Справа № 826/7724/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7724/15 Головуючий у 1-й інстанції: Добрівська Н.А. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України про визнання нечинними наказів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просив визнати нечинними з дня їх прийняття накази відповідача від 02 червня 2006 року №207 «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулася за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї» та від 13 листопада 2013 року №761 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства праці та соціальної політики України».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке та направити справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив із того, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Положеннями статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, початок перебігу встановленого законом строку звернення до суду пов'язується з моментом, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про наявність порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У даній адміністративній справі позивач оскаржує наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 02 червня 2006 року №207 «Про затвердження форми Персональної картки особи, яка звернулася за сприянням у працевлаштуванні до центру зайнятості та додатків до неї» та наказ Міністерства соціальної політики України від 13 листопада 2013 року №761 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства праці та соціальної політики України».

Позивач просить визнати нечинними зазначені накази з моменту їх прийняття з тих підстав, що вони не були доведені до його відома у порядку, встановленому законом, посилаючись на порушення відповідачем частини 3 статті 57 Конституції України та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731.

Як свідчать матеріали справи та підтверджує сам позивач, спірні накази були отримані ним разом із листом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2014 року №304/03/73-14. Цим же листом позивача проінформовано про обставини оприлюднення наказу від 02 червня 2006 року №207, про те, що він втратив чинність на підставі наказу від 13 листопада 2013 року №761, і про те, що перший наказ не підлягав державній реєстрації відповідно до Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731.

Окрім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року в адміністративній справі № 826/10402/14 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України встановлено, що належним чином засвідчену копію оскаржуваного в даній справі наказу (від 02 червня 2006 року №207) було отримано позивачем 09 липня 2014 року.

Тобто, після отримання вищезгаданих листів у липні та серпні 2014 року позивач ознайомився зі змістом спірних наказів та мав можливість дізнатись про обставини, з якими він пов'язує порушення своїх прав.

Таким чином, оскільки із даним позовом ОСОБА_2 звернувся у суд лише у квітні 2015 року, ним пропущено встановлений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 100 вказаного Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Аналогічна норма викладена у пункті 9 частини 1 статті 155 цього Кодексу.

Відтак, умовою незастосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду є наявність поважних причин такого пропущення. Поважними причинами є обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Ані в адміністративному позові, ані в апеляційній скарзі позивачем не наведено жодних обґрунтувань поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, і не вбачається таких з матеріалів справи.

Натомість, апелянт наголошує на необхідності застосування судом положень пункту 1 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, відповідно до яких позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, оскільки, як він зазначає, предметом спору є захист його конституційного права знати свої права і обов'язки (немайнового права). При цьому, скаржник посилається на приписи частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, які допускають можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Обговорюючи доводи апелянта, судова колегія зазначає, що під словосполученням «іншими законами», вказаним у приведеній нормі, не можуть розумітися положення глави 19 Цивільного кодексу України, в тому числі статті 268 цього Кодексу, адже позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Виходячи зі змісту статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, інші закони - це закони, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Враховуючи, що позивачем оскаржуються правові акти Міністерства, як суб'єкта владних повноважень, правила позовної давності, встановлені главою 19 Цивільного кодексу України, адміністративним судом не застосовуються.

Аналогічна правова позиція щодо застосування позовної давності в адміністративному судочинстві висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 травня 2011 року у справі №21-29а11.

Тому, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо розгляду даного публічно-правового спору.

Отже, при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та прийнято правильне рішення.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.