Справа № 2-а-4791/09/0270
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-4791/09/0270 Головуючий у 1-й інстанції: Іващук О.І.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

Іменем України

"21" грудня 2010 р. м. Київ

м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Ізмайлової Т.Л.

при секретарі - Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій щодо звільнення з посади, визнання наказу про звільнення нечинним, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 в якому просив визнати дії Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області щодо припинення державної служби позивача протиправними, визнати не чинним наказ № 90-о від 28.09.2009 року про звільнення, поновити його на посаді заступника начальника відділу головного бухгалтера управління Державного казначейства у Тульчинському районі Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області з 29 вересня 2009 року, зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення по день поновлення на роботі, а також 10000, 00 грн. моральної шкоди.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, а також задовольнити його позовні вимоги повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні -не обов'язкова, колегія суддів у відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Наказом ГУ ДКУ у Вінницькій області від 28.09.2009 року №90-О, ОСОБА_2 звільнена із займаної посади заступника начальника -начальника відділу -головного бухгалтера Управління ДКУ у Тульчинському районі ГУ ДКУ у Вінницькій області за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п.1. ст. 41 КЗпП України (а.с. 6).

Підставою звільнення ОСОБА_2 став Наказ ДКУ від 18.09.2009 року №386 про вжиття заходів за результатами позапланової перевірки управління Державного казначейства у Тульчинському районі ГУ ДКУ у Вінницькій області, відповідно до якого, серед іншого, Начальнику Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області ОСОБА_3 наказано ознайомитись з матеріалами перевірки та здійснити заходи щодо застосування заходу дисциплінарного стягнення (звільнення) до заступника начальника-начальника відділу-головного бухгалтера управління Державного казначейства у Тульчинському районі Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області ОСОБА_2 за підробку документів, порушення бюджетного законодавства та недотримання вимог нормативно-правових документів при проведенні капітальних робіт (а.с. 7-9).

В Акті від 11 вересня 2009 року № 3-19-1/16 про проведення позапланової перевірки управління Державного казначейства у Тульчинському районі Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області зазначено, що 10.09.2009 року комісії ДКУ надавався оригінал Договору, у якому був відсутній штамп Управління «Взято на облік №6», проте штамп 11.09.2009 року з'явився на Договорі з датою взяття на облік 07 серпня 2007 року.( а.с. 10-16).

Відповідно до висновків вищезазначеного акту, виявлено ознаки підробки Договору, а саме нанесення Штампу №6 на звороті Договору 11.09.2009 року.

Судом першої інстанції встановлено, що факт підробки позивачем підпису та проставлення штампу на договорі зафіксований в Акті від 11.09.2009 року №3-19-1/16 складеному посадовими особами ДКУ за результатами проведення позапланової перевірки управління ДК у Тульчинському районі ГУ ДКУ у Вінницькій області.

З копії пояснювальної записки позивача з приводу вищевказаних подій, вбачається, що вона ставила на Договорі підряду від 02.03.2007 року штамп «Взято на облік»07 серпня 2007 року, оскільки при підборі документів на зняття копій, виявилось, що упущений один штамп на договорі, який був відображений в реєстрі (а.с. 82).

Окрім того, в своїх поясненнях позивачка вказала, що на штампі поставила підпис того працівника, який фактично проводив реєстрацію договору в тому періоді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України - трудовий договір може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації усіх форм власності, його заступниками, головним бухгалтером підприємства, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що як головний бухгалтер Управління Державного казначейства у Тульчинському районі Головного управління ДКУ у Вінницькій області позивач могла бути звільнена на підставі наведеного пункту.

При звільненні на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, визначення ступеню тяжкості проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції посадових осіб, які мають право на призначення і звільнення з посади керівних працівників.

Вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 6 листопада 1992 року №9, суд першої інстанції врахував характер проступку, обставини за яких його вчинено, і яку ним завдано (або могло бути завдано) шкоду.

Отже, під дію пункту 1 статті 41 КЗпП підпадають, як правило, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються характер дії чи бездіяльності працівника, суттєвість наслідків порушення трудових обов'язків, особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок і форма вини. Одночасно порушення повинне стосуватися трудових обов'язків працівника.

Згідно посадової інструкції в функціональні обов'язки позивача входила організація та загальне керівництво постановкою бухгалтерського обліку та звітності в управлінні Держказначейства у Тульчинському районі; організація документообороту, підпис грошових документів, меморіальних ордерів, звітів і листів по виконанню кошторисів на утримання апарату управління Держказначейства; контроль за правильним оформленням грошових та банківських документів; контроль за раціональним витрачанням матеріальних та фінансових ресурсів, збереження грошових коштів і матеріальних цінностей; організація збереження бухгалтерських документів по апарату відділення, перевірка їх правильності оформлення та передача у встановленому порядку в архів (а.с. 17-19).

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну службу»з серед основних обов'язків державних службовців являється сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі .

На підставі наведеного, суд першої інстанції вважає, що проставлення позивачем штампу та підпису на Договорі за звільнену на той момент особу, яка фактично здійснювала його реєстрацію шкодить авторитету держави та підриває довіру до представників державної влади в цілому, як осіб, наділених владними повноваженнями, що виконують адміністративно-організаційні функції, а тому є грубим порушенням і може бути підставою для звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. При цьому дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Факт підробки позивачем підпису та проставлення штампу на договорі зафіксований в Акті від 11.09.2009 року №3-19-1/16 складеному посадовими особами ДКУ за результатами проведення позапланової перевірки управління ДК у Тульчинському районі ГУ ДКУ у Вінницькій області, вказана обставина не заперечувалась і самою позивачкою(а.с. 82).

З метою з'ясування причин і обставин вчинення таких дій, у позивача було відібрано пояснення, в яких вона зазначила, що ставила на Договорі підряду від 02.03.2007 року штамп «Взято на облік»07 серпня 2007 року, оскільки при підборі документів на зняття копій, виявилось, що упущений один штамп на договорі, який був відображений в реєстрі.

Наказ про звільнення позивача із займаної посади за одноразове грубе порушення був виданий після проведення вказаних вище дій, а отже відповідачем додержано процедуру звільнення за п.1 ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на не дослідження судом першої інстанції повторного пояснення позивача в якому викладені обставини написання первинного пояснення, оскільки при огляді цих пояснень з них не встановлені факти які б могли бути враховані судом першої інстанції в обґрунтування позовних вимог позивача.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов висновку до правильного висновку про правомірність дій Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій області щодо звільнення позивачки із займаної посади та припинення державної служби з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин ухвалене судом рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді