Справа № 2-а-694-10
Суддя: Корман О. В.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-694-10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Кормана О.В.

при секретарі Приходченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Умань Черкаської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченого щомісячного підвищення дітям війни,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду як адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Умань Черкаської області, в якому зазначив, що відповідно до статті 6 Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Згідно із ст. 6 зазначеного Закону з 01 січня 2006 року йому повинна виплачуватись щомісячна пенсія з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006- 2007 роках йому така надбавка до пенсії не виплачувалась відповідачем. Невиплата йому пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є протиправною і такою, що суперечить Конституції та Закону України, тому відмова відповідача є незаконною. Розмір пенсії відповідно до ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» становить 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Правові положення, які передбачають соціальні виплати , встановлені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11. 2004 року є чинними, не змінені, тому він як дитина війни має право на її одержання, а органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. Право на отримання державної соціальної допомоги не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету і має безумовний характер. Відповідач протягом 2006 - 2010 років порушує його матеріальне право на отримання соціальної допомоги, бо зазначені положення закону не зупинені. Просив зобов'язати Управління пенсійного фонду в Уманському районі Черкаської області провести нарахування та виплатити на його користь щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року по вересень 2010 року, дату звернення до суду з позовом та виплачувати нараховану щомісячну соціальну допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на його користь відповідно до вимог чинного законодавства України

До початку розгляду справи по суті позивач подав на адресу суду заяву про зміну та доповнення позовних вимог, в якій зазначив, що у позовних вимогах ним було допущено помилку та зазначено про зобов'язання відповідача провести нарахування та виплатити йому щомісячну соціальну допомогу як дитині війни. В даному випадку йде мова про підвищення до пенсії, тому він змінює свої позовні вимоги в цій частині. Також ним у позовних вимогах зазначено Управління Пенсійного фонду в Уманському районі. В даному випадку теж допущена механічна помилка. Також доповнив свої позовні вимоги пунктом, в якому просить визнати дії відповідача щодо невиплати йому підвищення до пенсії незаконними, та пунктом про поновлення строку звернення до суду, так як про свої порушені права за період з 2006 по 2010 рік він дізнався лише у вересні 2010 року, коли звертався до відповідача з заявою про проведення перерахунку. Просить його позовні вимоги слід вважати наступними: поновити йому строк звернення до адміністративного суду; визнати неправомірною невиплату відповідачем на його користь щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року по дату звернення до суду з позовом; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Умані Черкаської області провести нарахування та виплатити на його користь щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 року по дату звернення до суду з позовом, та виплачувати нараховане щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком на його користь відповідно до вимог чинного законодавства України.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначив, що у 2008 та 2009 роках йому виплачували підвищення до пенсії лише в розмірі 10%, хоча як він зараз дізнався, повинні були виплачувати у розмірі 30% мінімальної пенсії. Посилався на обставини, викладені ним у позовній заяві. Щодо прохання про поновлення строку для звернення до суду, зазначив, що упродовж 2006-2010 років він отримував пенсію та інші доплати, однак не був обізнаний про те, з чого вираховувалось підвищення до пенсії. Про те, що такі нарахування не відповідали діючому законодавству він дізнався лише у вересні 2010 року від інших громадян, тому і звернувся до відповідача з питанням про проведення перерахунку. До цього ні з газет ні з телебачення він про порушення своїх прав не знав.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано лише в статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що при наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, частиною 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом. Питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус „дитина війни" не вирішено у законодавчому порядку. Окрім того, 19.05.2009 року Конституційним Судом України винесено ухвалу №27-у/2009 (у справі за зверненням Пенсійного фонду України з клопотанням про надання офіційного тлумачення терміна "мінімальна пенсія за віком", що міститься у ст.6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" та терміна "мінімальний розмір пенсії за віком", використаного в ч. 1 ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статті 19 Закону "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії") у якій КСУ дійшов висновку, що у ч. З ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого в абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, тобто непоширенням мінімального розміру пенсії за віком на правовідносини, що виникають на підставі інших законів ("Про соціальний захист дітей війни", "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії-"). А також в ухвалі №27-у/2009 Конституційним Судом України зазначено, що в ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" встановлено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, отже правові підстави для стягнення коштів з Пенсійного фонду - відсутні. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за цим Законом за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Крім того, із змісту ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" № 2195 не вбачається яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел, в якому процедурному порядку та яким чином обчислювати зазначені позивачем виплати, що законодавчими органами України не прийнято жодного нормативного акту, на виконання вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція має найвищу юридичну силу і закони та нормативні акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Статтею 95 Конституції України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, а також розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються законом про Державний бюджет України. Норми, які вводяться цим законом діють протягом бюджетного року та є пріоритетними відносно інших законів. Законами України про Державні бюджети на 2006-2010 роки видатки держави на фінансування виплат в розмірах, визначених в Законі України „Про соціальний захист дітей війни" передбачені не були. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону України „Про Державний бюджет України". Управління Пенсійного фонду України в м. Умань не має повноважень на самостійне визначення розміру грошових доплат до пенсії „Дітям війни", та відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язане діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. На підставі ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України. Відповідно до ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України, та здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України. Згідно ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Постанова КМУ від 28.05.2008 № 530 є діючим нормативним актом обов'язковим до виконання управлінням Пенсійного фонду України в м. Умань. Пенсійний фонд України діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 № 1261 (далі-Положення). Відповідно до пункту 15 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку його територіальні управління. Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, що перебувають в його управлінні. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного фонду України. Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується КМУ. Пункт 9 Положення передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів Пенсійного фонду України, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. Відповідно до ч. 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду. Частина 2 вищезазначеної статті встановлює шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Позивач не звертався з вимогою про поновлення строків, а тому вимоги щодо задоволення позову за період з 01.01.2006 по вересень 2010 є безпідставними. Враховуючи наведене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач народився 21 травня 1941 року, що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НЕ №146588, виданого 19 вересня 2002 року Уманським МВ УМВС України в Черкаській області.

Згідно посвідчення серії ААБ №033248, виданого 26 липня 2001 року Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, позивач являється пенсіонером за віком і йому призначена пенсія з 22 травня 2001 року довічно. Згідно відмітки у посвідчені позивач являється дитиною війни.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ст.8 Конституції України встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (стаття 64 Конституції України).

Стаття 92 Конституції України визначає, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Однак, Законом України від 19 січня 2006 року № 3367-IV Про внесення змін до Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_3 був опублікований 22 березня 2006 року і набрав чинності 2 квітня 2006 року.

Тобто з 2 квітня 2006 року стаття 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог статті 110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік не приймалися.

З огляду на те, що встановлені законодавством умови підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни у 2006 році не настали, позивачу слід відмовити у задоволенні позову, в тій частині, що стосується невиплати підвищення до пенсії у 2006 році.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік, зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та статтею 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Таким чином, із 1 січня по 9 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи статті 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V Про Державний бюджет України на 2007 рік як такі, що прийняті пізніше в часі, у звязку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, тобто з часу прийняття цього рішення відновлено право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

У звязку з викладеним позовні вимоги ОСОБА_1, що стосуються виплат у 2007 році, підлягають задоволенню лише за період часу з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. Позовні вимоги, що стосуються періоду часу з 1 січня 2007 року по 8 липня 2007 року (включно) задоволенню не підлягають.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону України Про соціальний захист дітей війни та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, із 1 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року № 2195-IV, поновили свою дію з 22 травня 2008 року.

Отже, з цієї дати особи зі статусом дітей війни мають право на підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії.

У звязку з викладеним позовні вимоги ОСОБА_1, які стосуються періоду часу з 1 січня 2008 року по 21 травня 2008 року (включно) задоволенню не підлягають.

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік та статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010 роках дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, встановлено, що рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Отже, обовязок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії позивачки, яка передбачена ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, покладено на управління Пенсійного фонду України в м. Умань Черкаської області, за місцем проживання позивачки, тому Управління ПФ України в м. Умань являється належним відповідачем по даній справі.

Ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, надає позивачу право на отримання щомісячно підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а наявність порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком для визначення розмірів пенсій, який визначений в ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та відсутність мінімального розміру пенсії за віком для визначення розміру підвищень дітям війни, надбавок та інших виплат, не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання підвищення до пенсії, яке передбачене ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Посилання відповідача на нормативні підзаконні акти, зокрема Постанови Кабінету Міністрів, безпідставне, так як підзаконний акт не може звужувати змісту законодавчого акту, на виконання якого такий підзаконний акт прийнятий.

Безпідставні посилання відповідача і на невиплату підвищення до пенсії, в належному розмірі, через відсутність коштів (не надходження коштів з Державного бюджету України), для забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Посилання представника відповідача на ухвалу Конституційного Суду України №27-у/2009 від 19.05.2009 року при обґрунтуванні непоширення мінімального розміру пенсії за віком установленого в абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, також являється безпідставним, оскільки вказаною ухвалою було відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення терміна (словосполучення) „мінімальна пенсія за віком, що міститься у статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195ІV, тлумачення терміна (словосполучення) „мінімальний розмір пенсії за віком, використаного в частині першій статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058ІV, статті 19 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року № 2017ІІІ на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 45 Закону України „Про Конституційний Суд України.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 як дитині війни підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 12 жовтня 2010 року, обґрунтовані, підтверджені доказами та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача про зобовязання відповідача виплачувати нараховане щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тобто на майбутнє, не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, при здійсненні ними владних управлінських функцій, таким чином, неможливо зобовязати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки, на час розгляду справи, відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше. Позивач звернувся до суду 12.10.2010 року, доповнивши свою позовну заяви проханням поновити пропущений строк звернення до суду у звязку з поважністю причин пропуску строку. Враховуючи доводи позивача щодо причин пропуску строку звернення до суду, суд визнає їх поважними, тому є всі підстави для поновлення строку для звернення до суду. Крім того, відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача про те, що ним отримувались пенсійні виплати без розрахунку, з яких саме складових такі виплати складались і з яких величин вони обраховувались.

На підставі наведеного і ст.ст.6, 8, 19, 22, 46, 64, 92, 124, 152 Конституції України, ст.ст.3, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 р. від 09.07.2007 року та № 10-рп від 22.05.2008 року, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 9, 11, 12, 17,18, 100, 122, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Умані Черкаської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченого щомісячного підвищення дітям війни задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Умань Черкаської області щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 як дитині війни підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 12 жовтня 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Умань Черкаської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 12 жовтня 2010 року, з урахуванням проведених у вказані періоди часу виплат.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

На постанову може бути подана апеляція до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги, з одночасним направленням її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Корман