Справа № 2а-8291/12/2670
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 серпня 2015 року № 2а-8291/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомСуб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Державної податкової служби
провизнання нечинним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 18.05.2012
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача № від 18.05.2012, № від 18.05.2012 та № від 18.05.2012.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2012 у справі № 2а-8291/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2013, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2012 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення - рішення № від 18.05.2012.

У судовому засіданні 14.01.2014 замінено неналежного відповідача Державну податкову інспекцію у Печерському районі Державної податкової служби на належного - Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2014 у справі № 2а-8291/12/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27.04.2014, в порядку встановленому статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 справу було розподілено між суддями. За результатом автоматичного розподілу судових справ для розгляду справи № 2а-8291/12/2670 було визначено суддю Огурцова О.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2015 було прийнято до провадження адміністративну справу № 2а-8291/12/2670, предметом оскарження якої є податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 18.05.2012 року № .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протиправно донарахував ОСОБА_1 податок на землю за період 2009 - 2011 років, оскільки в даний період позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, а тому була звільнена від сплати податку за землю.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 15.06.2015 не прибув, через канцелярію суду надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки від 04.05.2012 № 9/1702-, інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки, відповідачем наведено не було.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 17.04.2012 по 27.04.2012 Державною податковою інспекцією у Печерському районі Державної податкової служби проведена документальна планова виїзна дотримання вимог податкового, валютного та іншого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 по 31.12.2011.

За результатами перевірки складено акт від 04.05.2012 № 9/1702-, яким встановлено ряд порушень, зокрема, статті 2 Закону України від 03.07.1992 № 2535-ХІІ «Про плату за землю», статті 206 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, статті 287 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачу було збільшено податкові зобов'язання по податку на землю за 2009-2011 р.р. в розмірі 28 939,52 грн.

18.05.2012 на підставі акта від 04.05.2012 № 9/1702- прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на землю з фізичних осіб на загальну суму 23 939,52 грн., у тому числі за основним платежем - 28 939,52 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 0,00 грн.

ОСОБА_1, не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням № від 18.05.2012, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Як вбачається з акта перевірки, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності з 01.01.2009 по 31.12.2010 здійснювала, використовуючи спрощену систему оподаткування та в період з 01.01.2011 по 31.12.2011 використовувала загальну систему оподаткування, в той же час, позивач стверджує, що в період з 2009 року по 2011 рік перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, зазначила про необхідність судам встановити на підставі належних та допустимих доказів періоди в яких позивач перебув на спрощеній системі оподаткування, визначити суми нарахування податку на землю та штрафні санкції окремо за 2009-2010 роки та 2011 рік і вирішити спір згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" від 03.07.1998 № 727/98, суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Частиною першою статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати (податку) за землю.

Згідно із пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98" від 16.03.2000 № 507 (редакція від 20.12.1998) суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абзацом п'ятим частини першої статті 6 не є платником плати (податку) за землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Аналогічні положення викладені в пункті 1 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, яким встановлено, що з 1 січня 2011 року до внесення змін до розділу XIV Податкового кодексу України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва Указ Президента України від 3 липня 1998 року N 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (з наступними змінами) та абзаци шостий - двадцять восьмий пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку не є платниками таких податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, зокрема, земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності.

Отже, обов'язковою умовою для звільнення суб'єкта підприємницької діяльності від сплати податку за землю є перебування даного платника податків на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована Печерською районною державною адміністрацією м. Києва 14.07.2003.

Згідно із свідоцтвом про сплату єдиного податку № 317 від 27.11.2009, позивач протягом січня - грудня 2010 року була платником єдиного податку за видом діяльності 70.20.0 - здавання в оренду власної та державної нерухомості невиробничого призначення.

06.12.2010 позивачем продовжено дію свідоцтва про сплату єдиного податку на 2011 рік, що підтверджено свідоцтвом № 990, а 17.01.2012 продовжено дію свідоцтва про сплату єдиного податку з 01 січня 2012 року по 31 травня 2012 року, що підтверджено свідоцтвом.

11.01.2011 ОСОБА_1 було подано до податкового органу звіт суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за 4-й квартал 2010 року, в якому позивач зазначила, що сума виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал становить 491 414,14 грн.

Проте, відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку за 2010 рік, сума виручки доходу становила 523 629,90 грн., а чистий дохід становив 491 414,14 грн.

В частині першій пункту 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності" установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до пункту 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності", у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Таким чином, враховуючи, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2010 рік у позивача перевищував 500 тис. гривень, то ОСОБА_1 зобов'язана була наступного звітного періоду (01.01.2011) перейти на загальну систему оподаткування, у зв'язку з чим відповідачем з 01.01.2011 було анульовано Свідоцтво про сплату єдиного податку на 2011 рік, що підтверджується листом податкового органу від 13.09.2011 № 5217/111/17212.

Судом було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження рішення та дій відповідача щодо анулювання з 01.01.2011 Свідоцтва про сплату єдиного податку ОСОБА_1 на 2011 рік

Отже, в період з 01.11.2011 по 31.12.2011 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності.

Також, судом було встановлено, що в матеріалах справи відсутнє Свідоцтво про сплату єдиного податку на 2009 рік, проте факт перебування в 2009 році ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування сторонами не заперечується.

Відповідно до частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в період 2009 - 2010 років ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, при цьому з 01.01.2011 по 31.12.2011 ОСОБА_1 повинна була оподатковувати дохід на загальній системі, оскільки рішення контролюючого органу щодо анулювання з 01.01.2011 Свідоцтва про сплату єдиного податку на 2011 рік в судовому порядку не визнане протиправним та не скасоване, а тому є чинним та підлягає застосуванню.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю», використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно із підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (пункт 270.1 статті 270 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пункт 271.1 статті 271 Податкового кодексу України).

Пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності від 01 лютого 2005 року № 099760, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, позивач є власником нежилого приміщення № 32 за адресою: вул. Руставелі Шота, № 40/10 (літера А), площею 159 м2.

05.06.2009 між позивачем (орендодавець) та ТОВ «ТНК-ВР Коммерс» (орендар) було укладено договір оренди № 0880-09/У, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар отримує в строкове платне користування нежиле приміщення № 32, загальною площею 159 м2, яке розташоване на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, № 40/10 (літера А). Згідно із пунктом 10.1 такого договору, останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30 червня 2010 року. При цьому, 30 травня 2011 року сторони уклали додаткову угоду № 2, якою продовжили строк дії зазначеного договору до 31 серпня 2011 року.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 з 01.11.2011 по 31.12.2011 перебувала на загальній системі оподаткування, то позивач зобов'язана була в 2011 році сплачувати плату за землю, відповідно до пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України.

Відповідачем 26.06.2015 через канцелярію суду було додано до матеріалів справи заперечення на позовну заяву, в яких наявний розрахунок суми податкового зобов'язання за частину земельної ділянки, на якій розташоване нежиле приміщення за 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 в 2011 році зобов'язана була сплатити за землю податкове зобов'язання в розмірі 11 005,61 грн.

Отже, судом було встановлено, що відповідач правомірно донарахував позивачу податкове зобов'язання з податку на землю за 2011 рік в розмірі 11 005,61 грн., оскільки в даний період позивача перебувала на загальній системі оподаткування.

В той же час, відповідач протиправно здійснив розрахунок податкового зобов'язання позивачу з податку на землю за 2009 рік на суму 6 928,30 грн. та за 2010 рік - 11 005,61 грн., оскільки в даний період позивач була звільнена від сплати даного податку, так як перебувала на спрощеній системі оподаткування, а нежиле приміщення № 32 за адресою: вул. Руставелі Шота, № 40/10 (літера А), площею 159 м2 використовувала для провадження підприємницької діяльності, а саме: здавала в оренду ТОВ «ТНК-ВР Коммерс».

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення № від 18.05.2012 підлягає скасуванню в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на землю за 2009 рік на суму 6 928,30 грн. та за 2010 рік - 11 005,61 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Державної податкової служби від 18.05.2012 № в частині визначення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на землю з фізичних осіб на суму 17 933,91 грн.(6 928,30 грн. + 11 005,61 грн.).

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов