Справа № 820/2953/15
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р. Справа № 820/2953/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретарів судового засідання Тітової А.В., Ружинської К.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - Блудової О.В.

представника третьої особи - Арсеньєва В.О.

представника прокуратури - Зеленського М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 р. по справі №820/2953/15

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України треті особи УДАІ ГУМВС України в Харківській області, Прокуратура Харківської області

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства Внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства Внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48о/с про накладення на позивача дисциплінарного стягнення "звільнення з органів внутрішніх справ";

- поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді: інспектора з адміністративної практики ВДАІ з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) ГУМВС України в Харківській області капітана міліції.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказ Міністерства Внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48 о/с про накладення на позивача дисциплінарного стягнення "звільнення з органів внутрішніх справ" видано необґрунтовано, без врахування всіх обставин, з порушенням вимог Конституції України, а тому він підлягає скасуванню у судовому порядку, а позивач поновленню на службі в органах внутрішніх справ.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - УДАІ ГУМВС України в Харківській області, Прокуратуру Харківської області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу про звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Відповідач - ГУМВС України в Харківській області, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені в апеляційній скарзі вимоги.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи - УДАІ ГУМВС України в Харківській області, також заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи - Прокуратури Харківської області, просив прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна служба є державною службою.

Складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з прокуратури Харківської області до ГУМВС України в Харківській області надійшов лист від 13.03.2014 р., яким ГУМВС повідомлялося про порушення здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000002 від 06.03.2014 р. за ч. 1 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками ВДАІ Борівського РВ при складанні 09.01.2014 р. адмінпротоколу відносно г-на ОСОБА_6

За вказаним фактом наказом ГУМВС від 20.03.2014 р. № 235 призначено проведення службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування ГУМВС України в Харківській області встановлено, що 09.01.2014 р. ОСОБА_1 під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_6 порушені вимоги ст.ст. 254, 256, 259 та 268 КУпАП. Цього ж числа адміністративний матеріал у відношенні ОСОБА_6 був спрямований до Борівського районного суду Харківської області, за рішенням якого 23.01.2014 р. ОСОБА_6 позбавлено права керування транспортним засобом строком на 6 місяців. В подальшому на підставі клопотання прокуратури Борівського району від 05.03.2014 р. рішенням Борівського районного суду від 06.03.2014 р. ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності на підставі Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання таких, що втратили чинність, деяких законів України", як учасника акції протесту "Автомайдан".

Під час судового розгляду справи представник відповідачів вказав, що оскільки ОСОБА_1 вже мав діюче дисциплінарне стягнення - догану, оголошену наказом Борівського РВ від 14.12.2013 р. № 65, то за висновком службового розслідування, з урахуванням ч. 13 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС, пропонувалось обмежитися наявним дисциплінарним стягненням та 10.04.2014 р. висновок затверджений начальником ГУМВС.

В послідуючому, 12.01.2015 р. за вих. № 4/10-156 з Департаменту ДАІ МВС України до всіх управлінь ДАІ ГУМВС та УМВС України електронною поштою розіслано службову телеграму з вимогою надання інформації щодо порушених кримінальних проваджень, надходження подань прокуратури відносно працівників ДАІ, які складали адміністративні матеріали відносно учасників Всеукраїнського громадського руху "Автомайдан" та інших учасників мирних акцій протесту у період з грудня 2013 року по лютий 2014 року (а.с.67).

Вказана телеграма отримана УДАІ ГУМВС України в Харківській області 13.01.2015 року та зареєстрована за № 54тел.

На виконання вказаної в телеграмі вимоги, 13.01.2015 р. УДАІ ГУМВС України в Харківській області до Департаменту ДАІ МВС України направлено відповідну інформацію, з якої вбачається, що капітаном міліції ОСОБА_1, як інспектором ВДАІ Борівського РВ ГУМВС України в Харківській області, 09.01.2014 р. складено адміністративний протокол відносно гр-на ОСОБА_6 за порушення ним ст.122-2 КУпАП (невиконання водіями вимог про зупинку).

За результатами наданої інформації, наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48 о/с по управлінню МВС України в Харківській області відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року №1682-VII та згідно з пунктами 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу ОСОБА_1 (а.с.78).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю винесення оскаржуваного наказу, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час судового розгляду було підтверджено факт скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, то оскаржуваний наказ прийнятий на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначаються Законом України "Про очищення влади".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про очищення влади", очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

На виконання п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про очищення влади", заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, в якості підстави для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, вказано положення п.10 ч.2 ст.3 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно вказаної норми, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII.

Разом з тим, згідно ст. 5 Закону України "Про очищення влади" передбачає проведення перевірки наявності заборон за цим законом.

Звільнення проводиться за наслідками висновку такої перевірки (ч. 14 ст.5 Закону України "Про очищення влади").

Єдиним виключенням є п. 2 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Закону України "Про очищення влади", яким встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону.

Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки.

Таким чином, положення Закону України "Про очищення влади" передбачають процедуру звільнення без проведення перевірки тільки по ч.1 ст.3 цього Закону.

В свою чергу, як було встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" без проведення перевірки передбаченої цим законом, тобто, з порушенням встановленої даним законом процедури.

Враховуючи наведене звільнення позивача на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" не може вважатися правомірним, у зв'язку з порушенням порядку звільнення.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності застосування вимог Закону України "Про очищення влади".

Дослідивши оскаржуваний наказ, колегія суддів зазначає, що він також містить посилання на Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно частини 1 статті 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права та обов'язки визначаються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року.

У відповідності до п.п. "а" п. 62 вказаного Положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Як передбачено п. 66 Положення, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Під час судового розгляду справи встановлено, що фактичною підставою для звільнення позивача зі служби був саме факт вчинення ним діяння, яке передбачено п. 10 ч.2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", а саме, складання ним адміністративного протоколу відносно ОСОБА_6, який був учасником «Автомайдану» та 29.12.2013 року приймав участь в акції протесту.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за відсутності перевірки проведеної у відповідності до вимог Закону України "Про очищення влади" не можливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим в порядку передбаченому законом.

В наказі Міністерства Внутрішніх справ України від 16.01.2015 року №48 о/с до позивача застосовано Закон України "Про очищення влади" та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ щодо звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройний сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, проте застосування одразу двох положень законодавства не передбачено.

В разі наявності обставин, з якими Закон України "Про очищення влади", підлягає застосуванню саме цей спеціальний закон, але при цьому повинна бути дотримана процедура звільнення передбачена законом. У разі, якщо діяння підпадає під дію п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то застосовується саме ця його норма.

При цьому в залежності від підстави звільнення, для особи настають різні юридичні наслідки, оскільки при застосуванні Закону "Про очищення влади" до особи застосовуються інші обмеження та відповідно наслідки, чим при звільненні за вчинення діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу". Законодавство не передбачає одночасне застосування до особи наслідків звільнення за різними підставами. В даному випадку право звільнення, а відповідно визначення підстави звільнення, належить відповідному державному органу (в даному випадку органу внутрішніх справ).

Враховуючи недотримання процедури звільнення, оскаржений наказ не можливо вважати правомірним.

При цьому колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що суд не має повноважень самостійно визначити підставу звільнення особи, в даному випадку це виключно повноваження органів внутрішніх справ, які повноважні визначити підставу звільнення. Відповідно суд не може виключити одну чи іншу підставу звільнення з наказу, оскільки це буде втручання в повноваження іншого державного органу.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивач за діяння за яке звільнений, притягався до дисциплінарної відповідальності, а саме, оскільки ОСОБА_1 вже мав діюче дисциплінарне стягнення - догану, оголошену наказом Борівського РВ від 14.12.2013 р. № 65, то за висновком службового розслідування, з урахуванням ч. 13 ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС, пропонувалось обмежитися наявним дисциплінарним стягненням та 10.04.2014 р. висновок затверджений начальником ГУМВС.

Проте, на думку колегії суддів обставини, за якими був складений протокол про адміністративне порушення, а саме за відсутністю особи, тобто без роз'яснення їй її прав та обов'язків, без дотримання прав цієї особи щодо надання заперечень щодо своєї невинуватості, свідчить саме про наявність у діях позивача діяння, що має ознаки діяння, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

В свою чергу, будь-яке звільнення передбачає дотримання передбаченої законодавством процедури, що як вказано вище, не було виконано під час винесення оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача зі служби.

Таким чином, оскільки МВС України при звільненні позивача зі служби не було дотримано передбаченої законодавством процедури звільнення, колегія суддів дійшла висновку, що позивач був звільнений протиправно.

Враховуючи порушення щодо процедури проведення звільнення, відсутності у суду повноважень самостійно визначитися щодо підстави звільнення, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях позивача, складу діяння встановленого п. 10. ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнення по якому не є мірою дисциплінарного стягнення, не впливає на вирішення справи по суті. З тих же підстав, не впливає на вирішення справи по суті твердження представника відповідачів щодо наявності у діях позивача діяння, що підпадає під дію п.10 ч.2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади".

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 01.04.1994 року N 4, від 26.10.1995 року N 18, від 25.05.1998 року N 15) роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

На підставі викладеного, відповідачами під час судового розгляду не було доведено правомірності звільнення позивача зі служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності припинення перебування позивача на службі, а оскаржуваний наказ прийнятий без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням діючого законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу МВС України №48о/с від 16.01.2015 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-131071) інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) Головного управління МВС України в Харківській області з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач - МВС України, будучи суб'єктом владних повноважень, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість винесеного наказу, що є предметом оскарження позивачем.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно вимог Наказу МСУ України №378 від 30.06.2011 року «Про затвердження номенклатури посад щодо призначення, переміщення, звільнення осіб рядового і начальницького складу та працівників органів внутрішніх справ», призначення на посаду, які обіймав позивач, здійснюється наказом ГУ МВС України в Харківській області.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав, буде поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) Головного управління МВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_1, зобов'язавши Головне управління Міністерства Внутрішніх справ України в Харківській області видати відповідний наказ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року по справі №820/2953/15 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2015р. по справі №820/2953/15 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України, треті особи УДАІ ГУМВС України в Харківській області, Прокуратура Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства Внутрішніх справ України №48о/с від 16.01.2015 року "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-131071) інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) Головного управління МВС України в Харківській області з органів внутрішніх справ.

Поновити на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора з адміністративної практики відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Ізюм та Ізюмського району (м. Ізюм) Головного управління МВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_1, зобов'язавши Головне управління Міністерства Внутрішніх справ України в Харківській області видати відповідний наказ.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст постанови виготовлений 18.08.2015 р.

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного суду

Бенедик А.П.