Справа № 541/2054/12
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2012-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2054/12
Провадженя№ 2-а/541/1975/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2012 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1 розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради про стягнення з УПСЗН Приморського району Маріупольської міської ради суму, яку недоплатили їй на оздоровлення за 2011 рік. В обґрунтування заявлених вимог вказала на те, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід ІІІ групи. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" їй як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС передбачена щорічна компенсаційна виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду ІІІ групи 1 категорії в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. Відповідач відмовився у добровільному порядку здійснити перерахунок, тому вона змушена звертатися до суду для захисту своїх прав. Просить визнати дії відповідача незаконними по відмові у перерахунку та доплаті допомоги на оздоровлення за 2011 рік та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Приморського району недоотриману допомогу на оздоровлення за 2011 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України справа розглянута в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить відмовити у задоволенні позову на підставі поданого письмового заперечення..

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем та відповідачем, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - інвалід ІІІ групи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 149436 від 18.08.2010 року. Позивач зареєстрований та проживає в Приморському районі м. Маріуполя, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Позивачу відповідачем за 2011 рік призначена щорічна допомога на оздоровлення відповідно Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2011 рік у розмірі 90 гривень нарахована 09.02.2011 року, але виплачена тільки 25.01.2012 року.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофивід 28 лютого 1991р. №796-ХІІ передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам ІІ групи 1 категорії у розмірі п'яті мінімальних заробітних плат, а відповідно до частини сьомої ст. 48 згаданого Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розрахунковою величиною для визначення розмірів компенсацій і допомоги, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є мінімальна заробітна плата, розмір якої встановлюється у Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Всупереч нормам спеціального Закону розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в твердій грошовій сумі.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, який визнав неконституційним положення Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Українищодо внесення обмежень до застосування ст. 48 Закону №796-ХІІ в частині розміру виплат на 2008 рік, відновлено право громадян, захворювання, яких повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС, на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у вказаних в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірах, тобто є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інвалідам ІІІ групи 1-ї категорії у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат

Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради повинно було без додаткового звернення перерахувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у звязку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, визначеної у Законі України про Державний бюджет України на 2011 рік, відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності 1 категорії постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС, щорічна допомога на оздоровлення фактично є компенсацією за відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що визначено в ст. 13 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із ст. 71 Закону №796-ХІІ дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, при цьому, Законом України про Державний бюджет України на 2011 рік не було внесено обмежень до застосування Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофив частині розміру виплат, а також ні станом на дату звернення позивача до відповідача за призначенням перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення, а ні на дату подання позовної заяви до суду, Кабінет Міністрів України на виконання Законів України про Державний бюджет України на 2011 рік не приймав рішення щодо перегляду деяких розмірів виплат, визначених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. А тому виходячи з цього, розмір щорічної допомоги на оздоровлення для постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС у 2011 році інвалідам ІІІ групи 1 категорії має складати 4 мінімальних заробітних плат, як це зазначено в ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так в своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року Конституційний Суд України зазначив, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 19, ч.1 ст. 68 Конституції України (254к/96-ВР) вони є загальнообовязковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобовязань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня по справі №1-21/2005), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким компенсаційні виплати призначаються за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Необхідно також зазначити, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на соціальне забезпечення, передбачені ст.ст. 1, 3, ч.2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст.ст. 22, 23, ч.1 ст. 24 Конституції України, набуте у сфері соціального забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Тобто, відповідачем неправомірно, зокрема, у порушення ст. 19 Конституції України, занижений розмір соціального забезпечення, обовязок виплати якого покладено на відповідача, у звязку з чим дії відповідача є такими, що порушують права позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофита ст. 46 Конституції України.

Посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. №836 та від 12.07.2005р. №562, які регулюють виплату такої допомоги вищевказаним категоріям громадян, суд не може прийняти до уваги, тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не Постанова КМУ №562 від 12.07.2005р.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання дій позивача незаконними щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік та зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату недоотриманих коштів на оздоровлення за 2011 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - інваліду ІІІ групи 1 категорії у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 92 Конституції України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. ст. 8, 9, 10, 11, 88, 159, 116, 160, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Приморської районної адміністрації м. Маріуполя задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської Ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 щорічну допомогу на оздоровлення за 2011 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

На постанову може бути подана апеляція до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення або з моменту отримання копії постанови.

Суддя: Дзюба М. В.