Справа № 2-а-2779/10/0270
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-2779/10/0270 Головуючий у 1-й інстанції: Сторчак В.Ю.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

Іменем України

"21" грудня 2010 р. м. Київ

м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Ізмайлової Т.Л.

при секретарі - Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року позов задоволений частково: визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області щодо неповного обсягу нарахування та виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати судді Гайсинського районного суду Вінницької області ОСОБА_2, визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо не врахування при розробленні проектів Державного бюджету України на 2008-2009 роки вимоги постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», стягнуті з Міністерства фінансів України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державного казначейства України на розрахункові рахунки Державної судової адміністрації України для виплати ОСОБА_2 по заробітній платі за період з 07.05.2008 року по 01.05.2010 року включно з урахуванням індексації та сум компенсації за втрату частини заробітної плати кошти в сумі 92864,18 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, Державна судова адміністрація України, Територіальне управління державної судової адміністрації у Вінницькій області звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити

Міністерство фінансів України та Державне казначейство України також звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, також просять поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні -не обов'язкова, колегія суддів у відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, судова колегія виходить з наступного.

Рішення суду першої інстанції прийнято в порядку письмового провадження, копії якого направлена учасникам судового процесу згідно супровідних листів від 25 серпня 2010 року.

Державне казначейство України та Міністерство фінансів України отримало вказане рішення 13 вересня 2010 року.

Відповідно до частини 2 статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Враховуючи те, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України звернулись з апеляційними скаргами в строк, визначений частиною 2 статті 186 КАС України, судова колегія вважає, що правових підстав окремо вирішувати клопотання про поновлення строку немає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Указом Президента України від 23.04.2008 року № 392/2008 ОСОБА_2 призначено строком на п'ять років, суддею Гайсинського районного суду Вінницької області, де вона і працює.

Відповідно до наказу голови Гайсинського районного суду Вінницької області Ковчежнюка В.М. № 49 від 07.05.2008 року ОСОБА_2 приступила до виконання службових обов'язків з 07.05.2008 року.

Посадовий оклад судді Гайсинського районного суду Вінницької області встановлено в розмірі 2490,00 грн.

Розмір вказаного посадового окладу визначено схемою посадових окладів керівників та судів місцевих загальних судів, відповідно до додатку 6 Постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»в розрахунку 7,5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір посадових окладів встановлено виходячи з 332 грн. мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата -це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт).

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про оплату праці», розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості.

Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 10 цього ж Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законами України «Про державний бюджет України»на 2006-2009 роки, а також Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати»встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати: у 2006 році: з 01.01.-350 грн., з 01.07. -375 грн., з 01.12 -400 грн., у 2007 році: з 01.01. -420 грн., з 01.12.-450 грн., у 2008 році: з 01.01.-515 грн., з 01.04.- 525 грн., з 01.10. -545 грн., з 01.12. -605 грн., у 2009 році: з 01.01.- 605 грн., з 01.04. -625 грн., з 01.07. -630 грн., з 01.10. -650 грн., з 01.11.-744 грн., у 2010 році: з 01.01. 869 грн., з 01.04. -884 грн., з 01.07.- 888 грн.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій України»визначено, що однією з гарантій самостійності судів і незалежності суддів є належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про статус суддів»та рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-1/2004, про офіційне тлумачення положень ч.1 та ч.2 ст. 126 Конституції України та ч.2 ст.3 Закону України «Про статус суддів», гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального та соціального забезпечення, не можуть бути скасовані або занижені без відповідної компенсації. По своїй суті пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів, або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Надання суддям таких пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування.

Постановою КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів»затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищих Спеціалізованих судів, апеляційних і місцевих судів, згідно з додатку 1-6. Посадові оклади, передбачені цією постановою встановлювались, виходячи із кількості розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою КМУ від 31.12.2005 року № 1310 доповнено Постанову КМУ № 865 від 03.09.2005 року пунктом 4-1 такого змісту: «установити, що розміри посадових окладів передбачених цієї постановою, встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.»

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007 року, що набула законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до держави України, Кабінету Міністрів України, Державного Казначейства України Державної судової адміністрації України, про визнання протиправною бездіяльності та окремих положень постанови КМУ № 1310 від 31.12.2005 року визнано протиправною та скасовано пункт 4-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2009 року вищевказані судові рішення залишені без змін.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями в повному обсязі відновлено положення Постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів»у співвідношенні посадових окладів до розміру мінімальної заробітної плати, яка набрала чинності 01.01.2006 року. Тобто, розмір посадового окладу суддів повинен встановлюватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати помноженому на відповідний коефіцієнт та змінюватись відповідно зі зміною розміру заробітної плати.

В Рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 року № 6-рп/99 у справі про фінансування судів зазначено, що видатки державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією України і не можуть бути скорочені органами законодавчої або виконавчої влади нижче того рівня, який забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя згідно із законом.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів», гарантії незалежності суддів не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами. Фінансове та матеріальне -технічне забезпечення суддів і судів гарантується державою.

В Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, справа № 1-15/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), положення ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 130 Конституції України у взаємозв'язку із положеннями статей 11, 44 Закону України «Про статус суддів»створюють механізм захищеності судової влади, який Верховна Рада України повинна врахувати, приймаючи Державний бюджет України на відповідний фінансовий рік. Зменшення ( в тому числі шляхом зупинення дії окремих нормативних актів) вид актів Державного бюджету України на фінансування судів і суддів не забезпечує повного і незалежного здійснення правосуддя, нормального функціонування судової системи, що може призвести до зниження довіри громадян до державної влади, загрожувати реалізації гарантованого Конституцією України права людини і громадянина на судовий захист.

Статтею 123 Закону України «Про судоустрій України», визначено, що розмір заробітної плати (грошового забезпечення) судді повинен забезпечувати його фінансову незалежність, визначається відповідно до закону про статус суддів та інших нормативно -правових актів щодо умов оплати праці суддів і не може бути зменшений.

З викладеного вбачається, що норми, які регулюють матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені відповідно статтями 44, 45 Закону України «Про статус суддів» не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

При цьому, нарахування заробітної плати позивачеві проводилось без врахування відповідних положень, тобто не на підставі, що передбачено Конституцією та законами України, у зв'язку з чим утворилась відповідна заборгованість за період з 07.05.2008 року по 01.05.2010 року.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці»компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427, компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998 року.

Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведенні індексації грошових доходів населення»встановлено, що починаючи з березня 2003 року індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачується замість пенсії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Таким чином за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати позивач має право на компенсацію та індексацію.

Загальна сума заборгованості за період з 07.05.2008 року по 01.05.2010 року становить 92864,18 грн.

Відповідачами в свою чергу не спростовані розрахунки заборгованості наданого позивачем.

Відповідно до ч.2 п.1 Указу Президента України «Про положення про Державну судову адміністрацію України»від 03.03.2003 року, ДСА України здійснює організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, інших органів та установ судової системи (крім Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів).

Основними завданнями ДСА України є зокрема: здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апаратів судів (абз.4 ч.3).

ДСА України відповідно до покладених на неї завдань готує матеріали для формування пропозицій до бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування, виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції та діяльності кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, органів суддівського самоврядування, інших органів і установ судової системи та ДСА України, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів (частина 4).

Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 23 червня 2009 року N 477/2009.

Постановою КМУ від 14 січня 2009 року № 14 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України (діє з 27.06.2009 року).

При цьому статус, функції та завдання Державної судової адміністрації фактично не змінились, які були визначені вищевказаним Указом Президента України.

Так як Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів передбачених в Державному бюджеті на утримання суддів, тому несе відповідальність за фінансове забезпечення кожного суду.

А оскільки Державна судова адміністрація України не виконала в повному обсязі вимог постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року щодо нарахування та виплати заробітної плати та щомісячного грошового утримання позивачу, в її діях вбачаються ознаки бездіяльності, які виходячи з обставин справи є протиправною.

Відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, яке затверджене постановою КМУ від 27.12.2006 року № 1837, Міністерство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами КМУ та цим Положенням.

Згідно з даним положенням Міністерство фінансів України, зокрема, забезпечує підготовку проекту Основних напрямів бюджетної політики на наступний бюджетний період, розроблення в установленому порядку проекту Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, прогнозних показників зведеного бюджету України, організацію роботи, пов'язаної із складенням та виконанням Державного бюджету України, координацію діяльності учасників бюджетного процесу.

Відповідно до положень ст. 32 Бюджетного кодексу України проект Закону про Державний бюджет України розробляє Кабінет Міністрів України.

Міністерство фінансів України на будь-якому етапі складання і розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України (стаття 36).

На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 цього Кодексу, Міністерство фінансів України готує проект закону про Державний бюджет України.

Міністерство фінансів України в період підготовки пропозицій проекту Державного бюджету України розглядає та вживає заходів щодо усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів. У разі, коли узгодження не досягнуто, Міністерство фінансів України додає свій висновок з неузгоджених питань до зазначених пропозицій, які подаються Кабінету Міністрів України.

Міністерству фінансів України як державному органу, був відомий зміст постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», а відтак при аналізі бюджетних запитів розпорядника бюджетних коштів -ДСА України, мало б бути перевірено їх відповідність вимогам зазначеної постанови та здійснено відповідне коригування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Державного казначейства України, при цьому позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України, Територіального управління ДСА у Вінницькій області та Міністерства фінансів України, а також стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумах, визначених наявними у справі розрахунками.

За таких обставин, ухвалене судом рішення є правильним, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді