Справа № 813/1940/15
Суддя: Лейко-Журомська Майя Вікторівна
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року № 813/1940/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лейко-Журомської М.В.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Техенерго» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Техенерго» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17 лютого 2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до перевірки було надано усі первинні документи, які відповідають критеріям первинного документа, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарської діяльності позивача, проте вони не були прийняті до уваги контролюючим органом. На момент укладення договору, виписки податкових накладних та проведення господарської операції контрагент позивача був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та перебував на обліку як платник податків. Посилання відповідача в акті перевірки на безтоварність операцій позивача з його контрагентом здійснено на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки без врахування обставин його складення. Вказано, що висновки викладені в акті перевірки є безпідставними, необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях. Зазначено, що позивачем виконано усі передбачені законом умови для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, отриманих від ТзОВ «Пірол СКФ», тому висновки податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість не відповідають дійсності.

Відповідач позов заперечив, подав письмові заперечення на позовну заяву. У запереченнях зазначив, що при перевірці позивача використано акт перевірки його контрагента, яким не підтверджено факти здійснення господарської діяльності. Перевіркою встановлено, що господарська операція між позивачем та ТзОВ «Пірол СКФ» фактично не відбулась та лише відображена у первинних документах. Вказав, що подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини з якими законодавець повязує права платника на податкову вигоду. Однак під час перевірки позивачем не представлено заявок на надання послуг, дозволу територіального управління Держгірпромнагляду на експлуатацію машин у контрагента позивача, особи, які надавали послуги автокрана та вказані у листах про допуск на територію Запорізької ТЕС жодного відношення до ТзОВ «Пірол СКФ» не мали, у актах здачі-приймання робіт та журналу витягу перепусток наявні розбіжності з інформацією Запорізької ТЕС щодо дати перебування автокрану та виконавців послуг на території Запорізької ТЕС.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позиція відповідача про відсутність фактичного здійснення господарської операції не може ґрунтуватися на висновках акту перевірки контрагента позивача. Вказав, що письмові заявки не відносяться до первинних документів згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а акти здачі-прийняття послуг є достатніми та належними доказами того, що сторонами було досягнуто згоди щодо періоду та обсягу надання послуг. Зазначив, що порядок отримання перепусток на територію Запорізької ТЕС передбачає оформлення таких документів виключно за запитами підрядних та субпідрядних організацій, якою ТзОВ «Пірол СКФ» у взаємовідносинах з замовником робіт не виступало. Окрім того позивач не зобовязаний перевіряти наявність трудових відносин осіб, які надавали послуги із ТзОВ «Пірол СКФ». Також вказав, що наявність розбіжностей у датах надання послуг в актах та в листі не може свідчити про фіктивність операцій, а є лише помилкою у наданій Запорізькою ТЕС інформації. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні подані заперечення підтримав. Вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі факти, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Техенерго» (дал ПрАТ «Техенерго, Товариство) з питань дотримання податкового законодавства по взаєморозрахунках із ПрАТ «Укрзахіденерго» за період вересень 2013 року, лютий 2014 року, червень 2013 року, ТзОВ «Пірол СКФ» за період березень 2014 року, а також документальне підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищеперелічених контрагентів .

За результатами перевірки встановлено порушення Товариством пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), чим занижено податок на додану вартість в сумі 16 000,00 грн. в т.ч. за березень 2014 року, про що відображено в акті перевірки № 257/13-04-22-04/23891483 від 04 лютого 2015 року.

На підставі встановлених порушень 17 лютого 2015 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 24 000,00 грн. (за основним платежем 16 000,00 грн.; за штрафними санкціями 8 000,00 грн.).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 25 лютого 2014 року між ПрАТ «Техенерго» (Замовник) та ТзОВ «Пірол СКФ» (Виконавець) укладено договір № 25/02-01 про надання послуг, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання щодо надання технічних послуг 1 (одного) автокрану МКТТ-100

Згідно з пунктами 1.2 та 2.2 цього договору Виконавець зобовязаний надати послуги своєчасно, якісно та у повному обсязі, а Замовник зобовязаний прийняти належним чином виконані послуги Виконавця та оплатити їх. Місце надання послуг: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95, Запорізька ТЕС. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 договору про надання послуг вартість послуг за 1 (одну) відпрацьовану Виконавцем зміну становить 9 600,00 грн., в тому числі ПДВ 1 600,00 грн., а вартість перевезення автокрану МКТТ-100 до місця надання послуг, становить 23 400,00 грн., в тому числі ПДВ 3 900,00 грн.

Позивачем до перевірки надано та долучено до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт № 99/1 від 10 березня 2014 року, № 99/2 від 11 березня 2014 року, № 99/3 від 12 березня 2014 року, № 99/4 від 13 березня 2014 року, № 99/5 від 14 березня 2014 року, № 99/6 від 17 березня 2014 року, № 99/7 від 18 березня 2014 року, № 99/8 від 19 березня 2014 року, № 99/9 від 20 березня 2014 року, № 99/10 від 21 березня 2014 року, № 99/11 від 24 березня 2014 року.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі. На виконання вказаного договору Виконавцем виписано податкові накладні № 70 від 13 березня 2014 року на суму 96 000,00 грн. в тому числі ПДВ 16 000,00 грн. та № 130 від 26 березня 2014 року на суму 96 000,00 грн. в тому числі ПДВ 16 000,00 грн.

Позивач відобразив господарські операції з ТзОВ «Пірол СКФ» у бухгалтерському обліку та по податковому обліку відніс до складу податкового кредиту зокрема суму 16 000,00 грн. ПДВ за березень 2014 року.

Як вказано у акті перевірки, в ході перевірки встановлено відсутність реальної можливості надання послуг підприємству ПрАТ «Техенерго» від зазначеного контрагента постачальника, а також відсутність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі акту ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 582/26-57-22-04/38506228 від 21 липня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Пірол СКФ» щодо підтвердження господарських відносин із платниками за період х 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року».

У вказаному акті зазначено, що при проведенні звірки не встановлено факт взаємовідносин (передачі товарів, робіт/послуг) між ТОВ «Пірол СКФ» та контрагентами-постачальниками, у зв'язку з відсутністю (не наданням для звірки) договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів. Звіркою встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Операції купівлі-продажу ТОВ «Пірол СКФ» не спричиняють реального настання правових наслідків.

Тому податковим органом в акті перевірки позивача зроблено висновок про завищення податкового кредиту з ПДВ за рахунок безпідставного віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних, виписаних по взаєморозрахунках з ТзОВ «Пірол СКФ».

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України є дата здійснення першої з наступних подій: а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); б) дата отримання податкової накладної.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2 стаття 9 цього Закону).

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України).

В силу пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Отже, відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках визначені підпунктами «а» - «і» обов'язкові реквізити.

