Справа № 666/761/15-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 р.м.ОдесаСправа № 666/761/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Рядча Т.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

за участю секретаря - Авраменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради на постанову Дніпровського районного суду міста Херсона від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Херсонської міської ради, голови Херсонської міської ради Миколаєнка Володимира Васильовича про визнання протиправними та скасування розпорядження про звільнення, стягнення середнього заробітку за ас вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

06.02.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Херсонської міської ради, голови Херсонської міської ради Миколаєнка Володимира Васильовича про визнання протиправними та скасування розпорядження про звільнення №1034-к від 25.12.2014 року, стягнення середнього заробітку за ас вимушеного прогулу.

Постановою Дніпровського районного суду міста Херсона від 11.06.2015 року задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Херсонської міської ради Миколаєнка Володимира Васильовича №1034-к від 25.12.2014 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу громадських зв'язків Херсонської міської ради з 01.01.2015 року.

Стягнуто з виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 13029 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування обов'язкових платежів.

Стягнуто з виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, виконавчий комітет Херсонської міської ради подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Херсонської міської ради посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування постанови Дніпровського районного суду міста Херсона від 11 червня 2015 року та постановлення нової, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга виконавчого комітету Херсонської міської ради підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням міського голови Херсонської міської ради № 320-к від 01.04.2012 року ОСОБА_2 була призначена на посаду начальника відділу по взаємодії з громадськістю управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради порядком переведення з посади головного спеціаліста по зв'язках з громадськістю та ЗМІ управління Державної міграційної служби в Херсонській області.

Розпорядженням міського голови Херсонської міської ради № 580-к від 20.06.2013 року ОСОБА_2 була переведена з посади начальника відділу по взаємодії з громадськістю управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради на посаду начальника управління громадських зв'язків Херсонської міської ради.

Зазначене підтверджується також копією трудової книжки.

В свою чергу, розпорядженням міського голови Херсонської міської ради №1034-к від 25.12.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника управління громадських зв'язків Херсонської міської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з реорганізацією та скороченням штатів.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням про звільнення, позивачка оскаржило його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, зважаючи на наступне:

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Стаття 5-1 КЗпП України закріплює гарантії забезпечення права громадян на працю та передбачає, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпП України. Так, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому, частиною 2 цієї ж статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України необхідно з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема, щодо того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці та ін.

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи розпорядження та інші докази, судом встановлено, що згідно п.1.8 рішення Херсонського міського голови №1478 від 12.09.2014 «Про внесення змін до структури і чисельності виконавчих органів Херсонської міської ради» управління громадських зв'язків Херсонської міської ради, в якому працювала позивачка, реорганізовано у відділ громадських зв'язків, шляхом зменшення його чисельності на одну одиницю та визначивши загальну чисельність відділу в кількості 4 одиниці: сектор по взаємодії з політичними партіями та громадськими організаціями та сектор по роботі із ЗМІ. В цій частині рішення набрало чинності з 01.01.2015 року.

Відповідно до розпорядження міського голови Херсонської міської ради №744-к від 02.10.2014 р. працівників виконавчих органів Херсонської міської ради попереджено про можливе вивільнення 31.12.2014 року у зв'язку з реорганізацією, змінами штатної чисельності та організації роботи (п.1 ст.40 КЗпП України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з даним розпорядженням позивачка ознайомилась 21.10.2014 року, що підтверджується листом ознайомлення.

В свою чергу, 25.11.2014 року ОСОБА_2 було запропоновано зайняти посаду начальника відділу по взаємодії з громадськістю управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та інформовано щодо припинення з нею трудових відносин за п.1 ст.40 КЗпП України у разі відмови від запропонованої посади.

У зв'язку з неприйняттям пропозиції щодо зайняття посади начальника відділу по взаємодії з громадськістю управління житлового господарства департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, позивачка була звільнена з посади начальника управління громадських зв'язків Херсонської міської ради на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з реорганізацією та скороченням штатів.

Слід зазначити, що при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце тільки тоді, якщо супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Порівнявши Положення про управління громадських зв'язків Херсонської міської ради та Положення про відділ громадських зв'язків Херсонської міської ради суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що завдання та мета структурних підрозділів, а також повноваження начальника є тотожними, тобто фактично не змінились.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що управління громадських зв'язків Херсонської міської ради є правонаступником відділу громадських зв'язків Херсонської міської ради, створеним на його базі, тобто шляхом перетворення, із зменшенням загальної чисельності чи штату.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку відбулося скорочення чисельності працівників на одну одиницю, при цьому, при зазначеній реорганізації посада начальника, яку займала позивачка, не скорочувалась.

В даному випадку, позивачу не було запропоновано всі вакантні посади, що були у відповідача, в тому числі і посада начальника новоутвореного відділу, й не доведено відповідачем неможливість переведення її до новоствореного відділу на посаду начальника.

Таким чином, відповідачем не виконано зобов'язання роботодавця по працевлаштуванню працівника, чим порушено трудові гарантії позивача як працівника, а тому вони підлягають судовому захисту.

Враховуючи викладене, звільнення позивача в даному випадку не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поновлення його на посаді підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідно до вимог Кодексу законів про працю України працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, підлягає поновленню на роботі саме в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. У разі, якщо працівник не був у встановленому порядку переведений до новоутвореної установи, він не має права вимагати поновлення його на роботі на такому утвореному підприємстві.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 вона підлягає поновленню саме на посаді, з якої її було звільнено, а саме на посаді начальника управління громадських зв'язків Херсонської міської ради та з дати, з якої її було звільнено - з 31.12.2014 року.

Також слід зазначити, що згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється з тієї юридичної особи (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Зважаючи на вказане, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що стягненню на користь ОСОБА_2 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 31.12.2014 року по день фактичного поновлення на роботі.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог в цій частині.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності, стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку позивачем не надано ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Крім того, оцінюючи завдану позивачеві моральну шкоду у розмірі 2000 грн., суд першої інстанції також не навів жодного обґрунтування.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду міста Херсона від 11 червня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Херсонської міської ради Миколаєнка Володимира Васильовича №1034-к від 25.12.2014 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на раніше займаній посаді начальника управління громадських зв'язків Херсонської міської ради з 31.12.2015 року.

Стягнути з виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2014 року по день фактичного поновлення на роботі без врахування обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв