Справа № 813/2051/15
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Справа № 876/7180/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Костіва М.В., Улицького В.З.,

за участі секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пісної Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Відповідач, ДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2013 № та № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року позов задоволено повністю, визнані протиправними та скасовані спірні податкові повідомлення-рішення.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Як зазначає ДПІ в апеляційній скарзі, судом першої інстанції безпідставно віднесено до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів Позивача, витрати, пов'язані з використанням транспортних засобів. Крім того, судом першої інстанції не враховані дані податкової перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо завищення Позивачем податкового кредиту внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ у зв'язку з придбанням товарів, подальше використання в господарських операціях яких не встановлено за взаємовідносинами з контрагентами. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову про відмову в позові.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, позивача та його представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і знайшло підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, що Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 25.07.2013 № 865/17-2001/НОМЕР_3, яким встановлено порушення п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п. 177.2 та п. 11.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму витрат, задекларованих за 2012 рік, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 9610,00 грн..; п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено розмір податкового кредиту з ПДВ на 15335,00 грн., в тому числі за березень 2012 на суму 425,83 грн., за квітень 2012 на суму 480,95 грн., за червень 2012 на суму 4063,33 грн., за липень 2012 на суму 109,50 грн., за вересень 2012 на суму 1904,00 грн., за листопад 2012 на суму 1126,38 грн., за грудень 2012 на суму 7225,00 грн.

На підставі акта перевірки 25.07.2013 №865/17-2001/НОМЕР_3 ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013 №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 15335,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 31.07.2013 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 14415,00 грн.

Відповідно до акта перевірки фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрат витрати, які пов'язані із використанням транспортного засобу (вартість запасних частин), проте внаслідок порушення цього правила встановлено завищення суми витрат за 2012 рік ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 32877,82 грн.: за взаємовідносинами з ПП «Шипшина» на суму 4346,33 грн., ТОВ «Інтертрансгруп» на суму 672,00 грн., ТОВ «ТРАК МАРКЕТ» на суму 879,08 грн., ТОВ «Венол Україна» на суму 2000,00 грн., ФОП ОСОБА_5 на суму 2914,58 грн., ПП «Автосезони» на суму 12848,33 грн., ТзОВ «Тідісі-Дальнобой» на суму 5698,00 грн., ТОВ «КПП Центр» на суму 2519,83 грн., ТзОВ «Електро-Захід» на суму 1000,00 грн. Також Позивач включив у вартість витрат за 2012 рік вартість дизпалива, придбаного у січні 2012 у ТОВ «Золотий Екватор», на суму 31188,84 грн., проте доходу від надання послуг на підставі яких було включено цю суму витрат до декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік за наслідками перевірки не встановлено.

З акта перевірки також вбачається, що Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість 26.01.2007 (свідоцтво № НОМЕР_4, видане ДПІ у Пустомитівському районі Львівської області). Основним видом діяльності позивача визначено надання послуг з перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом. На ім'я ОСОБА_1 зареєстровано сідловий тягач марки MAN 26.463 та сідловий тягач марки DAF TG47 XS та два напівпричіпи-платформа Е марки ПП RECKER.

Повно та правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції вірно застосував відповідні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Приписами ч. 2 ст. 1 ЦК України регламентовано, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, при цьому, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Окрім того, враховуючи пріоритетність застосування нормативно-правових актів, то застосування положень будь-яких інших актів можливе виключно в частині, що не суперечить положенням ПК України.

Так, за змістом пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, що діяла на момент спірних відносин) термін «особа» для цілей розділу V цього Кодексу вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано статтею 177 ПК України, у відповідності до пункту 177.2 якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас під господарською діяльністю, за змістом ст. 3 Господарського кодексу України, розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Розділом III ПК України врегульовано відносини у сфері справляння податку на прибуток підприємств, відповідно і порядок визначення витрат та їх склад, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з цього податку.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що норми податкового законодавства України визначають однакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб платників податку.

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.8 ПК України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною г) пункту 138.8.5 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Як слідує із ст.. 52 ЦК України, суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також вказаний суб'єкт господарювання проводить діяльність без формування статутного та інших фондів.

Відтак, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується суб'єктом господарювання-фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, яке належить цій фізичній особі.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998р., передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється лише за юридичними та фізичними особами (п. 6), тобто, реєстрація транспортних засобів за суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами чинним законодавством не передбачена.

З акта перевірки вбачається, що ФОП ОСОБА_1 у витрати за 2012 рік включив вартість придбаних автозапчастин на ремонт вантажних автомобілів, які належать йому як фізичній особі та які він використовує у власній господарській діяльності, та інших послуг на загальну суму 32877,82 грн. за взаємовідносинами з ПП «Шипшина» на суму 4346,33 грн., ТОВ «Інтертрансгруп» на суму 672,00 грн., ТОВ «ТРАК МАРКЕТ» на суму 879,08 грн., ТОВ «Венол Україна» на суму 2000,00 грн., ФОП ОСОБА_5 на суму 2914,58 грн., ПП «Автосезони» на суму 12848,33 грн., ТзОВ «Тідісі-Дальнобой» на суму 5698,00 грн., ТОВ «КПП Центр» на суму 2519,83 грн., ТзОВ «Електро-Захід» на суму 1000,00 грн. Також Позивач включив у вартість витрат за 2012 рік вартість дизпалива, придбаного у січні 2012 у ТОВ «Золотий Екватор», на суму 31188,84 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що понесені позивачем витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, в даному випадку є витратами на придбання запасних частин, технічне обслуговування та ремонт власних вантажних автомобілів, які використовуються у господарській діяльності, повністю відносяться до загальновиробничих витрат та ці витрати є складовою витрат операційної діяльності, отже твердження податкового органу про завищення суми витрат є неправомірним.

Також, податковим органом перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 встановлено його завищення на 15335,00 грн.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Для підтвердження факту правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту судом першої інстанції досліджувалися надані Позивачем податкові накладні, які оформлені згідно вимог чинного законодавства, а саме: від 14.06.2012 № 411 на загальну суму 13676,00 грн., в т.ч. ПДВ 2279,00 грн., від 26.06.2012 № 812 на загальну суму 6838,00 грн., в т.ч. ПДВ 1139,67 грн., від 14.03.2012 № 529 на загальну суму 2555,00 грн., в т.ч. ПДВ 425,83 грн., від 26.06.2012 № 1184 на загальну суму 3146,00 грн., в т.ч. ПДВ 524,33 грн., від 18.04.2012 № 1080 на загальну суму 2070,00 грн., в т.ч. ПДВ 345,00 грн., від 20.04.2012 № 118 на загальну суму 672,00 грн., в т.ч. ПДВ 112,00 грн., від 01.12.2012 № 15 на загальну суму 672 грн., в т.ч. ПДВ 112,00 грн., від 24.04.2012 № 884 на загальну суму 485,71 грн., в т.ч. ПДВ 80,95 грн., від 01.06.2012 № 11 на загальну суму 164,59 грн., в т.ч. ПДВ 27,43 грн., від 18.07.2012 № 660 на загальну суму 657,00 грн., в т.ч. ПДВ 109,50 грн., від 05.09.2012 № 110 на загальну суму 434,30 грн., в т.ч. ПДВ 72,38 грн., від 06.09.2012 № 164 на загальну суму 40,03 грн., в т.ч. ПДВ 6,67 грн.

Саме податкова накладна є підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем товарів/послуг: чи то оплату покупцем товару/послуг чи отримання товару/послуг від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Податкові накладні виписані зареєстрованими в установленому законом порядку суб'єктами господарювання, платниками податку на додану вартість. Всі податкові накладні отримані позивачем від контрагентів, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме ст. 201 Податкового кодексу України.

Первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Жодних зауважень щодо їх оформлення податковий орган не пред'являв.

Тому суд першої інстанції дійшов законного висновку про протиправність зменшення податковим органом зменшено розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, постанова суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених обставинах справи та винесена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року у справі № 813/2051/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді М.В. Костів

В.З. Улицький

Повний текст виготовлено 13.08.2015