На підтвердження реальності господарських операцій, крім копії договору про надання послуг, актів здачі-прийняття послуг, позивач до матеріалів справи долучив копію договору оренди автокрану МКТТ-100 № 08/1-14 від 08.01.2014 року, відповідно до умов якого автокран надавався в оренду ТОВ «Пірол СКФ» громадянином ОСОБА_3 на період з 08 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року; копію біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28 січня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_3 придбав автокран МКТТ-100, що зафіксовано у журналі реєстрації Запорізької будівельної товарної біржі від 28 січня 2009 року за № 46; копію свідоцтва про реєстрацію технологічного транспортного засобу, відповідно до якого з 28 січня 2009 року автокран МКТТ-100 належить на праві власності ОСОБА_3; копію паспорту автокрану МКТТ-100, відповідно до даних якого автокран дозволений до експлуатації, його технічний стан перевірений; копію посвідчення машиніста автокрану МКТТ-100 ОСОБА_4, який підтверджує наявність права останнього на водіння автокранів; копії листів ПрАТ «Техенерго» до головного інженера ДТЕК Запорізької ТЕС про допуск власника автокрану МКТТ-100 ОСОБА_3 та водія ОСОБА_4 на територію ДТЕК Запорізької ТЕС для виконання робіт та надання послуг за Договором на виконання комплексу робіт по модернізації газоочисного обладнання енергоблоку станції № 3 ВП «ДТЕК Запорізька ТЕС», укладеного між позивачем та ТОВ «Термоелектро-Україна»; копію виписки із журналу видачі тимчасових пропусків для виїзду і вїзду транспорту на територію ДТЕК Запорізької ТЕС, в якому зафіксований факт видачі таких пропусків ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копію запиту ПрАТ «Техенерго» вих. № 15/05-350 від 26 травня 2015 року до Головного інженера ДТЕК Запорізька ТЕС та Генерального директора ТОВ «Термоелектро-Україна» щодо підтвердження інформації стосовно того, що автокран МКТТ-100 дійсно перебував на території Запорізької ТЕС; копію листа Головного інженера ДТЕК Запорізька ТЕС вих. № 1843/01 від 27 травня 2015 року про те, що автокран МКТТ-100 у період з 28 лютого 2014 року по 18 квітня 2014 року постійно перебував на території ДТЕК Запорізької ТЕС і був використаний для виконання монтажних робіт на електрофільтрі енергоблоку; копію листа Першого заступника Генерального директора ТОВ «Термоелектро-Україна» вих. № 476 від 27 травня 2015 року про те, що ПрАТ «Техенерго» за допомогою власного обладнання та матеріалів в період з 28.02.2014 року по 18.04.2014 року було виконано демонтаж та монтаж обладнання на території ДТЕК Запорізька ТЕС.

Усі представлені документи по господарських операціях позивача відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять всі необхідні відомості та реквізити для належного підтвердження виконання зобов'язань.

Судом враховуються пояснення представника позивача на зауваження відповідача щодо порядку отримання перепусток на територію Запорізької ТЕС та щодо відсутності обовязку позивача перевіряти наявність трудових відносин осіб, які надавали послуги із ТзОВ «Пірол СКФ».

Щодо посилань відповідача у поданих запереченнях на ненадання позивачем заявок до договору, які не є первинним бухгалтерським документом, що дає підстави для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій, суд зазначає, що їх наявність чи відсутність не може бути підставою для визнання господарської операції безтоварною.

Крім того, податковий орган обґрунтовуючи правомірність своїх доводів не пояснив, яким чином наявність цих документів вплине на реальність господарської операції.

Суд зазначає, що відповідач у своїх запереченнях покликається на обставини, що не були досліджені під час проведення перевірки, однак висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства базуються лише на висновках акту ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 582/26-57-22-04/38506228 від 21 липня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Пірол СКФ» щодо підтвердження господарських відносин із платниками за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року» без врахування обставин його складання.

Суд зазначає, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки не створює правових наслідків аналогічних результатам проведення зустрічної звірки, адже первинні документи по взаємовідносинах з контрагентами податковим органом за місцем обліку не досліджувались, а тому такий акт не має статусу податкової інформації і не може вважатися доказом вчинення порушень податкового законодавства з боку позивача.

Таким чином, за своєю правовою природою акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є актом перевірки контролюючого органу та не може містити в собі аналізу господарських операцій платника податків та висновків про нікчемність укладених ним договорів.

Суд зазначає, що висновок про безтоварність господарської операції, як і висновок про наявність протиправної мети при вчиненні правочину, може ґрунтуватись на належних та допустимих доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Використання податковим органом акту перевірки, проведеної щодо іншого платника податків, як належного та допустимого доказу є необґрунтованим.

Зазначене свідчить про необґрунтованість та упередженість висновків податкового органу щодо встановлених порушень.

Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. Відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано презумпцію правомірності правочину, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів. На момент укладення договору, виписки податкових накладних та проведення господарської операції контрагент позивача був зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене вище та враховуючи норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 року у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 року у справі № К/9991/66857/11.

Аналіз норм податкового законодавства дає підстави зробити висновок, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року, справа № 21-47а10.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд відповідно до ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на податкові органи покладається обовязок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобовязання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

Згідно зі статтею 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Техенерго» 182,70 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 17 лютого 2015 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства «Техенерго» 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2015 року.

Суддя М.В. Лейко-Журомська