Справа № 805/1446/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чекменьов Г.А.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року справа №805/1446/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сухарька М.Г., Жаботинської С.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., представника позивача Кулініча О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі № 805/1446/15-аза позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.01.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.07.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за жовтень 2014 року, за результатами якої складено акт № 1517/28-10-37-10/00191129 від 19.12.2014 року. На підставі зазначеного акта відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 22.01.2015 року № про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 1052845,0 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 526422,50 грн. Позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 22.01.2015 року № .

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі № 805/1446/15-а позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників № від 22.01.2015 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової, якою просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на норми ст.ст. 49, 102, 187, 198, 200, 201, 203 Податкового кодексу України, ст. 159, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначив, що законодавцем чітко передбачено, що однією з обов'язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне надходження цих сум до Державного бюджету України. Законодавством встановлений прямий зв'язок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку. При цьому зазначені етапи нерозривно пов'язані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та його відшкодування за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді цього податку. Недотримання наведених положень свідчить про відсутність підстав для включення суми податку на додану вартість, що зазначена в податковій накладній, до складу податкового кредиту звітного періоду. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та проводження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, та в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів. Апелянт вважає, що перевіркою правомірно встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, з огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Представником позивача на адресу суду надіслано заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Представник позивача вказані заперечення підтримав у судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

20 листопада 2014 року Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, якою задекларовано суму податкового кредиту 407 617 100,00 грн., суму податкового зобов'язання 220 584 859,00 грн. та, відповідно, суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у розмірі 187 032 241,00 грн. (том 1 а.с.84-87).

У період з 21.11.2014 року по 19.12.2014 року посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за жовтень 2014 року, про що складено акт від 19 грудня 2014 року № 1517/28-10-37-10/00191129 (том 1 а. с. 14-24).

В акті перевірки вказано на порушення позивачем: п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит та суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за вересень 2014 року у сумі 1 052 845 грн. та підлягає зменшенню; п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2014 року на рахунок платника в банку на загальну суму ПДВ в розмірі 1 052 845, 00 грн., яке підлягає зменшенню (том 1 а.с. 23).

31 грудня 2014 року позивачем подані до відповідача заперечення № 04/2025 щодо вищевказаного акту перевірки (том 1 а.с. 25-34).

19 січня 2015 року відповідач надав Товариству відповідь № 1444/10/28-10-37-10-16 на заперечення, в якій зазначив, що на момент розгляду заперечення на акт камеральної перевірки контрагентами - постачальника позивача - не подано декларації та не задекларовано свої податкові зобов'язання, прийнято рішення, що висновки акту відповідають вимогам чинного законодавства та залишаються без змін (том 1 а.с. 35-38).

22 січня 2015 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 1 052 845,00 грн. та накладено на Товариство фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 526 422,50 грн.(а.с. 39).

Підставами прийняття спірного податкового повідомлення - рішення є вказані відповідачем в ході камеральної перевірки наступні обставини, а саме: до додатку № 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року та реєстру виданих та отриманих податкових накладних за вересень 2014 року ПАТ «ММК ім. Ілліча» включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1 052 845,10 грн. по податкових накладних отриманим від:

- ПАТ "СЗФ" (ЄДРПОУ 186513) на суму ПДВ 509 222,91 грн. Згідно даних податкової інформації сума податкових зобов'язань ПАТ "СЗФ" за липень 2014 року та серпень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкові декларації з ПДВ за липень 2014 року та серпень 2014 року ПАТ "СЗФ" до СДПІ з ОВП у м. Луганську МІ У Міндоходів не надано та не задекларовано податкові зобов'язання;

- Донецький РЦГМ () на суму ПДВ 1567,50 грн. Згідно даних податкової інформації сума податкових зобов'язань Донецький РЦГМ за липень 2014 року та вересень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкові декларації з ПДВ за липень 2014 року та вересень 2014 року Донецький РЦГМ до Жовтневої ОДНІ м.Маріуполя (Приморське відділення) не надано та не задекларовано податкові зобов'язання;

- КП "Компаній "Вода Донбасу» (ЄДРПОУ 191678) за послуги із скидання води у р.Кальміус та постачання води питної та технічної для промисловості на суму ПДВ 461 594,01 грн. Згідно даних податкової інформації сума податкових зобов'язань КП "Компанія "Вода Донбасу" за вересень 2014 року становить 0,0 гри., оскільки податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року КП "Компанія "Вода Донбасу" до СДПІ З ОВП у м. Донецьку МГУ Міндоходів не надано та не задекларовано податкові зобов'язання;

- ПАТ "Донерм" (ЄДРПОУ 176650) на суму ПДВ 79 340,0 грн. Згідно даних податкової інформації сума податкових зобов'язань ПАТ "Донерм" за вересень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року ПАТ "Донерм" до ДПІ у Калінінському р-ні м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області не надано та не задекларовано податкові зобов'язання;

- ПАТ "Донецькоблгаз" (ЄДРПОУ 3361075) на суму ПДВ 1120,68 грн. Згідно даних податкової інформації сума податкових зобов'язань ПАТ "Донецькоблгаз" за вересень 2014 року становить 0,0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за вересень 2014 року ПАТ "Донецькоблгаз" до СДПІ з ОВП у м. Донецька ГУ Міндоходів не надано та не задекларовано податкові зобов'язання (том 1 а.с. 19-20).

Спірним питанням у справі єнаявність у позивача права на формування складу податкового кредиту з податку на додану вартість у випадку нереєстраціїї податкових накладних контрагентом позивача та недекларування податкових зобов'язань з боку його постачальників та правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог правомірним та зазначає, що судом повно і правильно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 189.4 ст. 189 цього Кодексу (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В п. 201.1 ст. 201 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), визначено обов'язок платника податків надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з способів вказаний у п.п. «а»-«б» першого абзацу, у якій зазначаються в окремих рядках, обов'язкові реквізити, перелік яких вказаний у п.п. «а»-«і» другого абзацу.

