Справа № 813/6475/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 р. Справа № 876/4967/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Мікули О.І.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області Пацай Мирона Дмитровича та Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі №813/6475/14, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області (далі - РДА) №132/07-01 К1 від 06.08.2014, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу освіти РДА з 07.08.2014. Стягнуто з РДА на користь позивачки 8724,76грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів та 1000грн моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням позивача з займаної посади. Постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на її користь середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1822,25грн звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання щодо судових витрат.

Фактично позивачку поновлено на посаді з 25.02.2015 розпорядженням РДА від 24.02.2015 №30/07-01 К-1 (далі - Розпорядження; а.с.209).

31.03.2015 (здано на пошту; а.с.198) ОСОБА_1 в порядку ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) звернулася до суду із заявою в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Старосамбірської районної державної адміністрації Львівської області (далі - РДА) на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі №813/6475/14; стягнути з РДА на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання відповідачем вказаної постанови за проміжок часу з дня винесення судового рішення до дня його фактичного виконання - з 27.11.2014 по 24.02.2015 в сумі 6736,84грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року вказану заяву було повернуто позивачці разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржила позивачка, з підстав необґрунтованості цього судового рішення. Зазначає, що виконавчі листи до виконання нею не пред'являлися, що зазначено в заяві. Заява надіслана РДА 17.03.2015 та отримана нею 19.03.2015, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (далі - Повідомлення). Ця заява подана до суду 31.03.2015, тобто, встановлена абзацом 4 ч.9 ст.267 КАС вимога щодо вручення відповідачам заяви не раніше семи днів до дня подання заяви до суду, позивачем дотримана. На подану заяву з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки поновлення на службі не поширюються будь-які строки. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника РДА, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Спірні відносини виникли з приводу виплати коштів за період, коли позивачка мала працювати на роботі (згідно з рішенням суду про поновлення її на посаді), але фактично до неї не приступила з певної причини. Отже, за своєю правовою природою сума коштів, на яку претендує заявник, є не отримана працівником заробітна плата.

Правою нормою, яка регулює ці правовідносини, є ст.236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року №22-рп/2004, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац 4 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини).

Зважаючи на те, що дані правовідносини виникають на стадії виконання судового рішення про поновлення на посаді та працівник має право заявити вимогу про виплату середнього заробітку і до фактичного його поновлення (а не тільки за фактом поновлення на посаді), то процесуальною нормою, яка регулює процедуру вирішення порушеного питання є ст.267 КАС, що встановлює правила судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Частиною 9 цієї статті визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За змістом абзацу 4 ч.9 вказаної процесуальної норми, позивач повинен додати до заяви докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення всім відповідачам і третім особам (за наявності) не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачами у адміністративній справі були голова РДА Пацай М.Д. та сама РДА, а позивачкою долучено до заяви Повідомлення лише щодо голови РДА (а.с.215) та не подано доказів надсилання цієї заяви самій РДА.

Крім цього, згідно з відміткою поштового відділення на Повідомленні така заява надіслана відповідачу - голові РДА 17.03.2015, а подана до суду лише 31.03.2015, тобто з перевищенням (понад) семи робочих днів до дня подання її до суду.

Такими чином, ОСОБА_1 не дотримано передбачений порядок подачі цієї заяви, а саме, не надано доказів надсилання її копії рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення РДА, а поданий доказ - Повідомлення надсилання її копії голові РДА датовано пізніше семи робочих до дня подання заяви до суду.

У зв'язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви із зазначених підстав, що не позбавляє позивачку права повторного звернення до суду (за аналогією з ч.6 ст.108 КАС).

Разом з тим, покликання суду першої інстанції в оскарженому судовому рішенні на порушення позивачкою інших вимог ч.9 ст.267 КАС, як перешкоду для розгляду та вирішення заяви, є безпідставне.

Цим судом зазначено, що позивачкою в заяві не вказано інформації про дату (день) пред'явлення виконавчого листа до виконання та не надано інформації про хід виконавчого провадження.

В заяві позивачкою чітко відзначено, що виконавчий лист щодо поновлення на роботі (посаді), який нею отриманий 26.11.2014 (а.с.211), не пред'являвся до виконання.

Наведене підтверджується також змістом Розпорядження, яке прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 від 16.02.2015 та подання про поновлення на посаді відділу освіти РДА від 24.02.2015 №33/01-27.

Щодо правової позиції суду першої інстанції про пропуск позивачкою строку звернення до суду із цією заявою, то слід зазначити таке.

За загальним правилом, встановленим ст.99 КАС, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Подібна вимога передбачена в абзаці 6 ч.9 ст.267 КАС.

В той же час, в ч.3 ст.99 цього ж Кодексу вказано, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин (відносин з приводу проходження і звільнення з публічної служби).

Встановлено, що позивачку поновлено на роботі з 25.02.2015, а 06.03.2015 вона звернулася до РДА із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

РДА листом від 12.03.2015р. №06-17/88 (далі - Лист) повідомила ОСОБА_1, що виплата відповідних сум можлива лише на підставі відповідної ухвали суду (а.с.210). Тобто Листом їй фактично відмовлено у задоволенні заяви.

Висновок суду першої інстанції про пропуск позивачкою десятиденного строку для подачі заяви є передчасний, оскільки судом не встановлено дня фактичного отримання нею Листа.

Водночас, цей суд не пояснив, чому початком перебігу цього строку слід (можна) вважати дату поновлення ОСОБА_1 на посаді та чи порушено її право на отримання відповідної компенсації за ст.236 КЗпП самим фактом поновлення.

Специфікою вирішення питання про строк звернення до суду з такою заявою (в частині стягнення відповідних коштів) є те, що в ній ставиться вимога про стягнення заробітної плати. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України право звернення працівника до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

В рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати та всіх її складових без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

З урахуванням наведеного є підстави вважати, що в даній правовій ситуації необхідно виходити з того, що на подачу заяви з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді не поширюються будь-які строки.

Однак, оскільки судом повернуто заяву ОСОБА_1 не лише з тих підстав, то це неправильне застосування норми процесуального права не призвело до незаконності (неправильності) рішення суду в цілому і не може бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя О.І. Мікула

Повний текст виготовлений 18 серпня 2015 року.