Справа № 823/1911/15
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року справа № 823/1911/15

14 год. 35 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправними рішення та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 подав позов, в якому просить:

- визнати протиправними рішення комісії з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій та учасника війни управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо відмови у наданні громадянинові ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій та у видачі відповідного посвідчення встановленого зразка;

- зобовязати управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області визнати громадянина ОСОБА_2 учасником бойових дій та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці МВС колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Позивач вважав, що відповідає умовам, установленим зазначеною нормою Закону, а тому звернувся до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо розгляду питання про присвоєння статусу учасника бойових дій. Комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій прийняла одноголосне рішення відмовити ОСОБА_2 у встановленні статусу учасника бойових дій.

Позивач вважає дану відповідь протиправною та просить її скасувати.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій та учасника війни одноголосно прийнято рішення відмовити ОСОБА_2 у встановленні статусу учасника бойових дій з тих підстав, що відповідно до наказу Черкаського пожежно-технічного училища МВС СРСР ім. М.С. Урицького від 19.01.1989 № 11 ОСОБА_2 був направлений в складі зведеного батальйону у м. Баку Азербайджанської РСР для проходження служби по охороні громадського порядку. На час перебування в м. Баку ОСОБА_2 не був у складі військових формувань, не брав участь у бойових діях, не забезпечував бойову діяльність військ, а виконував обовязки з охорони громадського порядку виключно у м. Баку Азербайджанської РСР, де бойові дії не велися.

Окрім того, Азербайджанська РСР в зазначений період не була віднесена до регіонів, де велись бойові дії згідно переліку держав і періодів бойових дій на їх території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Вказані обставини слугували підставою для відмови у встановленні статусу учасника бойових дій позивачу, а тому, як вважає відповідач, у його діях відсутні ознаки протиправності.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_5 проходив службу в Черкаському пожежно-технічному училищі МВС СССР ім. М.С. Урицького.

У відповідності із наказом Міністерства внутрішніх справ СРСР № 0143 від 14.05.1988, наказами Черкаського пожежно-технічного училища МВС СССР ім. М.С. Урицького № 11 від 19.01.1989 та № 49 л-с від 03.05.1989 в період з 03.02.1989 по 26.04.1989 ОСОБА_2 у складі зведеного батальйону особливого призначення був відкомандирований на територію м. Баку Азербайджанської РСР для виконання завдання в умовах надзвичайного стану та ведення збройних конфліктів, для нормалізації обстановки і відновлення законності. В дане відрядження позивач відкомандировувався на посаді замісника командира першого батальйону особливого призначення.

03.02.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання його учасником бойових дій, однак відповідач відмовив у наданні позивачу такого статусу з тих підстав, що Черкаське пожежно-технічне училище МВС СССР ім. М.С. Урицького в структуру УВС Черкаського облвиконкому не входило.

В подальшому, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.04.2015 № 823/474/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015, зобовязано комісію УМВС України в Черкаській області розглянути питання про присвоєння статусу ОСОБА_2 учасника бойових дій.

На виконання вищевказаної постанови, позивач звернувся до комісії УМВС України в Черкаській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій та учасника війни.

Відповідач, посилаючись на п. 2 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, не знайшла підстав для встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_6 та відмовила ОСОБА_6 у встановленні статусу учасника бойових дій. Дана відмова оформлена протоколом засідання комісії УМВС України в Черкаській області з розгляду питань, повязаних із встановленням статусу учасника бойових дій та учасника війни № 2/2015 від 20.07.2015.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, формування в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон України № 3551-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоровя й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоровя.

Згідно зі ст. 4 Закон України № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, зєднань, обєднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст.5 Закон України № 3551-XII).

Частиною 2 ст. 6 Закон України № 3551-XII визначено, що учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, що додається (далі-Перелік).

У примітках до Переліку, зокрема, пунктом 6 зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що у Переліку Азербайджанська РСР відсутня, а зі змісту примітки 6 до Переліку стосовно можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після грудня 1979 року та не названі у Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 03.02.1989 по 26.04.1989 ОСОБА_2 дійсно залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, із нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на території колишньої Азербайджанської РСР, однак доказів того, що він є військовим фахівцем, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях до матеріалів справи не надано.

Отже, підстави для визнання позивача учасником бойових дій відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування пункту 2 статті 6 Закону № 3551-XII та примітки 6 до Переліку вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративній справі Верховного Суду України у постанові від 25 лютого 2014 року (21-9а14).

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 19.08.2015.