Справа № 817/1681/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №817/1681/15

13 серпня 2015 року 12год. 45хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник ОСОБА_1,

ОСОБА_2

до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій та стягнення коштів , -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просить визнати нечинними і протиправними дії відповідача щодо нарахування та стягнення з позивача єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5909,51 грн., податку на доходи фізичних осіб у сумі 2554,52 грн. та неповернення цих коштів із наданням відповіді-відмови від 05.06.2015 року №64/17-02, скасувати відповідь-відмову відповідача у поверненні єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5909,51 грн., податку на доходи фізичних осіб у сумі 2554,52 грн. від 05.06.2015 року №64/17-02, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 5909,51 грн., податок на доходи фізичних осіб у сумі 2554,52 грн., зобов'язати відповідача утриматись в подальшому від винесення рішень (повідомлень, вимог) про сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податку на доходи фізичних осіб.

Під час судового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги, пояснив суду, що він є самозайнятою особою, здійснює адвокатську діяльність. Також є інвалідом ІІ групи довічно. Тому вважає, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і статті 281 Податкового кодексу України не може бути платником єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб. Такі платежі, на думку позивача, він може здійснювати лише добровільно. У зв'язку з цим позивач вважає, що у 2014 році ним помилково було сплачено єдиний внесок у сумі 5909,51 грн. та податок з доходів фізичних осіб у сумі 2554,52 грн.

Він звернувся до відповідача з вимогою повернути надміру сплачені кошти, однак той листом від 05.06.2015 відмовив у поверненні коштів. Таку відмову позивач вважає неправомірною. Просить суд: дії відповідача щодо нарахування та стягнення з нього єдиного внеску в сумі 5909,51 грн. і податку з доходів фізичних осіб в сумі 2554,52 грн. та неповернення цих коштів із наданням відповіді-відмови №64/17-02 від 05.06.2015 року - визнати нечинними і протиправними; відповідь-відмову №64/17-02 від 05.06.2015 року - скасувати; стягнути з відповідача на його користь неправомірно надміру сплачені єдиний внесок у сумі 5909,51 грн. та податок з доходів фізичних осіб у сумі 2554,52 грн.; зобов'язати відповідача в подальшому утриматись від винесення рішень (повідомлень, вимог) про сплату ним єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Відповідач проти позову заперечив. Представник відповідача пояснив суду, що позивач є самозайнятою особою, оскільки здійснює адвокатську діяльність. На самозайнятих осіб не поширюється дія частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і статті 281 Податкового кодексу України. За таких обставин вважає позовні вимоги безпідставними і в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №178 від 31 березня 1995 року ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність. Як адвокат взятий на облік платником податків (а. с. 8, 65).

28.04.2015 року ОСОБА_2 до Кузнецовської ОДПІ подав за 2014 рік звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску і податкову декларацію про майновий стан і доходи, де визначив до сплати суму єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб від доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність в сумі відповідно 5909,51 грн. та 2554,52 грн. 28.04.2015 року ці суми були сплачені через установу банку до бюджету (а. с. 6-7, 59-64).

З 06.05.2014 року ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням довічно і отримує відповідну пенсію (а.с. 9-10).

13.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із клопотанням про повернення йому вказаних сум єдиного внеску і податку з доходів фізичних осіб з підстав, зазначених у позовній заяві. У задоволенні клопотання йому було відмовлено листом від 05.06.2015 №64/17-02 (а. с. 55-57).

У даному випадку дії Кузнецовської ОДПІ не суперечать вимогам чинного законодавства.

У підпункті 4.1.1. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України реалізовано конституційний принцип, згідно якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.226. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

На реалізацію даних положень відповідно до вимог статей 168, 178, 179 Податкового кодексу України ОСОБА_2 за місцем свого проживання зареєструвався як платник податку самозайнята особа, за 2014 рік подав декларацію про доходи, де самостійно визначив свій дохід та суму податку на доходи фізичних осіб. Згодом самостійно сплатив податок до бюджету у сумі 2554,52 грн. Тому твердження позивача про те, що відповідачем здійснено йому нарахування і стягнення податку з доходів фізичних осіб є необґрунтованим.

Безпідставними є також доводи позивача про звільнення його від сплати податку з доходів фізичних осіб, та як наслідок надмірна сплата цього податку, відповідно до вимог статті 281 Податкового кодексу України, оскільки ця норма передбачає пільги для платників земельного податку, а не податку з доходів фізичних осіб. Крім того, підпунктом 169.2.3. пункту 169.2. статті 169 Податкового кодексу України встановлено, що податкова соціальна пільга не застосовується до доходу самозайнятої особи від провадження підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пунктів 4 і 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (в редакції на час отримання позивачем доходів від адвокатської діяльності) платниками єдиного внеску є:

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності;

5) особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Відповідно до вимог цього Закону ОСОБА_2 подав до відповідача звіт про суму нарахованого доходу та суму нарахованого єдиного внеску, самостійно визначив і сплатив єдиний внесок у сумі 5909,51 грн. Тому твердження позивача про те, що відповідачем здійснено йому нарахування і стягнення єдиного внеску є необґрунтованим.

Відхиляються судом також доводи позивача про те, що він, як інвалід ІІ групи, може бути платником єдиного внеску лише за умови добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI. Частиною 4 цієї статті встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Позивач же є особою, яка забезпечує себе роботою самостійно через зайняття незалежною професійною (адвокатською) діяльністю і є платником єдиного внеску не на підставі пункту 4, а на підставі пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI.

За таких обставин твердження позивача про надмірну сплату ним єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб є безпідставними, а позовні вимоги про: визнання дій відповідача щодо нарахування та стягнення з нього єдиного внеску в сумі 5909,51 грн. і податку з доходів фізичних осіб в сумі 2554,52 грн. та неповернення цих коштів із наданням відповіді-відмови №64/17-02 від 05.06.2015 року - нечинними і протиправними; скасування відповіді-відмови №64/17-02 від 05.06.2015 року; стягнення з відповідача на його користь неправомірно надміру сплачених єдиного внеску у сумі 5909,51 грн. та податку з доходів фізичних осіб у сумі 2554,52 грн.; зобов'язання відповідача в подальшому утриматись від винесення рішень (повідомлень, вимог) про сплату ним єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб є безпідставними.

Судові витрати по справі не стягуються, оскільки позивач звільнений від їх сплати на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позивачу - ОСОБА_2 у задоволенні адміністративного позову до Кузнецовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій та стягнення коштів відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.