Справа № 804/252/15
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2015-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2015 р. Справа № 804/252/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідачів 1 і 2 ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги,-
12.01.15 року Приватне підприємство «Павлоградська зернова компанія» (далі позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2) в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Західно Донбаської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 29.07.2014 р.;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про результати розгляду первинної скарги № 6982/10/04-36-10-08-09 від 02.10.2014 р.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити із викладених у ньому підстав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд при винесенні рішення по справі виходить з наступного.
В ході перевірки ОДПІ встановлено порушення вимог п. п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо порядку ведення податкового обліку, а саме:
10.10.2014 р. позивачем було подано повторну скаргу до Державної фіскальної служби України за результатами розгляду якої 09.12.2014 р. було винесено Рішення за №6/99-99-10-01-04-25, яким у задоволенні скарги було відмовлено, а оскаржуване податкове повідомлення рішення з урахуванням Рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області, було залишено без змін (а.с. 50-54).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків (п.п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Камеральна перевірка, відповідно до положень ст. 76 ПК України, проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Згідно з п. 86.2 ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Суд також зазначає, що відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.
Отже, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в ЄРПН платник податку- покупець може скористатись правом на віднесення сум податку до податкового кредиту на підставі Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в ЄРПН) у випадку подання такої Заяви за встановленою формою разом з податковою декларацією за звітний (податковий) період, в якому така накладна була складена (мала бути складена). При цьому, до такої заяви обов'язково повинні бути додані копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, з 1 січня 2012 року запроваджена реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень.
Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.
Як свідчить з матеріалів справи, підприємством не було долучено до Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) від 20.05.2014 р. первинних документів, які б підтверджували факт сплати ПДВ у зв'язку з придбанням товарів від ТОВ «РАДАЛІТ» та не надано копії первинних документів, що підтверджують факт отримання таких товарів від вказаного контрагента (а.с. 25).
Суд критично ставиться до тверджень позивача з приводу того, що документи, що підтверджували факт отримання від ТОВ «РАДАЛІТ» (копія договору поставки № 19/1 та копії видаткових накладних № 223 від 25.04.2014 р. і № 224 від 30.04.2014 р.) були подані ним до ОДПІ листом від 17.06.2014 року № 145 (а.с. 31-36), оскільки вказані документи були подані до ОДПІ вже після складання акта камеральної перевірки. В період же камеральної перевірки контролюючим органом досліджувались лише тільки ті документи, які були надані в електронному вигляді разом із податковою декларацією з ПДВ за періодквітень 2014 р.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що контролюючим органом було зроблено правомірний висновок щодо порушення позивачем порядку ведення податкового обліку та завищення податкового кредиту на суму 100043,00 грн. у звязку із включенням до податкового кредиту сум ПДВ, визначених в податкових накладних № 223 від 25.04.2014 р. і № 224 від 30.04.2014 р., які не були внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.
За таких обставин, суд зазначає, що оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірним податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 29.07.2014 р. прав та охоронюваних законом інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо його скасування слід відмовити.
Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про результати розгляду первинної скарги № 6982/10/04-36-10-08-09 від 02.10.2014 р. в частині збільшення розміру штрафних санкцій, визначених в податковому повідомленні рішенні № НОМЕР_1 від 29.07.2014 р., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Суд також зазначає, що відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобовязання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобовязання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобовязання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобовязання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 р. (справа № 804/3105/14), залишеною в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 р., податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 29.11.2013 р. було скасовано (а.с. 43-49). Тобто, на момент винесення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області рішення № 6982/10/04-36-10-08-09 від 02.10.2014 р., рішення ОДПІ № НОМЕР_3 від 29.11.2013 р. скасовано не було.
Між тим, суд зазначає, що нормами п. 123.1 ст. 123 ПК України не встановлено будь яких обмежень для застосування ознаки «повторності» у тих випадках, коли попередні рішення контролюючого органу, до моменту винесення оскаржуваних рішень, скасовані не були, тобто були неузгодженими.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В ході розгляду справи відповідачами було доведено правомірність винесення оскаржуваних рішень, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Павлоградська зернова компанія» до Західно-Донбаської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкого повідомлення-рішення, визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4