Справа № 2а-1870/706/12
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2012-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2012 р. Справа № 2a-1870/706/12

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп'яненка О.В.

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Суми про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що в грудні 2012 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача. За результатами перевірки видано податкові повідомлення-рішення від 18.01.2012 року якими визначено суми податкових зобовязань з податку на додану вартість, застосовано штрафні санкції за порушення порядку проведення розрахункових операцій з готівковими коштами та за здійснення торгівлі без придбання патенту. Вважає зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними.

При проведенні перевірки відповідач вийшов за межі повноважень, оскільки перевірка проводилась позапланова, а тому мали перевірятися лише ті питання, які зазначені в наказі. Порядок проведення розрахункових операцій не був предметом перевірки, тому перевірка з цього питання та застосування санкцій протиправні. Також вважає, що не зобовязаний був придбавати патент, оскільки не проводив розрахунків в місцях здійснення торгівлі і взагалі таких місць не має. Податок на додану вартість відповідачем донараховано в звязку з тим, що він вважає нікчемним договір між позивачем та ПП "Росток+", вважаючи, що факти Взаємовідносини позивач з цим субєктом підтверджується належним чином складеними документами. Цемент переміщувався залізничним транспортом, що підтверджується документально. Оплата проведена в безготівковій формі, що було досліджено відповідачем. Отриманий товар був реалізований позивачем, що також підтверджується документами, оформленими належним чином. Також вважає протиправними висновок відповідача про безпідставне формування ним податкового кредиту на підставі податкових накладних, що видані продавцем із запізненням. Законом України "Про податок на додану вартість" передбачалось право позивача подати скаргу у випадку ухилення продавця від оформлення податкової накладної, однак це не є обовязком покупця. Крім того, контрагент позивача не відмовлявся видавати податкову накладну, а тому підстав для звернення зі скаргою у позивача не було. Просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали із зазначених підстав. Пояснили,що позивач не здійснював торгівлю за готівку. Кошти отримував на рахунок через установи банку. Не був зобовязаний використовувати реєстратор. Висновок про нікчемність правочину між позивачем та ПП "Росток+" ґрунтується на припущеннях. Ніяких доказів на підтвердження такого висновку в акті перевірки немає. Відповідачем не взято до уваги належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують відносини позивача з контрагентом. В акті також відображено, що за повідомленням податкової інспекції за місцем реєстрації ПП "Росток+" цим підприємцем задекларовано зобовязання по відносинах з ОСОБА_1 Розбіжності в декларуванні цими субєктами податкових зобовязань та податкового кредиту відсутні.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що в ході перевірки позивач надав залізничні перевізні документи, за якими відправником цементу не було зазначено ПП "Росток+". Також не було надано документів, що свідчать про переміщення товарів від залізничної станції до місця знаходження позивача. З цього було зроблено висновок, що товар ПП "Росток+" ОСОБА_1 не поставляло. Позивачем на перевірку надано платіжні доручення в яких призначення платежу зазначено як отримання виручки, в тому числі і через ОСОБА_1 З цього зроблено висновок, що реалізація товару відбувалась за місцем складування за готівкові кошти, а тому позивач зобовязаний був придбавати патент та здійснювати розрахунки із застосуванням реєстратора. Просить в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в грудні 2011 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності позивача з питань достовірності нарахування сум податкового кредиту за червень-вересень 2011 року, про що складено акт (т.1, а.с.11-38). За наслідками перевірки відповідачем 18 січня 2012 року видано податкові повідомлення-рішення № /3974, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 428165 грн. за основним платежем та 76990 грн. 75 коп. штрафних (фінансових) санкцій; № /3781, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 грн. за порушення порядку проведення розрахунків готівкою; № /3780, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі суму 2257 грн. за торгівлю без придбання патенту (т.1 а.с.39-42).

Відповідно до висновків акту перевірки, відповідач вважає, що позивачем здійснювалась реалізація товарів з проведенням розрахунків з використанням готівкових коштів. За період з 01.06.2011 ркоу по 30.09.2011 року загальна сума коштів, отриманих ОСОБА_1 склала 321417 грн. 86 коп. Торгівля відбувалась за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності м. Суми, вул. Воровського 20, тому він зобовязаний був придбати патент. Відповідно до закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання та їх господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Відповідно до ст. 2 цього закону розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. Судом встановлено, що оплата цементу проводилась контрагентами ОСОБА_1 в безготівковій формі на його банківський рахунок. Посилання відповідача на платіжні доручення, що свідчать про зарахування на рахунок позивача торговельної виручки суд вважає безпідставним, оскільки на вказаних відповідачем в акті платіжних дорученнях міститься запис про виправлення відомостей про призначення платежу з отримання виручки на оплату за товар. Зазначений напис завірений підписом керівника установи банку та печаткою. Заяви про виправлення призначення платежу подані платниками до установи банку до початку перевірки позивача відповідачем (т.1 а.с.62-141). Не довіряти цим документам у суду підстав немає. Відповідачем не подано ніяких доказів, що спростовували б відомості, відображені в платіжних дорученнях, а також доказів того, що позивачем здійснювались операції з готівковими коштами при реалізації ним товарів. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем розрахункові операції в розумінні закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не проводились, а тому він не був зобовязаний проводити їх із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Відповідно до ст. 267 п. 267.1 п.п. 267.1.1. ПК України платниками збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів; б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України; в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти; г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей). Позивач в періоді, який перевірявся не надавав платних послу, не здійснював торгівлю валютними цінностями та діяльність сфері розваг, отже, відповідач вважає, що позивач був зобовязаний придбати торговий патент в звязку з провадженням торговельної діяльності у пунктах продажу товарів. Відповідно до ст. 14 п. 14.1.211 ПК України пункт продажу товарів для цілей розділу XII цього Кодексу - це: магазин, інша торговельна точка, що розташовані в окремому приміщенні, будівлі або їх частині, і мають торговельний зал для покупців або використовують для торгівлі його частину; кіоск, палатка, інша мала архітектурна форма, яка розташована в окремому приміщенні, але не має вбудованого торговельного залу для покупців; автомагазин, розвозка, інший вид пересувної торговельної мережі; лоток, прилавок, інший вид торговельної точки у відведеному для торговельної діяльності місці, крім лотків і прилавків, що надаються в оренду суб'єктам господарювання - фізичним особам та розташовані в межах спеціалізованих підприємств сфери торгівлі - ринків усіх форм власності; стаціонарна, малогабаритна і пересувна автозаправна станція, заправний пункт, який здійснює торгівлю нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом; фабрика-кухня, фабрика-заготівельня, їдальня, ресторан, кафе, закусочна, бар, буфет, відкритий літній майданчик, кіоск, інший пункт ресторанного господарства; оптова база, склад-магазин, інші приміщення, що використовуються для здійснення оптової торгівлі за готівку, інші готівкові платіжні засоби та з використанням платіжних карток. В акті перевірки відповідач вказує на те, що торгівля будівельними матеріалами здійснювалась в складі по вул. Воровського 20 в м. Суми. Як було зазначено вище, відповідачем не подано ніяких доказів здійснення за вказаною адресою торгівлі з використанням готівкових коштів або ж платіжних карток. За таких обставин, суд вважає, що вказаний склад не є пунктом продажу товарів в розумінні ст. 267 ПК України, а тому позивач не зобовязаний був придбавати торговельний патент.

Підставою для визначення позивачу зобовязання з податку на додану вартість є висновок відповідача про нікчемність правочину між ним та ПП "Росток+". При цьому в акті відповідач зазначає, що в звязку з відсутністю документів про переміщення цементу від ПП "Росто+" до ОСОБА_1 вважає, що така поставка не відбувалась, договір укладено без мети настання реальних наслідків, а тому відповідно до ст. 228 ЦК України він порушує публічний порядок та є нікчемним (т.1 а.с.32). Суд вважає такі висновки безпідставними. Відповідно до ст. 228 ч. 1, 2 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідачем по справі ні в акті перевірки ні в судовому засіданні не наведено доказів наявності у позивача при укладенні договору з ПП "Росток+" умислу на вчинення дій, зазначених в ч. 1 ст. 228 ЦК України, а також вчинення таких дій. Відповідачем безпідставно зроблено висновок про те, що укладення правочину без мети настання реальних наслідків є підставою вважати правочин нікчемним. За умови доведення факту укладання такого правочину його може бути кваліфіковано як фіктивний та визнано недійсним в судовому порядку відповідно до вимог ст. 234 ЦК України. Доказів визнання недійсним договору позивача з ПП "Росток+" не подано.

Крім того, суд вважає, що відповідачем не подано доказів і на підтвердження висновку про укладення правочину без мети створення правових наслідків, оскільки для підтвердження фактичного виконання умов договору позивачем подано ряд документів. Так, надано копію договору купівлі-продажу цементу № 05/04-11 від 05 квітня 2011 року відповідно до умов якого ПП "Росток+" зобовязане передати ОСОБА_1, а той прийняти та оплатити цемент. Найменування, асортимент, кількість та ціну товару, умови поставки сторони вказують в специфікаціях до договору. Транспортування товару здійснюється продавцем до станції призначення покупця залізничним транспортом. (т.1. а.с.47-50). Також надано акт звірки взаємних розрахунків, видаткові, податкові накладні та накладні на перевезення цементу залізничним транспортом. (т. .1 .а.с.183-249, т. 2 а.с.1-44). При цьому в перевізних накладних відправником дійсно зазначено АТ "Євроцемент-України", отримувачем ОСОБА_1 Суд не може погодитись з твердженням відповідача про те, що цей факт спростовує придбання товару у ПП "Росток+". Глава 54 ЦК України "Купівля-продаж" не містить вимоги про обовязкове спів падіння в одній особі продавця товару за договором та відправника, оскільки передбачає перехід права власності на майно і не регулює фізичне переміщення такого майна від продавця до покупця. Відповідно до пояснень ПП "Росток+" на адресу ДПІ Червонозаводського району м. Харків від 21.10.2011року, 24.10.2011 року, 31.10.2011 року та на адресу начальника відділу податкової міліції ДПІ в м. Суми від 18.11.2011 року підприємство не є виробником цементу. Поставка відбувалась залізничним транспортом, оплачувалась ПП "Росток+" до станції призначення в м. Суми. Завантаження відбувалось зі складу виробника цементу АТ "Євроцемент-України" філія Краматорський цементний завод. (т. 1., а.с. 51-54). Філією ПАТ "Євроцемент-Україна" "Краматорським цементним заводом" підтверджено такі відомості, надано реєстр відвантаження продукції на адресу ОСОБА_1 відповідно до якого вантажовідправником є акціонерне товариство, платником ПП "Росток+", а отримувачем ОСОБА_1 (т.1 а.с. 44-46). Суд вважає, що факт придбання цементу позивачем у ПП "Росток+" підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Виходячи з викладеного, суд вважає, що у позивача в звязку зі сплатою податку на додану вартість в ціні товару, придбаного у ПП "Росток+", виникло право на віднесення сплачених сум до податкового кредиту, що підтверджується належним чином оформленими документами.

Відповідно до ст.71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що відповідачем правомірність винесених ним повідомлень-рішень не доведено, тому вони підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71,76-86, 99-100, 158-160,163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті Суми про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, видані державною податковою інспекцією в м. Суми 18 січня 2012 року: № /3974, яким визначено зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 428165 грн. за основним платежем та 76990 грн. 75 коп. штрафних (фінансових) санкцій; № /3781, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 грн. за порушення порядку проведення розрахунків готівкою; № /3780, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі суму 2257 грн. за торгівлю без придбання патенту.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2146 грн. , сплачений при зверненні до суду.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя (підпис) О.В. Соп'яненко

З оригіналом згідно

Суддя О.В. Соп'яненко