Справа № 2а/0470/7507/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Київ К/800/42201/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О. В.,

Васильченко Н.В.,

Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі № 2а/0470/7507/12 за позовом приватного акціонерного товариства "Юнікон" до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року приватне акціонерне товариство "Юнікон" звернулось в суд з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів №110080000/2012/100231/2 від 13.03.2012 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 110080000/2/00310 від 13.03.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим. митним органом безпідставно прийняте рішення про визначення митної вартості товару за шостим методом за наявності наданих відповідних документів при митному оформленні та наданні додатково витребуваних документів щодо заявленої митної вартості товару за ціною контракту, що привело до надмірної сплати податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року, позовні вимоги задоволені. Визнані протиправними та скасовані рішення про визначення митної вартості товарів № 110080000/2012/100231/2 від 13.03.2012 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110080000/2/00310 від 13.03.2012 року.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням Дніпропетровська митниця Міндоходів звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ВАТ "Білоруській металургійний завод" (Продавець) та АТ "Юнікон" (Покупець) укладений договір від 20.01.2012 № 12020602, за умовами якого продавець поставив на територію України товар - металопрокат.

ВАТ "Білоруській металургійний завод" є правонаступником Республіканського Унітарного Підприємства "Білоруській металургійний завод" з 02.01.2012, а ПрАТ "Юнікон" є правонаступником ЗАТ "Юнікон".

Пзивачем надана до митного органу вантажна митна декларація №110080000/2012/104446 від 07.03.2012 на наступний товар: товар № 1: прутки сталеві гарячекатані з нелегованої вуглецевої сталі, не бунтах, без подальшого оброблення крім гарячого прокатування, з масовою часткою вуглецю 0,18% - 0,19 %, круглого поперечного перерізу: діаметром 90 мм - 25550 кг, 7 пакетів. ГОСТ 1050, 2590-2006, марка сталі 20, довжина 3000-6000 мм; товар № 2: прутки сталеві гарячекатані з нелегованої вуглецевої сталі, не бунтах, без подальшого оброблення крім гарячого прокатування, з масовою часткою вуглецю 0,34 % - 0,47 %, круглого поперечного перерізу: діаметром 100 мм - 14840 кг - 3 пакети, марка сталі 35, довжина 3000-6000 мм, діаметром 100 мм - 6935 кг - 2 пакети, марка сталі 45, довжина 3000-6000 мм. Митна вартість товарів була заявлена шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ -2, при цьому: митна вартість товару № 1 - 19,957 RUB/кг визначена за ціною договору №12020602 від 20.01.2012.; митна вартість товару № 2 - 23,815 RUB/кг визначена за резервним методом.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару товариством надано відповідачу документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2006 № 80 "Про перелік документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон" та Порядом декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.06. Перелік доданих документів міститься в графі 44 вантажної митної декларації. Це, зокрема, рішення про визначення митної вартості товарів, облікова картка суб'єкта ЗЕД, внутрішній транзитний документ, накладна УМВС, рахунок-фактура, лист про пакування, комерційна пропозиція від виробника, рахунок-проформа, доповнення до зовнішньоекономічного договору, зовнішньоекономічний договір, довідка про проведення декларування валютних цінностей, відбиток штампу санітарно-епідеміологічного контролю, відбиток штампу радіологічного контролю, висновок експерта (акт експертизи), сертифікат про походження товару форми СТ-1, сертифікат якості, платіжне доручення в іноземній валюті, копія ВМД іноземної країни.

У зв'язку з виникненням у митниці сумнівів щодо правильності визначення митної вартості відповідачем 07.03.2012 витребувані додаткові документи відповідно до п.11 вказаного вище Порядку, згідно з переліком, наведеним в декларації митної вартості, а саме: підтвердження транспортних витрат, врахованих у вартості товару; інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товару та/або сировини; прайс-лист виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Позивач у той же день додатково надав висновок експерта ТПП № ГО-1205 от 07.03.2012 про ринкову вартість товару. Інформація щодо транспортних витрат відображена на зворотному боці залізничної накладної № 08747939 від 29.02.2012. Також позивачем зазначено, що у зв'язку з тим, що договір №12020602 від 20.01.2012 укладений з виробником товару та продавець і покупець за договором не є пов'язаними між собою особами у розумінні Митного кодексу України, вимога щодо надання прайс-листа виробника не відповідає вимогам Наказу ДМСУ № 1242 від 19.10.2010. Інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товарів та/або сировини в 10-ти денний термін надати немає можливості.

