Справа № 816/1167/15-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р.Справа № 816/1167/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2015р. по справі № 816/1167/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку грошового утримання (заробітної плати) за період роботи з 25.07.1986 по 25.08.1986; зобов'язати відповідача - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання (заробітної плати) ОСОБА_2 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25.07.1986 по 25.08.1986; зобов'язати відповідача - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, видати оновлену довідку про грошове утримання (заробітну плату) за період роботи на Чорнобильській АЕС з 25.07.1986 по 25.08.1986 з урахуванням перерахунку: подвійного розміру посадового окладу та окладу за спеціальне звання; використання коефіцієнту кратності 3, 5 замість 2, 4 в окремих зонах небезпеки Чорнобильської АЕС; застосування нарахування денного грошового утримання за 6 замість 8 годин роботи щодобово (у ІІІ зоні небезпеки); розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності не за 16, а за 18 годин щодоби; нарахування до 60% преміювання за бездоганну службу в зоні Чорнобильської АЕС із її збільшенням вдвічі та врахуванням коефіцієнта кратності 3, 5 при роботі в зонах небезпеки І, ІІІ Чорнобильської АЕС; подвоєння оплати праці за роботу у вихідні дні 27.07.1986, 3, 10, 17, 24 серпня 1986 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_2 за період роботи останнього по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року та видати довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, зокрема: постанови Ради міністрів СРСР та ВЦРПС № 655-195 від 5 червня 1986 року, постанови Ради міністрів УРСР та Української республіканської Ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, постанови Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 7 травня 1986 року, а також наказів МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року, № 0189 від 30 червня 1986 року, № 0149 від 26 травня 1986 року, вказівки МВС СРСР № 35з від 30 травня 1986 року, вказівки МВС СРСР № 9/354 ДСП від 23.06.1986 р., постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43, ст. ст. 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обґрунтувань викладених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом ІІ групи /а.с. 76,77/.

У 1986 році позивач проходив службу у воєнізованій пожежній частині №15, підпорядкованій загону ВПО-1 м. Кременчука, що входив у структуру відділу пожежної охорони УВС Полтавського облвиконкому, на посаді інструктора пожежної безпеки у званні капітан внутрішньої служби .

У період з 25.07.1986 по 25.08.1986 позивач виконував службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 18/.

Протягом січня-березня 2015 року позивач неодноразово звертався до ГУДСУНС у Полтавській області із заявами про проведення перерахунку грошового забезпечення та видачу довідки про грошове утримання за службу в зоні ЧАЕС за період з 25.07.1986 по 25.08.1986 /а.с. 20-22, 110, 112/.

Однак, відповідач повідомив ОСОБА_2 про відсутність підстав для проведення відповідного перерахунку та видачі нової довідки /а.с. 23-24, 113-115/.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку заробітної плати та відмови видати позивачу нову довідку про заробітну плату за час роботи в зоні відчуження є протиправними.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є перерахунок заробітної плати позивача за період роботи в зоні відчуження з 28.06.1986 року по 29.06.1986 року та видача на підставі вказаного перерахунку нової довідки про складові заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі позивачем заявлено вимоги щодо перерахунку заробітку та видачі довідок, при цьому, позивачем не ставилась вимога про стягнення належної йому заробітної плати, як це передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а тому при вирішенні питання щодо строків звернення до адміністративного суду у даному випадку застосуванню підлягає ст. 99 КАС України.

Як вже було зазначено, спірні правовідносини по нарахуванню позивачу грошового забезпечення за період роботи в зоні відчуження виникли між сторонами у 1986 році.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" вказано, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, з моменту опублікування листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" у позивача виникли підстави для пред'явлення позову.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом 10.04.2015 року, тобто з пропуском встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/59995/14 (ухвала від 28.05.2015 року) з аналогічними позовними вимогами.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України). Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Слід зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при відкритті провадження та розгляді справи по суті, порушено вимоги процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач пропустив передбачений статтею 99 КАС України строк звернення до суду, що згідно вимог статті 100 та частини 2 статті 107 КАС України є перешкодою для відкриття провадження у справі та розгляду позовних вимог по суті з винесенням постанови про задоволення чи відмову в задоволенні позову.

Таким чином, пропуск строку звернення до суду відповідно до вказаних положень КАС України є підставою для залишення позову без розгляду.

У відповідності до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, серед іншого, має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 цього Кодексу.

Згідно п. 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо, зокрема, останню подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 року через порушення судом норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 - залишенню без розгляду.

Керуючись п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2015р. по справі № 816/1167/15-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.

Повний текст ухвали виготовлений 17.08.2015 р.