Справа № 9386/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2010 року 9386/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

при секретарі: Варданян О.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомУправління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області
до провідділення виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Обухівському районі Київської області відшкодування витрат,
ВСТАНОВИВ:

2 лютого 2009 р. Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області (далі позивач) звернулося до суду з позовом до відділення виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Обухівському районі Київської області (далі відповідач) про відшкодування витрат.

21 квітня 2009 р. представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, у якій він просив суд зобовязати відповідача прийняти до загального заліку для подальшого відшкодування витрат з виплати адресної державної допомоги на загальну суму 159 953 грн. 95 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача суму поштових витрат у розмірі 648 грн. 31 коп.(а.с. 37-39).

Відповідачем були подані заперечення на адміністративний позов, у яких він просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 27-31, а.с. 69-73).

У судове засідання зявилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити та пояснив, що інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, крім тих, що містяться у матеріалах справи, надати суду невзмозі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись не те, що немає підстав для внесення суми державної адресної допомоги до актів звірки та немає підстав для подальшого їх відшкодування.

Суд у судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Позовні вимоги містять дві самостійні вимоги, зокрема, щодо:

1) прийняття до заліку витрат, здійснених позивачем на виплату адресної державної допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 р. № 265 (далі ? Постанова № 265).

2) відшкодування витрат, здійснених позивачем на виплату адресної державної допомоги та поштових витрат.

При вирішенні питання обґрунтованості позовних вимог в частині відшкодування витрат, здійснених позивачем на виплату адресної державної допомоги та стягнення поштових витрат суд встановив таке.

За період з 1 квітня по 31 грудня 2008 року позивачем було виплачено адресну державну допомогу у розмірі 159 953 грн. 95 коп. та повязані з цим поштові витрати на доставку адресної державної допомоги у розмірі 648 грн. 00 коп. особам, перелік яких наведено у відповідному списку (а.с. 79-126).

У звязку з тим, що розмір пенсії зазначених осіб не досягав прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, позивач здійснював виплату пенсій разом із щомісячною адресною державною допомогою до пенсії у сумі, що не досягала встановленого прожиткового мінімуму. Такі виплати здійснювались позивачем на підставі Постанови № 265.

Результати звірки оформлювались актами звірки за червень - грудень 2008 р. (а.с. 6 - 12).

За результатами таких звірок відповідач не визнав витрат позивача, здійснених у червні - грудні 2008 р. на державну адресну допомогу, керуючись Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності. (а.с. 6 - 12). Крім того, позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог актів звірки за квітень та травень 2008 р., але, в свою чергу, позивач включив до розрахунку суми позову такі витрати.

При вирішенні наведеної частини позовних вимог судом взято до уваги, що відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(далі Закон № 1105-XIV).

Виключний перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом наведено у ст. 21 Закону № 1105-XIV. Так, згідно з наведеною нормою, у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: 1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

а) допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; б) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; в) щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; г) пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; д) пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; є) допомогу дитині відповідно до ст. 9 цього Закону; 2) організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов; 3) сприяти створенню умов для своєчасного надання кваліфікованої першої невідкладної допомоги потерпілому в разі

настання нещасного випадку, швидкої допомоги в разі потреби його госпіталізації, ранньої діагностики професійного захворювання; 4) організувати цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого; 5) забезпечити потерпілому разом із відповідними службами охорони здоров'я за призначенням лікарів повний обсяг постійно доступної, раціонально організованої медичної допомоги, яка повинна включати: а) обслуговування вузькопрофільними лікарями та лікарями загальної практики; б) догляд медичних сестер удома, в лікарні або в іншому лікувально-профілактичному закладі; в) акушерський та інший догляд удома або в лікарні під час вагітності та пологів; г) утримання в лікарні, реабілітаційному закладі, санаторії або в іншому лікувально-профілактичному закладі; д) забезпечення необхідними лікарськими засобами, протезами, ортопедичними, коригуючими виробами, окулярами, слуховими апаратами, спеціальними засобами пересування, зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів). З метою найповнішого виконання функцій, передбачених п.п. 4 і 5 ч. 1 цієї статті, Фонд створює спеціалізовану медичну та патронажну службу соціального страхування; 6) вжити всіх необхідних заходів для підтримання, підвищення та відновлення працездатності потерпілого; 7) забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим, допомогу у веденні домашнього господарства (або компенсувати йому відповідні витрати), сприяти наданню потерпілому, який проживає в гуртожитку, ізольованого житла; 8) відповідно до висновку лікарсько-консультаційної комісії (далі - ЛКК) або медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) проводити навчання та перекваліфікацію потерпілого у власних навчальних закладах або на договірній основі в інших закладах перенавчання інвалідів, якщо внаслідок ушкодження здоров'я або заподіяння моральної шкоди потерпілий не може виконувати попередню роботу; працевлаштовувати осіб із зниженою працездатністю; 9) організовувати робочі місця для інвалідів самостійно або разом з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи з іншими заінтересованими суб'єктами підприємницької діяльності; компенсувати при цьому витрати виробництва, які не покриваються коштами від збуту виробленої продукції, за рахунок Фонду; 10) у разі невідкладної потреби подавати інвалідам разову грошову допомогу, допомогу у вирішенні соціально-побутових питань за їх рахунок або за рішенням виконавчої дирекції Фонду та її регіональних управлінь - за рахунок Фонду; 11) сплачувати за потерпілого внески на медичне та пенсійне страхування; 12) організовувати залучення інвалідів до участі у громадському житті.

16 травня 2003 р. Міністерством юстиції України зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України (далі ? ПФ України) та правління Фонду від 4 березня 2003 р. № 5 - 4/4, якою затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі Порядок № 5 - 4/4).

Відповідно до вимог п. 4 Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення»від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII та Законом № 1105-XIV, а саме:

1) сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; 2) щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалась пенсіонеру, який одержував пенсію внаслідок нещасного випадку на виробництві;

3) допомога на поховання сімї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазаначену пенсію (якщо смерть настала за тих ж обставин, що і страховий випадок);

4) сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Наведене свідчить, що ст. 21 Закону № 1105-XIV та п. 4 Порядку містить виключний перелік сум, які приймаються до взаємозаліку для відшкодування Фондом.

Крім того, форма акту щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є додатком до Порядку, тобто його невідємною частиною (додаток № 3 до Порядку). Зазначений додаток не містить рядка про включення сум виплаченої щомісячної державної адресної допомоги.

Виплату адресної допомоги запроваджено Постановою № 265. Зокрема, згідно з вимогами п. 1 цієї постанови, у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Джерело вплати адресної допомоги визначено у п. 4 постанови № 265. Так, ним передбачено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна допомога.

Наведене свідчить, що зазначені норми постанови № 265 не узгоджуються з вимогами ст. 21 Закону № 1105-XIV та п. 4 Порядку, якими врегульовані питання пенсійного забезпечення.

Крім того, жодного нормативного акта на виконання постанови № 265 (з приводу порядку та строків виплати адресної допомоги) прийнято не було, як і спільного рішення ПФ України та Фонду.

Наведене свідчить, що на дату розгляду даної адміністративної справи судом механізм відшкодування Пенсійному фонду України сум, виплачених ним в якості адресної допомоги, відсутній.

Крім того, позивачем не було надано суду жодного доказу (банківського чи іншого документа) на підтвердження факту виплати державної допомоги у сумі 159 953 грн 95 коп.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат, здійснених позивачем на виплату адресної державної допомоги в сумі 159 953 грн. 95 коп. необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині відшкодування поштових витрат, повязаних з відправкою адресної державної допомоги у розмірі 648 грн 31 коп. судом встановлено таке.

Позовні вимоги в частині відшкодування зазначених витрат заявлено без надання суду розрахунку цієї суми, із зазначенням прізвищ осіб, яким цю суму було виплачено, а також періоду, в який ці виплати мали місце та їх розміру.

Згідно з поясненнями представника позивача в судовому засіданні інших доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, крім наявних у матеріалах справи, він суду надати не може.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування поштових в сумі 648 грн 31 коп. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання обґрунтованості позовних вимог в частині прийняття до заліку витрат, здійснених позивачем на загальну суму 159 953 грн 95 коп., суд встановив таке.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права у виді прийняття до заліку здійснених позивачем витрат не відповідає змісту прав позивача щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом ПФУ України витрат, повязаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений Постановою № 5-4/4, не врегульовує спірних правовідносин, що виникли в цьому випадку, оскільки встановлені ним правила передбачають можливість підписання актів звірки розрахунків лише за відсутності спору.

У разі незгоди Фонду прийняти до заліку здійснені позивачем витрати в судах адміністративної юрисдикції мають вирішуватися вимоги про стягнення витрат, а не вимоги про зобовязання прийняти такі витрати до заліку.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що включення здійснених позивачем виплат до заліку не є передбаченим законом способом захисту прав та інтересів позивача, а, отже, зазначені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно вимог до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів понесення ним витрат, повязаних з розглядом справи, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 71, 94, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України в Обухівському районі Київської області до відділення Виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Обухівському районі Київської області про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів в порядку, встановленому ст.ст. 185-187, 254 КАС України.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 13 грудня 2010 року.

Суддя О.І. Виноградова