Справа № 813/691/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року № 813/691/15

о 13 год., 13 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФС-Захід», представники - Лозинський І.П., Каспаревич В.І.
до Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, представник - Партем М.Б.
про визнання дій протиправними стягнення матеріальної та моральної шкоди

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВФС-Захід» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача 9840,19 грн. шкоди та 9000,00 грн. моральної шкоди і судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає дії відповідача 09.06.2010 року щодо не накладення арешту на майно боржника, 30.09.2013 року закінчення виконавчого провадження, 03.02.2015 року відмова у відкритті виконавчого провадження та не направлення позивачу постанов протягом перебування у відповідача виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ПП «Бізнес Тріумф» на користь позивача є неправомірними діями відповідача, в наслідок яких позивачу заподіяну шкоду в сумі 9840,19 грн.

Також позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду в сумі 9000,00 грн. яку обґрунтовує приниженням ділової репутації і підривом довіри до діяльності позивача. Внаслідок неправомірних дій відповідача у товаристві сформувалась думка, що позивач є ненадійним партнером, а відтак зменшується кількість контрагентів, споживачів, а отже і майнові втрати.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали суду додаткові пояснення, просили суд адміністративний позов задоволити повністю.

Відповідач проти позову заперечив, в якому зазначив, що докази надані позивачем не обґрунтовують позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав повністю, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

25.05.2010 року Господарським судом Львівської області видано судовий наказ № 10/38 про примусове виконання судового рішення. Вказаний наказ надіслано до ДВС Пустомитівського району Львівської області згідно заяви позивача від 28.05.2010 року.

02.06.2010 року постановою державного виконавця відділу ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області ВП № 19948106 відкрито виконавче провадження на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 10/38 від 25.05.2010 року про стягнення з ПП «Бізнес Тріумф» на користь ТОВ «ВФС-Захід» боргу в сумі 9840,19 грн.

02.08.2010 року державним виконавцем складено акт за участю представника позивача у якому зазначено про вихід за місцем знаходження майна боржника.

15.03.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову ВП № 19948106 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

26.12.2012 року заступником начальника ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову ВП № 19948106 про зупинення виконавчого провадження.

27.06.2013 року заступником начальника ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову ВП № 19948106 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, згідно якої приєднано вказане виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження № 38715050, яке веде Відділ ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області.

30.09.2013 року державним виконавцем складено акт у якому зазначено, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що на території Пустомитівського району відсутнє майно боржника на яке можливо звернути стягнення Закону. Місцезнаходженням боржника є м. Львів, вул. Городоцька, 170, що за територіальною підвідомче Залізничному ВДВС ЛМУЮ.

30.09.2013 року заступником начальника ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову ВП № 19948106 про закінчення виконавчого провадження на виконання наказу Господарського суду № 10/38 від 25.05.2010 року з підстав, що місце знаходження боржника територіально підвідомче Залізничному ВДВС ЛМУЮ.

20.11.2013 року державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову ВП № 40842301 про відкриття виконавчого провадження на виконання наказу Господарського суду № 10/38 від 25.05.2010 року.

27.06.2014 року старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову ВП № 40842301 про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду № 10/38 від 25.05.2010 року) стягувачеві (ТОВ «ВФС-Захід»), у зв'язку з відсутністю у боржника нерухомого майна на яке може бути звернено стягнення.

23.01.2015 року позивач повторно направив відповідачу наказ Господарського суду № 10/38 від 25.05.2010 року для виконання.

03.02.2015 року державним виконавцем Відділу ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області винесено постанову ВП № 46307066 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого провадження) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» за № 606-ХІV від 21.04.1999 року із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим же Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього ж Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 20 цього ж Закону, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Згідно ст. 25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим же Кодексом та іншим законом.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, і не може виходити за межі позовних вимог.

За загальними правилами ст. 1166 ЦК України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди. Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі, однак для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого.

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої неправомірними діями шкоди.

Судом не враховуються обґрунтування позовних про визнання протиправними дій відповідача щодо:

- не накладення арешту на майно боржника, оскільки згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Позивач при зверненні до відповідача із заявою від 28.05.2010 року не просив про накладення арешту на майно. На відповідача не покладено було обов'язку безумовного вчинення таких дій (накладення арешту на майно боржника), відтак в цій частині позовні вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими. Крім цього, позивач в цій частині помилився з обраним способом захисту, оскільки не вчинення певних дій за юридичною природою є бездіяльністю.

- закінчення виконавчого провадження, 30.09.2013 року відповідачем правомірно постановою закінчено виконавче провадження, оскільки згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Про те, що місцезнаходження божника, його постійно діючого органу знаходиться не за підвідомчістю відповідача позивач не спростував жодними доказами. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, відтак в цій частині позовні вимоги позивача також є безпідставними і необґрунтованими.

- відмови у відкритті виконавчого провадження, 03.02.2015 року відповідачем правомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки згідно п. 6/1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Позивачем наявність офіційних відомостей про визнання ПП «Бізнес Тріумф» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, жодними доказами не спростовано, а відтак і в цій частині позовні вимоги позивача також є безпідставними і необґрунтованими.

- не направлення позивачу постанов протягом перебування у відповідача виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ПП «Бізнес Тріумф», підтверджується лише поясненнями представників позивача та заперечується представником відповідача, однак в цій частині позивач також помилився з обраним способом захисту, оскільки не вчинення певних дій за юридичною природою є бездіяльністю, а відтак і в цій частині позовні вимоги позивача також є безпідставними і необґрунтованими.

Таким чином, позивач не обґрунтував в чому полягає наявність шкоди - втрата або пошкодження майна, через яку неправомірну поведінку та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою предмету спору по даній справі. Відтак позовні вимог про визнання дій відповідача неправомірними і стягнення шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідно не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, оскільки під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Позивач жодними належними та допустимими доказами не підтвердив обґрунтування про приниження ділової репутації, та як наслідок втрати немайнового характеру. Лише зазначення в позовній заяві без жодних підтверджуючих доказів про заподіяну моральну шкоду не може бути безумовною підставою для її задоволення судом.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з врахуванням ст. 162 КАС України, позовні вимоги ТОВ «ВФС-Захід» до відповідача про визнання дій неправомірними, стягнення 9840,19 грн. шкоди та 9000,00 грн. моральної шкоди і судових витрат, задоволенню не підлягають повністю.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 17.08.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.