Справа № 2а-1382/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2011-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 2а-1382/10/0770
Ряд стат. звіту № 10.3.4
ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2011 року м. Ужгород

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судового засідання - Сочка О.Я.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1;

представник відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезер» про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7225 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулося Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовною заявою до ТОВ «Фрезер», якою просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 7225 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ (надалі Закон України № 875-ХІІ) для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця. Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік відповідач не виконав вимогу Закону України № 875 щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У звязку з цим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі половини середньої річної заробітної плати в ТОВ «Фрезер»за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, що наведені в позовній заяві. Додатково пояснив, що виконанням нормативу робочих місць у кількості, що визначена статтею 19 Закону України № 875 в редакції Закону України № 2961-IV від 06.10.2005 року, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Підстав звільнення від виконання обовязку Закон не містить.

Відповідач в судове засідання не зявися повторно, хоча судом вживалися заходи, щодо повідомлення сторін про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог розділу ІІ глави 3 КАС України, разом з тим, надіслав суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги заперечив повністю з тих мотивів, що відповідачем було самостійно розраховано кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві, відповідно до нормативу, яке на

підприємстві рівне одному. Також було створено робоче місце, визначено посаду та

подавалися регулярно звіти. Вказує на те, що твердження позивача про не виконання відповідачем вимоги Закону № 875 щодо працевлаштування інвалідів є хибним, оскільки ТОВ «Фрезер»були прийняті всі можливі міри для такого працевлаштування, а саме щомісячно, на протязі 2009 р. подавалися до Мукачівського центру зайнятості звіти про наявність вакансій (форма 3-ПН), в яких відображала інформація про потребу в працівниках інвалідах на посаду «підсобний робітник». Також представники відповідача приймали участь у ярмарках вакансій для інвалідів, які проводилися у м. Мукачеві і лише в зв'язку з відсутністю бажаючих працевлаштування інвалідів не відбулося, просить у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 10).

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2010 року ТОВ «Фрезер»подало до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік (а.с. 5). Відповідно до рядка 01 звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві становить 10 чоловік. Чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві на робочих місцях для інвалідів відповідно до 4-х відсоткового нормативу відповідно до ст.. 19 ЗУ «Про основи соціального захисту інвалідів в Україні»становить 1 особа. Тобто відповідачем не працевлаштовано, відповідно до нормативу, інвалідів в кількості 1 особи.

За змістом статті 19 Закону України № 875-XII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 18 частини 3 Закону України № 875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 181 частини 3 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як установлено Закарпатським окружним адміністративним судом, на виконання вимог законодавства, ТОВ «Фрезер»починаючи з 15.01.2009 року щомісячно направляло до Мукачівського міського центру зайнятості Закарпатської області відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів на посаду «підсобний робітник», представники ТОВ «Фрезер»також брали участь у ярмарках вакансій для інвалідів, які проводилися Мукачівським міським центром зайнятості, але у звязку з відсутністю бажаючих, працевлаштування інвалідів на ТОВ «Фрезер»не відбулося (а.с. 33).

У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, або за відмову направлених інвалідів працевлаштуватися.

Відповідно до листа голови Вищого адміністративного суду України ОСОБА_2 від 30 березня 2010 року за № 422/11/13-10, що адресований головам апеляційних адміністративних судів України, доведено до їх відома постанови Верховного Суду України, в яких викладено правову позицію щодо застосування положень статей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка полягає у наступному. Суди, дійшовши висновку про обґрунтованість застосування санкцій за незайняті інвалідами робочі місця, помилково не врахували, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У звязку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Отже, позиція Закарпатського окружного адміністративного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії.

Керуючись статтями 11, 70, 71, 72, 86, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезер» про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 7225 грн. в і д м о в и т и.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий-суддя Луцович М.М.