Справа № 2-а-721/10
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2010-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2-а-721/2010р.
П О С Т А Н О В А

іменем України

1 грудня 2010 року Бершадський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Гуцола В.І.

при секретарі Терлецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 4.11.2010 року звернулася в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації (далі відповідач 1), Державного казначейства України (далі відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії, стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, моральної шкоди та витрат на правову допомогу з тих підстав, що як стверджує, вона є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ї групи. 23.09.2010 року дізналася, що вона повинна отримувати від держави більші виплати компенсації на оздоровлення, ніж їй виплачено. Однак відповідач 1 не нарахував їй щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2010 роки в розмірі 19 474.9 грн. Просить визнати цю бездіяльність відповідача 1 протиправною, стягнути з відповідача вищевказану суму компенсації на оздоровлення, зобовязати його встановити щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 5 мінімальних заробітних плат, стягнути з відповідача 2 30 611 грн. 24 коп. моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях від протиправної бездіяльності відповідача 1 по не нарахуванні і невиплаті передбаченої законом компенсації на оздоровлення, неповідомленні про порушення її права та 5 тисяч гривень витрат на правову допомогу.

Позивачка ОСОБА_1, її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації ОСОБА_5 надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність.

Представник Державного казначейства України в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу без в позивача, його представників та без представників відповідачів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

При вирішенні даної справи суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано,тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом IІ групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та втратою працездатності. Цей факт підтверджується довідкою МСЕК серії АА № 053755, посвідченням серії А № 009488 від 11.11.1992 року, цього факту не заперечують і особи, котрі приймають участь у справі.

Також ніким не оспорюється той факт, що у вересні 2010 році позивачка отримала 120 гривень на оздоровлення на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року.

Згідно зі ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення інвалідам І і ІІ групи виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Наявність такого права є визначальним для вирішення цього спору, це право позивача також гарантується ч.2 ст.46 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, за конституційними нормам, виходячи з пріоритетності Законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених Законом прав. Надання законодавцем права Кабінету Міністрів України встановлювати порядок та розміри виплати одноразової компенсації при встановленні розміру щорічної допомоги на оздоровлення постраждалим внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень Закону

України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За чинним законодавством розмір мінімальної заробітної плати в 2010 році був слідуючим: з 1.01.2010 року 869 грн., з 1.04.2010 року - 884 грн., з 1.07.2010 року - 888 грн., з 1.10.2010 року 907 грн., з 1.12.2010 року - 922 грн.

Виходячи зі встановленого розміру мінімальної заробітної плати на час отримання позивачкою допомоги у вересні 2010 року, вона їй повинна бути виплачена в розмірі ( 888 х 5 ) 4440 грн., а не 120 грн., котрі вона отримала.

Позов у частині зобовязання відповідача 1 встановити позивачці щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 5 мінімальних заробітних плат на майбутнє задоволенню не підлягає, оскільки суд не наділений повноваженнями врегульовувати правовідносини між сторонами, котрі ще не виникли і цей розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлений Законом..

Позов у частині стягнення заподіяної позивачеві моральної (немайнової) шкоди також задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.5 абз.2 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з наступними змінами обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивач не довів факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд вважає позов у цій частині не доведеним і таким, що не підлягає задоволенню з цих підстав.

Вимога позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягає, оскільки положення гл.17 ЦК України, яка регулює представництво, не передбачає оплатне виконання представником правочинів за наданими йому повноваженнями і дії представника за довіреністю не є правовою допомогою в розумінні ст.90 КАС України.

На підставі ст.ст. 22, 46 Конституції України, ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи", керуючись ст. ст. 10, 11, 71, 158-163, 256 ч.1п.1 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області, Державного казначейства України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в 2010 році в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 4 320 ( чотири тисячі триста двадцять) гривень щорічної допомоги на оздоровлення в 2010 році.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати в розмірі 3 гривні 40 копійок віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Бершадський районний суд.

СУДДЯ