Пунктами 200.1-200.3 ст. 200 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 цієї ж статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За приписами п. 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

КП «Компанія «Вода Донбасу» надало позивачу послуги з постачання питної, технічної води і по скиданню води (сума заявленого у вересні 2014 року податкового кредиту з ПДВ становить 461 594,01 грн.). Проведення операцій, пов'язаних із господарською діяльністю, підтверджується наступними первинними документами: податкові накладні, отримані від КП «Компанія «Вода Донбасу»: № 8/06 від 09.09.2014року; № 09/06 від 10.09.2014року;№ 22/06 від 19.09.2014року; № 32/06 від 23.09.2014року, № 71/06 від 29.09.2014року; платіжні доручення позивача: № 55551 та 55561 від 09.09.2014року; № 58031, 58032, 58038 від 29.09.2014року; № 56914 та 56901 від 19.09.2014року, № 55768 та 55767 від 10.09.2014року, № 56295 від 15.09.2014року, № 56600 від 17.09.2014року; акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 30.09.2014року; рахунки-фактури: №1323 від 10.09.2014року, 1370 від 30.09.2014року, 1328 від 20.09.2014року (том 1 а.с. 117-142).

Донецький РЦГМ надав позивачу послуги з постачання метеорологічної інформації (сума заявленого у вересні 2014року податкового кредиту з ПДВ становить 1 567,50 грн.). Проведення операцій, пов'язаних із господарською діяльністю, підтверджується наступними первинними документами: акти прийому надання послуг: № 92 від 30.09.2014року, та № 808327 від 08.07.2014року; платіжні доручення: № 38780 від 08.07.2014року та № 60229 від 23.10.2014року (том 1 а.с. 143-148).

ПАТ «Стахановський завод феросплавів» поставило позивачу феросплави (сума заявленого у вересні 2014р. податкового кредиту з ПДВ становить 509222,92 грн.). Проведення операцій, пов'язаних із господарською діяльністю, підтверджується наступними первинними документами: платіжні доручення: № 56295 від 15.09.2014 року, № 5660 від 17.09.2014року; акти прийому-передачі: №1 від 31.07.2014року, та № 2 від 01.08.2014року; накладні: №30207, 30206, 30205 від 31.07.2014 року, та № 30210-30211 від 01.08.2014року (супровідні записки до накладних від 01.08.2014року та 04.08.2014року); сертифікати якості: № 4976-4978 від 31.07.2014року, № 5034 від 08.2014 року (том 1 а.с. 149-165).

ПАТ «ДОНЕРМ» поставив позивачу нестандартні металоконструкції (сума заявленого у вересні 2014року податкового кредиту з ПДВ становить 79340 грн.). Проведення операцій, пов'язаних із господарською діяльністю, підтверджується наступними первинними документами: податкова накладна № 1 від 15.09.2014 року; видаткова накладна № 1277 від 15.09.2014року; товарно-транспортні накладні: №144 від 15.09.2014року та № 145 від 17.09.2014року; платіжне доручення № 64211 від 28.10.2014року (том 1 а.с. 166-177).

ПАТ «Донецькоблгаз» надало послуги позивачу з транспортування природного газу (сума заявленого у вересні 2014року податкового кредиту з ПДВ становить 1120,68 грн.). Проведення операцій, пов'язаних із господарською діяльністю, підтверджується наступними первинними документами: податкові накладні: №2/06 від 03.09.2014року, № 21/06 від 22.09.2014 року, №51/06 від 30.09.2014року; рахунок № 773 від 30.09.2014року; акт прийому-передачі природного газу від 30.09.2014року; платіжні доручення: №54306 від 03.09.2014року, №58925 від 07.10.2014року, №57111 від 22.09.2014року (том 1 а.с. 178-190).

З матеріалів справи вбачається, що наявні договори та складені на їх виконання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі і податкові накладні, є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту погосподарських операціях з його контрагентами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта, як на підставу задоволення скарги, той довід, що контрагентами позивача не було надано до податкового органу декларації з ПДВ за вересень 2014 року, та не задекларувалисвої податкові зобов'язання, з наступних підстав.

Позивач у даному випадку скористався своїм правом і подав до відповідача у передбачені законодавцем строки заяви про відмову постачальника надати податкову накладну за формою додаток 8 (том 1 а.с.72-83, 89-116).

Характерно, що висновки акту перевірки податкового органу не містять посилання на норми п. 201.10 ст. 201 ПК України, хоча саме вказана норма була правовим регулятором даного спору і її правильне застосування не призвело б до судового вирішення конфлікту.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту у відповідності до ст. 198 Податкового кодексу України, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, датою виникнення такого права вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Колегія суддів зазначає, що діючий Податковий кодекс України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки фактично не були дослідженні первинні документи контрагентів. Включення до складу податкового кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагенту, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки не були досліджені первинні документи позивача та податковим органом не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності. Це мало місце у зв'язку з недотриманням відповідачем виду перевірки, яку передбачав п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Крім того, контрагенти позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів були зареєстровані як юридичні особи, на момент проведення фінансово-господарської операції були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

При розгляді справи в апеляційній інстанції було з'ясовано, що набрали законної сили судові рішення на користь позивача у спорі між тими ж сторонами за попередній період (том 2 а.с. 50-54, 55-59, 60).

Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 31 січня 2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, рішення суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД протии Болгарії"" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своємурішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На твердження Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогамис успільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у справі № 805/1446/15-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.01.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції - Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 18 серпня 2015 року.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: С.В. Жаботинська

М.Г. Сухарьок