Справа № 818/1245/15
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 р. Справа № 818/1245/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2015р. по справі № 818/1245/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування податкового повідомлення - рішення та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Сумської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі-відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2014року № .

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 року скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, положення Податкового кодексу України та фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач пройшов процедуру державної реєстрації та знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Працівниками відповідача проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та відображення показників в податковій звітності за серпень 2014 р., про що складений акт №153/1700/НОМЕР_2 від 03.12.2014 року.

Порушення виявлене під час перевірки склало у порушенні п.198.1 п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України та завищення податкового кредиту за серпень 2014 року в сумі 17500грн.

За результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2014р., яким позивачу збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 21875,00грн., в тому числі за основним платежем 17500 грн. та за штрафними санкціями 4375 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскаржувані рішення відповідача відповідають вимогам п п.198.1 п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201 ст.201Податкового кодексу України, тому не підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пункт 201.1 статті 201 ПК України,говорить,що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податковим органом ставиться під сумнів правильність формування податкового кредиту за результатами господарських відносин з ПП "Свентовіт" за серпень 2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи в ході своєї господарської діяльності позивач, на виконання договору підряду №003 від 10.06.2014р., мав взаємовідносини з ПП "Свентовіт", з яким укладено договорі купівлі-продажу складових матеріалів оснастки-опалубки для виробництва залізобетонних кілець.

Колегія суддів зазначає про те, що надані до матеріалів справи, копії документів, а саме: видаткові накладні № 2633 від 07.08.2014 року, № 2696 від 12.08.2014 року; податкові накладні від 07.08.2014 року 15, від 12.08.2014 року № 16; акт надання послуг від 29.08.2014 року № 12платіжне доручення № 106 , що підтверджують фактичне здійснення позивачем даних господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що зазначені документи відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Так, у відповідності до частини 2 названої статті первинні та зведенні облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів, вважає не обґрунтованим доводи суду першої інстанції про те, що позивачем надано документи, які не підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентом позивача.

У відповідності до роз'яснень інформаційного листа від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 Вищого адміністративного суду України, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів, вважає не обґрунтованим доводи суду першої інстанції про те, що позивачем не надано документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами, та зазначає наступне.

Крім цього колегія суддів зазначає, що відповідачем ставиться під сумнів правильність формування податкового кредиту позивачем за результатами господарських відносин із ПП "Свентовіт" у зв'язку з ненаданням до перевірки документів про транспортування придбаних товарів.

Колегія суддів не приймає вказані доводи та зазначає, що транспортування товару придбаного у контрагента здійснювалося без залучення вантажного транспорту на власному автомобілі позивача - ВМ8889АК, Dodge Nitro SXT 3НГ.

Також судом першої інстанції зроблено висновок про неможливість транспортування придбаних товарів у ПП "Свентовіт" на транспортному засобі позивача з огляду на їх об'єм та загальну вагу.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції зроблений не вірний висновок по справі оскільки технологічний процес виготовлення опалубки та вихідний матеріал дозволяють здійснити транспортування вищевказаним транспортним засобом.

Критерії протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень передбачені частиною 3 статті 2 КАС України.

Колегія суддів, вважає, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає даним критеріям оскільки прийняті та вчинені не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано;не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасування, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п. 3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 23.04.2015р. по справі № 818/1245/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 26.12.2014 року № .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бартош Н.С. Бенедик А.П.
Повний текст постанови виготовлений 17.08.2015 р.