Справа № 826/10747/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 серпня 2015 року № 826/10747/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-Київспецбуд»
до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія - Київспецбуд» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 24.12.2014 р. № 665/26-52-22-04-10/35975390 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 421 149,00 грн.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що висновки, викладені відповідачем у акті перевірки, не можуть вважатися як належні, оскільки базуються на припущеннях. Відповідачем не було досліджено зміст документів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки перевіркою встановлено неможливість фактичного здійснення господарської діяльності контрагента позивача. Операції позивача з ТОВ «Даммара» здійснювалися з метою штучного формування податкового кредиту та не мають реального характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» з питань дотримання податкового та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати до державного бюджету податків, інших платежів по взаємовідносинам з ТОВ «Даммара» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд»:

п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету у сумі 280 766,00 грн., в тому числі за липень 2014 року на суму 280 766,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 24.12.2014 р. № 665/26-52-22-04-10/35975390 та винесено податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 421 149,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 280 766,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 140 383,00 грн.

За результатами розгляду первинної скарги, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 19.03.2015 р. № 4423/10/26-15-10-05-35, яким податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

За результатами повторного адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 19.05.2015 р. № 10518/6/99-99-10-01-04-25, яким податкове повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № та рішення прийняте за результатами розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Так, предметом перевірки стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Даммара» за період з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» зареєстрована Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією. Взято на облік у ДПІ у Подільському районі м. Києва та зареєстровано платником ПДВ. Основним видом діяльності є будівництво житлових та нежитлових будівель.

Місцезнаходженням позивача є адреса: вул. Червоноармійська, 7, м. Київ. За вказаною адресою знаходиться комплекс будівель, які належать ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 10.02.2010 р. (а.с. 139 Том 1).

Господарську діяльність у будівництві, що пов'язана із створенням об'єктів архітектури товариство здійснює на підставі Ліцензії серія АВ № 596595.

Як встановлено судом, між ТОВ «БМК «Тріада» (генпідрядник) та ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» (субпідрядник) укладено договір субпідряду № 39 від 04.11.2013 р. Предметом договору є виконання субпідрядником за замовленням генпідрядника монтажу внутрішніх санітарно-технічних мереж - ВК, ОВ (надалі - роботи) при будівництві житлових будинків з вбудовано - прибудованими нежитловими приміщеннями та об'єктами соціально-побутового призначення за адресою: вул. Обухівська, 135 а у Святошинському районі м. Києва.

За замовленням генпідрядника субпідрядник приймає на себе виконання власними або залученими силами обсягів робіт відповідно до переданої затвердженої проектно-кошторисної документації, а генпідрядник зобов'язується надати будівельну готовність об'єкта, прийняти виконані роботи і оплатити їх.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт, що виконується субпідрядником за замовленням генпідрядника по об'єкту, складається з сум грошових коштів, які отримані субпідрядником від генпідрядника за весь період дії цього договору.

Вартість робіт, що виконується субпідрядником визначається згідно ДБН Д.1.1-1-2000 та відображається в актах виконаних робіт (п. 2.2 договору).

Розрахунки проводяться шляхом оплати генпідрядником виконаних робіт на підставі документів по обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2в, КБ-3).

Відповідно до п. 4.1.3 договору генпідрядник зобов'язаний передати субпідряднику на період будівництва об'єкту майданчик і будівельну техніку згідно з узгодженим графіком виконання робіт, разом з усіма необхідними для користування ним документами. Передача здійснюється згідно ДБН за 15 днів до початку виконання робіт за двостороннім актом.

Передати субпідряднику джерела енерго- і водопостачання, зв'язку, необхідних для виконання робіт, про що скласти відповідний акт, який в подальшому буде підставою для нарахування оплати послуг генерального підряду.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано суду акти приймання-виконання будівельних робіт (форма КБ-2в) (а.с. 91-105 Том 1); довідку по вартість виконаних будівельних робіт та витрати (а.с. 106 Том 1); податкову накладну (а.с. 107-108 Том 1).

На підтвердження оплати за виконані роботи позивачем надано виписку по особовому рахунку (а.с.122 Том 1).

На здійснення будівельних робіт, а саме: земляних робіт, що виконуються на глибині понад 2 метри або в зоні розташування підземних комунікацій; зведення, монтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин; зварювальні роботи, позивачем було отримано від Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві дозвіл № 2246.14.32. Вказаний дозвіл отриманий на підставі, зокрема, висновку експертизи ДП Київський ЕТЦ Держгірпромнагляду України № 80.2-04-01-1800.14 від 13.06.2014 р.

Крім того, позивачем в Територіальному управлінні державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Київській області та м. Києву отримано дозвіл на початок виконання роботи підвищеної небезпеки № 557.11.32-45.21.1

З пояснень позивача вбачається, що на виконання договору субпідряду № 39 від 04.11.2013 р., позивачем до виконання будівельних робіт було залучено ТОВ «Даммара».

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Доммара» здійснює свою господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури на підставі Ліцензії серія АЕ № 262046 від 01.07.2013 р.

Так, між позивачем (підрядник) та ТОВ «Даммара» (субпідрядник) укладено договір № 57/14 від 01.07.2014 р., відповідно до умов якого ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» доручає ТОВ «Даммара» виконати монтаж внутрішніх санітарно-технічних мереж ВК, ОВ при будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та об'єктами соціально-побутового призначення по вул. Обухівській, 135 -А в Святошинському районі м. Києва.

Відповідно до п. 7.11 договору приймання виконаних робіт проводиться підрядником згідно фактично виконаних робіт по формі КБ-2в та актів технічної прийомки робіт до 25 числа.

На підтвердження виконання робіт позивачем надано суду довідку про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) (а.с. 115-116 Том 1), акт приймання-передачі виконаних робіт (форма КБ-2в) (а.с. 117-121 Том 1).

На підтвердження руху активів позивачем надано суду виписку по особовому рахунку (а.с. 124, 126 Том 1).

Податкові зобов'язання відображено у податковій накладній (а.с. 127-128 Том 1).

На підтвердження закінчення будівництва об'єкту, що знаходиться за адресою: вул. Обухівська, 135-А у Святошинському районі м. Києва позивачем надано суду сертифікати відповідності закінченого будівництвом об'єкту (а.с. 109-111 Том 1).

Разом з тим, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на отриманий від ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкову інформацію № 36147/22-02 від 17.11.2014 р. по ТОВ «Даммара» за період червень-липень 2014 р. Відповідно до вказаної інформації основним постачальником ТОВ «Даммара» був ТОВ «Адоніон», з якого вбачається наявність «розірвання» ланцюга постачання певної групи імпортованих товарів (встановлені факти невідповідності придбаних та реалізованих товарів). В акті здійснено аналіз господарських взаємовідносин ТОВ «Даммара» та ТОВ «Адоніон».

Зважаючи на використану податкову інформацію, на думку відповідача, відсутність основних фондів та необхідних трудових ресурсів у ТОВ «Даммара» є ознаками того, що дана операція між ТОВ «Будівельна компанія - Київспецбуд» та ТОВ «Даммара» не має економічної суті (не є господарською) та свідчить про відсутність адміністративно - господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по поставці товарів (робіт, послуг) та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань.

Однак, проаналізувавши первинну документацію позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків відповідача, оскільки не вбачає правопорушень в її складанні та видачі.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що операції позивача з ТОВ «Даммара» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Суд також враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Даммара» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та платником податку на додану вартість, що не було спростовано відповідачем у даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем не було враховано первинні документи позивача.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Даммара» податковим органом зроблені у зв'язку із тим, що на паперових носіях за формою первинних документів, в яких наведені відомості, не відповідають фактичним (реальним) обставинам справи, оскільки вони складені на підставі нереальності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення у бухгалтерському обліку.

Суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про те, що первинні документи складені на підставі нереальних господарських операцій, зокрема, що акти приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в складені на підставі норм ДБН Д1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», які втратили чинність, оскільки укладеними договорами № 57/14 від 01.07.2014 р. та № 39 від 04.11.2013 р., передбачено, що оплата генпідрядником виконаних робіт проводиться на підставі документів по обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2в, КБ-3).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Аналіз вищенаведених норм права дає суду підстави для висновку, що зобов'язання, які виникли між сторонами під час укладення договору діють протягом строку його дії, якщо відсутні істотні обставини, які є підставою для зміни його умов.

Таким чином, втрата чинності норми ДБН Д1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» не є істотною обставиною для зміни умов укладених договорів, зокрема, не є підставою для втрати актами приймання виконаних будівельних робіт юридичної сили. Крім того, слід зазначити, що позивач не є державним органом, а тому складання актів приймання виконаних будівельних робіт за формою Кб-2в, яка визначена нормами ДБН Д1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» є його правом, а не обов'язком.

Відповідач посилається лише на неправомірність актів виконаних будівельних робіт у зв'язку із втратою чинності будівельних норм. Натоміть не надає жодних пояснень та доказів, які саме порушення допущенні позивачем під час визначення вартості будівництва.

Посилання відповідача на той факт, що в актах приймання виконаних будівельних робіт існує невідповідність сум, які включають витрати на заробітну плату, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вказане не спростовує факту виконання будівельних робіт, а є наслідком застосування до винних осіб відповідальності в частині порушення законодавства про оплату праці.

Враховуючи, що на момент укладення вищевказаних договорів норми ДБН Д1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» були чинними, відповідно їх складання на час виконання договорів є правомірним.

Висновки про сумнівність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Даммара» податковим органом були зроблені з підстав аналізу господарських взаємовідносин ТОВ «Даммара» з контрагентами в іншому ланцюгу постачання.

Враховуючи наведене, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни є підставою для застосування правових наслідків саме щодо цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Зазначена позиція узгоджується з Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.10.2007 р. N К-24186/06.

При цьому, в акті перевірки від 24.12.2014 р. № 665/26-52-22-04-10/35975390 відповідачем не наведено жодного доказу того, що укладені між позивачем і ТОВ «Даммара» угоди суперечать актам цивільного законодавства чи свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання цих угод або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету тощо.

Викладене свідчить, що позивач, придбані у ТОВ «Даммара» послуги, використав у подальших оподатковуваних операціях в межах своєї основної господарської діяльності.

Судом встановлено, що податковий кредит був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ ««Даммара», що не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд не знаходить порушень чинного законодавства щодо оформлення первинних документів у фінансово - господарських взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Даммара»», а тому вважає, що формування ТОВ «Будівельна компанія-Київспецбуд» податкового кредиту з податку на додану вартість є правомірним.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржуване повідомлення-рішення від 13.01.2015 р. № прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даммара» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-Київспецбуд» задовольнити. 2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.01.2015 р. № . 3. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія-Київспецбуд» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук