Справа № 2а-3463/10/1370
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 р. Справа № 31080/10

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.

при секретарі судового засідання Наконечній М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, треті особи начальник Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області ОСОБА_2, прокурор Шевченківського району м. Львова про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, проведення оплати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, треті особи начальник Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області ОСОБА_2, прокурор Шевченківського району м. Львова, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області № 63-К від 06.10.2009 року про звільнення його з роботи, зобовязати відповідача поновити його на посаді державного інспектора та виплатити середній розмір заробітку за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказ № 63-К від 06.10.2009 року про звільнення його з роботи є незаконним, оскільки відповідач безпідставно встановив факт прогулу (тобто, відсутність на роботі без поважних причин), що став підставою для застосування даного виду дисциплінарної відповідальності. Вважає, що з його сторони немає жодних службових порушень, які б призвели до звільнення, оскільки він працював ненормований робочий день, а тому має право на законний відгул (вихідний день). На думку позивача, причиною його звільнення стали необ'єктивне, упереджене ставлення до нього з боку керівництва Львіврибохорони в особі начальника ОСОБА_2 та заступника начальника ОСОБА_3 Вважає, що наказ № 63-К від 06.10.2009 року, на підставі якого

___________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Кравчук В.М. ряд.ст.зв. № 12.3 суддя-доповідач ОСОБА_4 справа № 2а-3463/10/1370 справа № 31080/10/9104.doc

його звільнено з роботи, підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача з роботи прийнятий обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. Позивач ОСОБА_1 самовільно встановив собі вихідні дні без відома адміністрації, що вважається прогулом без поважних причин. Дана обставина підтверджується відповідними записами у щоденнику позивача, зробленими ним власноручно, у звязку з чим звільнення ОСОБА_1 проведено у встановлені законодавством терміни та за згодою профспілкового комітету.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач безпідставно встановив факт прогулу (тобто, відсутність на роботі без поважних причин), що стало підставою для винесення незаконного наказу про звільнення його з роботи. Апелянт вважає, що з його сторони не було жодних службових порушень, які б призвели до звільнення, оскільки він працював ненормований робочий день, а тому має право на законний відгул (вихідний день). Ппричиною його звільнення з роботи стало необ'єктивне, упереджене ставлення до нього з боку керівництва Львіврибохорони в особі начальника ОСОБА_2 та заступника начальника ОСОБА_3 Крім того зазначає, що всі відгули брав з дозволу керівника дільниці та дозволу керівництва Управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, про що було відомо його керівництву.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 самовільно встановив собі вихідні дні без відома адміністрації, що вважається прогулом без поважних причин. Дана обставина підтверджується відповідними записами у щоденнику позивача, зробленими ним власноручно, у звязку з чим звільнення ОСОБА_1 проведено у встановлені законодавством терміни та за згодою профспілкового комітету. Позивач не погоджував ні з профкомом, ні з керівництвом Управління дату вихідних днів, а такі дні ним встановлювались самостійно. При цьому зазначені дні в табелі обліку робочого часу за серпень-вересень 2009 року заповнювались як відпрацьовані з нарахуванням заробітної плати.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач з 2003 року працював в органах рибохорони на посаді державного інспектора.

11.09.2009 року комісією у складі начальника Львідержрибохорони ОСОБА_2, його заступника ОСОБА_3., районного держінспектора ОСОБА_5, складено акт про відсутність на робочому місці в Перемишлянському районі Миколаївської рибоохоронної дільниці 11.09.2009 року держінспектора ОСОБА_1 З даним актом ОСОБА_1 був ознайомлений 22.09.2009 року.

22 вересня 2009 року заступником начальника Львідержрибохорони ОСОБА_3 проводилась перевірка рибоохоронної роботи Миколаївської рибоохоронної дільниці. Під час перевірки встановлено, що в щоденнику державного інспектора Романчука С.В. відсутні виходи на роботу без поважної причини 03.08.2009 pоку, 21.08.2009 pоку, 31.08.2009 pоку, 11.09.2009 pоку, 21.09.2009 pоку, про що ним особисто відмічено у щоденнику інспектора.

Достовірно встановлено, що позивач не погоджував ні з профкомом, ні з керівництвом Управління дату вихідних днів, а такі дні ним встановлювались самостійно. При цьому зазначені дні в табелі обліку робочого часу за серпень-вересень 2009 року заповнювались, як відпрацьовані з нарахуванням заробітної плати.

23.09.2009 року начальник Львідержрибохорони ОСОБА_2 звернувся з поданням до голови профспілкового комітету Львідержрибохорони про розгляд питання про звільнення державного інспектора Романчука С.В. з роботи за прогули без поважних причин.

01.10.2009 року було проведено засідання профспілкового комітету Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, на якому розглядалось питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади за прогули без поважних причин. Вирішено, що профспілка не заперечує проти розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Наказом Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області від 06.10.2009 року № 63-К ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогули без поважних причин (був відсутній на роботі відповідно до щоденника рибінспектора 03.08.2009 pоку, 06.08.2009 pоку, 21.08.2009 pоку, 31.08.2009 pоку, 11.09.2009 pоку, 14.09.2009 pоку, 21.09.2009 pоку) згідно п.4 ст.40 КУпАП.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин, зокрема й самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що причини відсутності позивача на роботі 03.08.2009 року, 06.08.2009 року, 21.08.2009 року, 31.08.2009 року, 11.09.2009 року, 14.09.2009 року, 21.09.2009 року не були поважними, а тому його відсутність у ці дні правильно кваліфікована як прогул.

Відповідно до ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Вчинений проступок був виявлений відповідачем лише 11.09.2009 року, позивач звільнений 06.10.2009 року. Таким чином, дисциплінарне стягнення застосоване відповідачем в межах встановленого законом строку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення його на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогул, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2010 року у справі № 2а-3463/10 за позовом ОСОБА_1 до Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, треті особи начальник Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, проведення оплати за час вимушеного прогулу без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено та підписано 07.02.2011 року.