Через ненадання позивачем повного переліку витребуваних документів (інформації зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товару та/або сировини і прайс-листа виробника) митний орган прийняв рішення про визначення митної вартості товарів № 110080000/2012/100231/2 від 13.03.2012р. із застосуванням шостого резервного методу визначення митної вартості товару № 1 відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості оцінюваного товару, раніше визначеного за методами 1-6 відповідно до положень ст.273 МК України (ВМД від 16.01.2012 р. № 209040600/2012/157), що призвело до підвищення митної вартості вказаного товару та, відповідно, до сплати підвищеної суми податку на додану вартість.

У зв'язку з прийняттям вищевказаного рішення відповідачем 13.03.2012 видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110080000/2/00310.

Позивачем 15.03.2012 оформлена нова ВМД та ДМВ-2 №110080000/2012/104977, товр випушено у вільний обіг згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною митним органом.

Крім того відповідачем проведена перевірка документів, додатково наданих на підтвердження митної вартості, за результатом якої митницею повідомлено позивача, що наданий останнім висновок експерта ТПП від 07.03.2012 № ГО-1205 не може бути врахований при визначенні митної вартості, оскільки ним визначена ринкова вартість товару - "прутки сталеві гарячекатані ГОСТ 1050-88". Крім того, зазначений висновок не містить інформації про проведений аналіз рівня цін з різних інформаційних джерел та не містить даних про проведений аналіз якісних характеристик товару. Лист ДП "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" від 15.03.2012 № 9/160 не прийнятий до уваги, оскільки не зазначено кон'юнктурі якої саме сфери діяльності РУП "БМЗ" встановлена відповідність; зазначений лист не містить обґрунтування та реквізитів будь-яких використаних джерел інформації при проведенні аналізу кон'юнктури світового ринку сталевого сортового металопрокату, не містить інформації щодо вартості сировинних складових товарів. Крім того, зазначений лист носить інформативний характер.

Таким чином, відповідачем у листі від 31.05.2012 № 17-10-2/4798 зроблений висновок щодо неможливості проведення будь-якого обчислення формування ціни товару згідно наданих документів, в зв'язку з чим відсутні підстави для перегляду рішення про визначення митної вартості товарів від 13.03.2012 № 110080000/2012/100230/1 та №110080000/2012/100231/1.

Суди першої та апеляційної інстанції, задовольняючи позов щодо скасування оскаржуваного рішення та картки відмови виходили з тих обставин, що позивачем при визначенні митної вартості товару за ціною контракту були виконані всі вимоги Митного кодексу України та Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого Постановою КМ України від 20.12.2006р. № 1766, оскільки надані обов'язкові документи та надані додатково витребувані документи об'єктивно та документально підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності рішення митного органу про визначення митної вартості товару, при цьому позивач посилається на надання відповідачу основних документів, в тому числі транспортні витрати, та всіх додатково витребуваних відповідачем документів, які підтверджували заявлену митну вартість товару за першим методом

Відповідно до ст.259 Митного кодексу України, діючого на час спірних правовідносин, (надалі - МК України) митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

Згідно з ч.1 ст.262 МК України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до ст.266 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: основним методом визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, як імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Судами встановлено, що при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість, виходячи з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту з поданням відповідних основних та додаткових документів, в тому числі банківські документи про передоплату товару згідно специфікації, заявлена митна вартість підтверджується довідкою виробника - стороною контракту.

Відповідно до положень статті 265 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку застосуванням різних форм.

Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Відповідно до частини другої статті 264 Митного кодексу України у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 11, 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006р. № 1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження» (далі - Порядок №1766), перелік обов'язкових документів, які декларант зобов'язаний подати для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пункт 11 цього Порядку передбачає, що, окрім обов'язкових документів, декларантом для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів також можуть бути подані й додаткові документи.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1766, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до статті 266 МК України основним методом визначення митної вартості товару є ціна угоди, за якою вони імпортуються чи ціна, яка підлягає сплаті за товари, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. При цьому кожний наступний метод визначення митної вартості, зазначений у статті 266 МК України, застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У розумінні статті 267 МК України, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Законодавчо встановлена послідовність застосування різних методів оцінки митної вартості означає, що вичерпавши усі можливості для встановлення рівня митної вартості товару за одним методом, митний орган має право послідовно застосовувати інші методи. Однак у спірному випадку Дніпропетровська митниця застосувала метод №6, не дослідивши у повній мірі усі обставини, які впливали на рівень ціни, заявленої позивачем.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, вбачаться, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного вище Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, а лише ті, що визначені митним органом.

При цьому, витребування таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що випливає із приписів статті 249 МК України.

Так, відповідно до даної норми митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

При цьому, згідно положень п.1.1 Наказу Державної митної служби від 19.10.2010 № 1242 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) необхідно чітко зазначати причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), зокрема, наявність висновку, що визначена декларантом митна вартість товару нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару.

Судами встановлено, що відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, зокрема, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару.

Колегія суддів погоджується із висновком судів щодо необгрунтовості посилання відповідача на порушення позивачем п. 8 Порядку № 1766 у зв'язку із неподанням договору про перевезення та документів, які б підтверджували факт оплати транспортних послуг через наступне.

Судами встановлено, що згідно умов укладеного позивачем зовнішньоекономічного договору 12020602 від 20.01.2012 додаткові витрати продавця, пов'язані з оплатою мита, декларацій, митних зборів оформлення документів митного транзиту і інших платежів, а також залізничний тариф (за умови поставки - DAF) - включаються в ціну товару (п.2.1 договору).

Фактично, як встановлено судом, обумовлені договором умови поставки DAF кордон РБ/Україна станція перетину Тереховка-Хоробичи сторонами за договором дотримані.

Митний кодекс України не передбачає необхідність визначення та підтвердження транспортних витрат, які включаються до ціни товару.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Підтвердженням укладення договору перевезення є залізнична накладна № 08747939 від 29.02.2012, яка подавалась позивачем митному органу і в якій міститься інформація про вартість транспортних витрат - 8070,00 BYR.

Крім того, вірним є висновок судів стосовно необґрунтованості посилань митного органу на наявність розбіжностей між сумою поставки відповідно до додатку № 2 від 06.02.2012 до Договору (7 108 950, 00 руб РФ), сумою оплати, здійсненої позивачем (5 685 500, 00 руб. РФ) та сумою поставки відповідно до залізничної накладної № 08747939 від 29.02.2012 (1 336 941, 71 руб. РФ), оскільки Додатком № 2 від 06.02.2012 до Договору передбачені особливі умови: тоннаж по кожній позиції усередині додатка може змінюватися, але при цьому всього сума додатку не повинна бути перевищена. Із змісту п. 5.4 Договору випливає, що поставка залізничним транспортом за договором здійснюється вагонними нормами. Позивачем та ВАТ «Білоруський металургійний завод» погоджено найменування та кількість товару, що був поставлений однією партією - вагонною нормою. Згідно рахунку-фактури № 65031231 від 08.02.2012 загальна вартість товару - 5685500,00 руб.РФ. Вказана сума сплачена позивачем платіжними дорученнями від 09.02.2012 та 10.02.2012. Згідно рахунку-фактури № 75327657 від 29.02.2012 сума поставки за вказаною залізничною накладною складає саме 1336941,71 руб. РФ, виходячи із розрахунку кількості та відповідно до цін, встановлених сторонами Договору в Додатку № 2 до Договору.

Враховуючи вищенаведене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем неправомірно застосований шостий - резервний метод визначення митної вартості без обґрунтування неможливості застосування попередніх методів, як це встановлено ч.5 ст.266 МК України,

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: