Справа № 818/2136/15
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 р. Справа №818/2136/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.

за участю секретаря судового засідання - Кононенко Є.Є.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Литвиненко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач - ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (надалі по тексту -відповідач, ГТУ юстиції у Сумській області) в якому під час судового розгляду уточнила та остаточно просила:

- визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо не проведення з позивачем кінцевого розрахунку при звільненні;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу не доплачені кошти вихідної допомоги при звільненні у розмірі 766,50 грн.;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньоденної заробітної плати за період з 01.08.2013 по день винесення рішення у розмірі 98849,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.04.2007 її було прийнято на посаду державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, яке підпорядковане Головному управлінні юстиції у Сумській області (наданий час Головне територіальне управління юстиції у Сумській області). В 2011 році її було переведено з посади державного виконавця на посаду старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції. 31.07.2013 позивача було звільнено з посади старшого державного виконавця відповідно до п.3 ст. 38 Кодексу Законів про Працю України, в зв'язку з порушенням вимог чинного законодавства про працю відповідно до наказу №1591/04 від 12.08.2013.

Наказ про звільнення датований 12.08.2013, але фактично позивача було звільнено 31.07.2013, вихідну допомогу при звільненні її було виплачено 15.08.2013, а трудову книжку було видано 19.08.2013, окрім того при звільнені відповідачем не було проведено остаточний розрахунок належних сум до виплати, а саме до даного часу відповідач не виплатив її матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу 1218 грн., відповідно до поданої нею заяви про надання даної допомоги в травні 2013 року. Не зважаючи на її усні та письмові звернення відповіді про причини не виплати даної допомоги та довідки розрахунку належних сум до виплати вона так і не отримала.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вище викладених підстав та просила суд їх задовольнити.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову в повному обсязі надав суду заперечення на адміністративний позов в якому зазначив, що доводи, викладені позивачем в позовній заяві, є необґрунтованими та безпідставними, а позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області № 166-03 від 02.04.2007 ОСОБА_1 призначена на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції (а.с. 9).

07.12.2011 згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області № 1729-ОД ОСОБА_1, за її згодою, переведена на посаду старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, як така, що успішно пройшла стажування, відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України (а.с. 9).

12.08.2013 року відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції на підставі її заяви за власним бажанням від 31.07.2013, відповідно до пункту 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання незаконними дій Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні, зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 грн. 53 коп., суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем визнано факт невиплати суми не доплаченої грошової допомоги у розмірі 76,53 грн. (а.с. 73).

Відповідно ч.1-2 статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

Згідно ч. 3 статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем визнано факт невиплати суми не доплаченої грошової допомоги у розмірі 76,53 грн. у зв'язку з помилкою в нарахуванні.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги, щодо визнання незаконними дій Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні, зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 грн. 53 коп. підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 689, 97 грн., суд виходить з того, , що позивачкою помилково для розрахунку розміру вихідної допомоги взято періоди роботи за травень 2013 року та червень 2013 року.

Відповідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12.08.2013 року відповідачем прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції на підставі її заяви за власним бажанням від 31.07.2013, відповідно до пункту 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 11).

Таким чином, для розрахунку розміру вихідної допомоги необхідно брати червень 2013 року та липень 2013 року

Нарахування заробітної плати у червні 2013 року становило 2402,02 грн.

Водночас, у липні 2013 року були утримані кошти за 1 робочий день відповідно до наказу від 01.07.2013 року №1161/04 про перебування у відпустці без збереження заробітної плати ( за 27 червня 2013 року) - 106,65 грн., з них : заробітної плати - 97,88 грн. та премії - 8,77 грн.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі по тексту - Порядок № 100) передбачено, що премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Отже, премія за червень 2013 року в розрахунок середньої заробітної плати береться повністю в розмірі 200,69 грн.

Сума заробітної плати, яку необхідно врахувати при обчисленні середньої заробітної плати: 423,30 грн. (премія за V-ІV місяці) + 1221,09 грн. (зарплата за червень 2013р. (2201,33 грн.-97,88 грн.). + 2103,45 грн. = 3747,84 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням

заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

3747,84 грн. / 28 рд = 133,8514 грн. - середньоденна заробітна плата;

(18рд+19рд) / 2 = 18,5 рд - середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді

133,8514 грн. х 18,5 рд = 2476,25 грн. - середньомісячна заробітна плата.

Відповідно до вимог статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Таким чином, суд приходить висновку, що розмір вихідної допомоги складає:

2476,25 грн. х 3 = 7428,75 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 отримано вихідну допомогу у розмірі 7352,22 грн.

Отже, доводи позивача щодо зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 689, 97 грн. є безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 2 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - забезпечується державою.

Стаття 115 Кодексу законів про працю України зазначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.2 вказаного Закону до структури заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Умови оплати праці державним службовцям визначені статтею 33 Закону України "Про державну службу", якою, зокрема, встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань входять до системи оплати праці державного службовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд зазначає, що строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є необмеженим.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідачем не сплачено при проведенні розрахунку ОСОБА_1 76,53 грн., суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день прийняття рішення суду, а саме:

Затримка розрахунку при звільнені станом на 12.08.2015року складає 714 днів.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 згідно довідки ГТУЮ в Сумській області складає 133, 85 грн. (а.с. 81).

Отже, 714 х 133, 85 грн. = 95568,90 грн.

Таким чином, компенсація за затримку розрахунку при звільнені складає 95568,90 грн.

Суд, не приймає доводи відповідача про необхідність сплати відповідачем 230 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільнені, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.6 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд, відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, оскільки відповідачем не надано належного розрахунку 230 грн., суд вважає, що зазначені доводи є безпідставними.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на судову практику Верховного суду України по цивільним справам, щодо довільного визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з наступного.

Стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, зазначена стаття КЗпП України не містить права довільного визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому зазначені доводи відповідача є безпідставними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн., суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.05.2013 ОСОБА_1 надіслала на адресу ГТУЮ у Сумській області заяву про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік (а.с. 33).

Згідно статті 33 Закону України «Про державну службу» державним службовцям можуть надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади та інших органів» встановлено, що керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надано право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади та інших органів», встановлює, що видатки, пов'язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Отже, необхідними умовами для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є наявність коштів на виплату допомоги.

З матеріалів справи, а саме зі змісту відомостей по нарахуванню та утриманню заробітної плати за травень,серпень 2013 року працівникам відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції зведеної відомості по нарахуванню та утриманню заробітної плати за травень, серпень 2013 року по відділам ДВС районних, міськрайонних, та міського управлінь юстиції у Сумській області та виписки з рахунку з урахуванням КЕКВ судом встановлено, що станом на дату звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на дату звільнення в управлінні були відсутні кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 58-63).

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн. не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про стягнення допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за затримку розрахунку при звільненні -задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 53 коп.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 53111 (п'ятдесят три тисячі сто одинадцять) грн. 82 коп.

В задоволенні інших позовних вимог -відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 17.08.2015 року.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук