Справа № 308/6313/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 р. Справа № 876/6733/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Сеника Р. П.;

за участю секретаря судового засідання - Гелецького П. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року в справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення з України, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року позов задоволено. Постановлено примусово видворити громадянина Афганістану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України. Допущено негайне виконання постанови.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач потрапив на територію України без законних на те підстав.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - громадянином Афганістану ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 29 травня 2015 року громадянин Афганістану ОСОБА_1 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Великий Березний» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

30 травня 2015 року начальником Чопського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства за межі України, яким зобов'язано відповідача покинути територію України до 01 червня 2015 року.

Відповідачем така вимога виконана не була, відтак позивач звернувся до суду для примусового видворення особи.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не виконав рішення суб'єкта владних повноважень про залишення території України до 01 червня 2015 року, тому підлягає примусовому видворенню.

Відповідно до частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Статтею 31 цього Закону визначені умови, за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека. Зокрема, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Відповідач не вказав обставин, які б давали підстави до заборони його примусового видворення.

Крім того, згідно з листом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області громадянин Афганістану ОСОБА_1 із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області не звертався (а.с. 33).

Виходячи з наведеного, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову та видворення громадянина Афганістану ОСОБА_1 за межі України, так як відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення за межі України та не зазначив обґрунтованих підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове його видворення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року в справі № 308/6313/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. П. Сеник

Ухвалу складено в повному обсязі 13 серпня 2015 року.