Справа № 2а-12417/10/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2012-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 р. Справа № 125841/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Рибачука А.І.

за участю секретаря судового засідання Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення податку,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року позивач Державна податкова інспекція у Франківському районі м. Львова звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 19 050 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що всупереч вимог Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_1 при першій реєстрації в Україні автомобіля марки FІАТ SСUDО, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, 1998 року випуску, не сплатила податок з власників транспортних засобів. Оскільки на рахунок місцевого бюджету Франківського району м. Львова кошти від сплати вказаного податку в розмірі 19 050 грн. не надійшли, такий підлягає стягненню в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року позовні вимоги задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 до місцевого бюджету Франківського району м. Львова 19 050 грн. податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що 18.09.2009 року ОСОБА_1 здійснила першу реєстрацію транспортного засобу, що зобовязувало її сплатити, згідно Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Так як судом не здобуто доказів зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету коштів в сумі 19 050 грн., такі підлягають стягненню з ОСОБА_1, як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального права, позивач оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення несплаченого податку з власників транспортних засобів, у звязку з чим предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон повязує можливість стягнення податку з власників транспортних засобів у судовому порядку, обґрунтованість їх розміру, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.

Апелянт звертає увагу, що дійсно 18.09.2009 року здійснила першу реєстрацію транспортного засобу марки FІАТ SСUDО, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, 1998 року випуску, сплативши податок в сумі 19,050 грн. Це однозначно підтверджується додатками до інформаційного листа з філії Західного ГРУ «Приват Банк» м. Львова за №5949 від 04.11.2010 року, де в графі «Сума ПТЗ», сплачена згідно квитанції з ГРУ ОСОБА_2 (МФО 325321), що знаходиться у справі Львівського ВРЕР УДАІ і долучені до матеріалів справи, з яких слідує, що ОСОБА_1 сплачено кошти в сумі 19,050 грн. Державна реєстрація транспортного засобу не була б проведена у випадку не сплати податку з власника транспортного засобу.

Оскільки сума податку з власників транспортних засобів, яка була сплачена ОСОБА_1 під час первинної реєстрації до бюджету, не зарахована ні на єдиний казначейський рахунок державного бюджету, ні до місцевого бюджету, суд безпідставно прийшов до висновку, що остання не виконала свого обовязку із сплати податку, незважаючи на ту обставину, що транспортний засіб було зареєстровано.

Апелянт не виключає, що сплачені кошти можливо було використано невідомими особами не за призначенням платежу. Так як повністю відсутня вина у вчиненому, ОСОБА_1 не може нести жодної відповідальності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи заяви, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року №1963-ХІІ, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлювався податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів. Обєктами оподаткування є автомобілі, призначені для перевезення не менше 10 осіб, включаючи водія, - код 8702; автомобілі легкові код 8703; автомобілі вантажні код 8704.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які є обєктами оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1963-ХІІ вказаний вид податку сплачувався фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками, встановленими цим Законом. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобовязані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 18.09.2009 року позивач ОСОБА_1 здійснила першу реєстрацію транспортного засобу в Україні автомашини марки FІАТ SСUDО, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, 1998 року випуску. Дана обставина підтверджується листом Управління Державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області № 9/2074 від 09.06.2010 року.

Згідно Розрахунку суми податку з власників наземних транспортних засобів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні, сума податку становить 19 050 грн. Однак, згідно довідки ДПІ у Франківському районі м. Львова від 29.11.2010 року № 26183/17-115, до місцевого бюджету Франківського району м. Львова від ОСОБА_1 кошти в сумі 19 050 грн., як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, не надходили. Дана обставина стверджується листом Західного головного регіонального управління «ПриватБанку» № 5949 від 04.11.10 року.

Суд апеляційноїінстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що так як кошти в сумі 19 050 грн., як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, не надходили до місцевого бюджету Франківського району м. Львова, не здобуто жодних доказів зарахування їх на єдиний казначейський рахунок, такі підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів, а доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року у справі № 2а-12417/10/1370 за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова до ОСОБА_1 про стягнення податку без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.03.2012 року.