцем в хіміко - радіометричній лабораторії Головного управління з питань надзвичайних ситуацій Львівської обласної державної адміністрації. Будинок в якому знаходиться його службова квартира є одноповерховою будівлею садибного типу, що поділена на дві частини з окремими входами. Одна частина будинку слугує приміщенням Дрогобицької міської лікарні державно ветеринарної медицини, а друга частина будинку є службовим жилим приміщенням в якому він проживає. Правомірність його проживання в службовій квартирі підтверджується рішенням народного суду м. Дрогобича Львівської області від 14.12.1982 року, де у виселенні його з кімнати в будинку № АДРЕСА_1 було відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Крім того факт його місця проживання за вказаною адресою підтверджується і його паспортними даними. Однак недавно він дізнався, що на будинок оформлено право власності за державою в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини на підставі рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10. 2003 року № 247 « Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1.. Вважає, вище вказане рішення неправомірним, оскільки порушує його конституційне та законне право на житло, відтак змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засідання позивач ОСОБА_2 та його адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Крім того суду пояснили, що на усне звернення позивача у січні 2015 році Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експортної оцінки було надано йому копію правовстановлюючих документів на будинок ( в якому він проживає) , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Дізнавшись про рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247, зокрема що житловий будинок було передано з комунальної власності у державну , чим відбулося порушення його права на приватизацію даного будинку, просить скасувати вказане рішення, а позов задоволити.

В судове засідання представник відповідача Дрогобицької міської Ради Львівської області не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Причини неявки суд не повідомив.

Представники третіх осіб Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини та Державного департаменту ветеринарної медицини Максимів М.В. та Загорського О.В. позовні вимоги заперечили, посилаючись на обставини викладені у письмовому запереченні. Просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, строк звернення до адміністративного суду слід поновити, а в задоволенні позову, слід відмовити з таких міркувань.

Що стосується строку звернення до адміністративного суду позивача, то враховуючи викладене та з метою захисту прав позивача, зокрема його право на оскарження рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247, яке на його думку є не правомірним, що передбачено Конституцією України та іншими нормами, та спір який виник між сторонами можна вирішити тільки після повного з»ясування всіх обставин справи та дати належну оцінку доказам наданими всіма учасниками процесу, відтак суд прийшов до висновку про необхідність поновлення пропущеного строку для звернення до суду позивача на оскарження рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247, так як строк який ним пропущений суд визнав поважним.

Відповідно до Конституції народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування ( ч.2 ст.5) В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади- жителів села чи добровільного об»єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України ( ч.1 ст. 140 )

У ч.2 ст. 144 Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Цьому конституційному положенню відповідають Закон у ч.10 ст. 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст..ст. 73 і 77 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні « органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та приймати рішення у межах наданих повноважень.

Згідно п.2 роз»яснення президії ВАС України « Про деякі питання практики вирішення спорів, пов»язаних з визнанням недійсним актів державних чи інших органів « № 02-5/35 від 26.01.2000 року « підставою для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов»язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв»язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи, що звертається до суду з відповідним позовом.»

Відповідно до ст. 104 КАС до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Суб»єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори між суб»єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління у тому числі делегованих повноважень.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. З Цивільного кодексу України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10. 2003 року № 247 « Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1, вбачається, що на будинок оформлено право власності за державою в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини

Посилання позивача з приводу його правомірного поселення саме у приміщення, яке є службове за адресою АДРЕСА_1 в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки відповідно до ст. 118 Житлового кодексу України, а також Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користуванні ними в Укрїїнській РСР, затверджені Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37 « Про службові жилі приміщення» , вбачається, що службові жилі приміщенні призначаються для заселення громадянами, які у зв»язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщенні включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються , як правило окремі квартири.

Однак позивачем жодного рішення виконавчого комітету про включення частини приміщень по АДРЕСА_1 до числа службових суду не надано.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що Довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) АБ № 701518 підтверджується, що Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини є державною установою, місцезнаходження - АДРЕСА_1. Це також підтверджується і Випискою з ЄДР (Серія АБ № 557954) виданою Державною реєстраційною службою 20.05.2013 р.

Згідно даних бухгалтерського обліку Дрогобицької міської державної лікарні ветеринарної медицини на балансі лікарні рахуються як основні засоби нежитлове приміщення загальною площею 62 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і обліковується на рахунку державної установи за № 103.

Згідно даних бухгалтерського обліку (Головна книга) житловий фонд, в т..ч. окремі квартири або кімнати на балансі лікарні не рахуються.

Із повідомлення управління ветеринарної медицини у м. Дрогобичі від 16 квітня 2015 р. за вих.№ 53 (якому підпорядкована лікарня) вбачається, що власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є Держава в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини, (г) Згідно додатку 3 до Розпорядження Кабінету Мінстрів України від 29 березня 2006 року № 171-р цілісні майнові комплекси установ ветеринарної медицини, в тому числі Дрогобицької міської лікарні ветеринарної медицини за адресою АДРЕСА_1 передані у державну власність з віднесенням їх до сфери управління Міністерства аграрної політики України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що оскільки В Основному Законі України( Конституції України ) встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади- жителів села чи добровільного об»єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України ( ч.1 ст. 140 ) , а позивачем по справі не представлено суду належних доказів на підтвердження того, що саме рішенням органу місцевого самоврядування від 23.10. 2003 року № 247 « Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1, порушено його право на житло, адже з оформленням права власності на квартиру одноповерхового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 позивач не звертався, з вимогами про його виселення з даної квартири ніхто не звертався, тощо, відтак рішення, яке позивач просить визнати неправомірними та скасувати є обґрунтованими, прийняте з дотриманням принципу рівності перед законом, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими сприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягненнями яких спрямовані це рішення та не порушує законні права та інтереси інших осіб.

А тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області за участю третіх осіб Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, Державного департаменту ветеринарної медицини про визнання протиправними рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.120.2003 року № 247 та його скасувати, слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства , суд,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області за участю третіх осіб Дрогобицької міської лікарні державної ветеринарної медицини, Державного департаменту ветеринарної медицини про визнання протиправними рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради від 23.10.2003 року № 247 та його скасувати, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. .

Головуюча суддя: ___________________