Справа № 2-а/489/40/15
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2015-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року справа № 2-а/489/40/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59 державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1,-

ВСТАНОВИВ:

Ленінський районний суд ухвалою від 18.03.2015 року передав до Миколаївського окружного адміністративного суду справу №2-а/489/40/15 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59 державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1. Ухвалою від 07.04.2015 року справу №2-а/489/40/15 суд прийняв до провадження та призначив її до судового розгляду. Суддя А.П. Єнтіна, згідно наказу голови суду № 19-б від 24.02.2015 року, знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку.

Відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (затв. рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 № 25, погоджено наказом ДСА від 02.04.2015р. № 45) винятково у разі, коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматичного розподілу. Розпорядженням в.о. керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду про призначення автоматичного розподілу справ від 12.05.2015 року, справа №2а-/489/40/15 була передана на продовження розгляду судді Лебедєвій Г.В. Розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59 державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, суд прийняв справу до провадження та призначив її до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що акт перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1 базується на помилках, не відповідає дійсності та необґрунтований, а тому підлягає скасуванню.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов , в яких зазначив, що згідно отриманних відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів за 2013 на користь ОСОБА_2 року АТ «УкрСиббанк» відображено дохід нарахований та виплачений в розмірі 659599,22грн грн. за 126 ознакою ( дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) та наданих до перевірки повідомлень про анулювання боргу від 29.04.2013 №31-4-52/37, від 26.12.2013 №31-4-52/320 АТ «УкрСиббанк» всього на суму 659599,22грн в т.ч на 178905,56 грн. по повідомленню про анулювання боргу від 29.04.2013 №31-4-52/37 та на 480693,66 грн. по повідомленню про анулювання боргу від 26.12.2013 №31-4-52/320 АТ «УкрСиббанк» (копії договорів та повідомлень про анулювання боргу, відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України додаються.).

Відповідно до пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) анульовані суми заборгованості в сумі 659599,22 грн. є доходом, отриманим як додаткове благо, яке підлягає відображенню у річній декларації про доходи та майновий стан за 2013 рік та сплати податку на доходи фізичних осіб. Підпунктом 163.1.1 п. 163.1 ст.163 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2.755- VI (зі змінами та доповненнями) визначено, що об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПК України у вигляді суми боргу платника податку, анульованого прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Підпункт 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), само зайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України. Водночас пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації, у зв'язку із вищевикладеним, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. На підставі пункту 10 частини 1 статті 3, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 27.06.2014 року по 02.07.2014 року на підставі наказу ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 27.06.2014 року №656, посадовими особами державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області відповідно до статті п.20.1 ст.20 розділу І, ч.1 п.75.1 статті 75, пп.78.1.2 п. 78.1 статті 78, ст.79 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-03- "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року (а.с.56-61).

Згідно висновку вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), а саме: не подано декларацію про доходи та майновий стан фізичної особи ОСОБА_1 за 201З рік в термін до 01.05.2014 року ; п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в наслідок чого занижено податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 111902,47 грн. (а.с.61).

14.08.2015 року позивач поштою отримав податкове повідомленням - рішенням від 13.08.2014 року № прийняте за підставі акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-03-, постанову про накладення адміністративного стягнення від 13.08.2014 року, протокол про адміністративне правопорушення від 13.08.2015 року серії АА№0165996, висновок штрафних санкцій.

Не погоджуючись з діями відповідача по формуванню в акті перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-03- висновків, податковим повідомленням - рішенням від 13.08.2014 року №, постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.08.2014 року, позивач 14.08.2014 року, 19.08.2014 року звертався зі скаргами до ДПІ у Ленінському районі ГУ Міндоходів в Миколаївській області (а.с.18-37), які листами від 28.08.2014 року №2939/10/14-29-10-05-10, від 30.09.2014 року №3347/10/14-24-10-05-10 були залишенні без задоволення (а.с.48-49,77-80).

05.09.2014 року позивач звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України (а.с.18-32), яку листом від 13.08.2014 року було залишено без задоволення (а.с.50-51).

Не погоджуючись із зазначеним, позивач звернувся до Ленінський районний суд із позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.08.2014 року, скасування протоколу про адміністративне правопорушення від 13.08.2014 року, скасування рішення про розгляд скарги на постанову про адміністративне правопорушення від 28.08.2014 року №2939/10/14-29-10-05-10, від 11.09.2014 року №1460/к/99-99-10-01-2-15.

Ленінський районний суд ухвалою від 18.03.2015 року передав до Миколаївського окружного адміністративного суду справу №2-а/489/40/15 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області в частині позовних вимог про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1.

Відповідно до п.п.20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органи державної податкової служби мають право: проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу та Порядком оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010 року. Відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Таким чином, вирішуючи питання про те, чи поширюється компетенція адміністративного суду на даний спір, суд має врахувати правовий характер акту перевірки, що оскаржується позивачем. Загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджено Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року N 984 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за N 34/18772, згідно з яким акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства. З наведених вище положень податкового законодавства вбачається, що акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган, встановивши під час перевірки порушення, зобов'язаний скласти за результатами перевірки акт та не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов'язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень. Суд зазначає, що нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані. Відтак, виходячи з викладеного, вбачається, що акт перевірки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень у розумінні п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а є виключно службовим документом, який лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, оскільки наслідком винесення податковим органом зазначеного акту є прийняття податкового повідомлення-рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Таким чином, акт перевірки не породжує для позивача правових наслідків, не є підставою для виникнення у нього будь-яких прав та обов'язків, отже ніяким чином не порушує охоронюваних законом прав та інтересів позивача. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту.

Водночас, слід зазначити, що оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту. Таким чином, для платника податків правове значення та певні наслідки матиме саме рішення (податкове повідомлення-рішення), прийняте податковим органом на підставі акту перевірки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, відносно якого проводилась перевірка, а тому такий акт не може бути предметом спору, оскільки відсутність права, що підлягає судовому захисту, виключає можливість звернення до суду. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином, враховуючи наведені судом обставини та зважаючи на положення чинного законодавства, що регулює спірні відносини, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59 державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, у зв'язку із чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 103, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та визнання нечинним акту перевірки від 28.07.2014 року №59 державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, скасування акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1, скасування висновків акту перевірки від 08.07.2014 року №2327/14-02-17-НОМЕР_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва