Справа № 159/2443/15-а, 2а-159/104/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Справа № 876/6026/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Мікули О.І.,

за участі секретаря - Волошин М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ковельської міської ради (далі - Виконавчий комітет), у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11.12.2014 №422 «Про звільнення самочинно зайнятих земельних ділянок та демонтаж тимчасових споруд» (далі - Рішення).

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року у відкритті провадження у справі №159/2443/15-а відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскарження рішення відповідача покликане відновити порушені майнові права позивача, а отже спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Частиною 2 ст.4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, основними критеріями розмежування справ адміністративної юрисдикції від категорій справ, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення є суб'єктний склад та характер спірних правовідносин.

Тобто, обов'язковим учасником публічно-правового спору має бути суб'єкт владних повноважень, а предметом судового розгляду у адміністративному провадженні має бути публічно-правовий спір.

Публічно-правовим спором у відповідності КАС України є зокрема, спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично не погоджується із Рішенням відповідача прийнятого ним під час виконання владних управлінських функцій у сфері житлово-комунального господарства, оскільки вважає, що Виконавчий комітет відповідно до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування», вийшов за межі наданих йому повноважень.

Частина 3 ст. 140 Конституції України зазначає, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ст.144 Конституції України). Аналогічне положення викладено в ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,- акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Повноваження відповідача в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку передбачені ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Спірне Рішення безпосередньо не стосується правового статусу земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, а прийняте з метою упорядкування благоустрою міста, що зазначено у ньому та підтверджується відповідачем та матеріалами справи.

Відтак, випливає, що прийняте Рішення є актом індивідуальної дії, що носить обов'язковий характер, а тому відповідно до цього спір, що виник у зв'язку з його прийняттям, містить ознаки публічно-правового спору, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних відносинах надані йому законодавством владні управлінські функції стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян у сфері житлово-комунального господарства, та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що у правовідносинах, які виникли між сторонами у даній справі, відповідач, а саме Виконавчий комітет, є органом який здійснював владні управлінські функції, а тому у розмінні ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень і спори з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта владних повноважень, в тому числі про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки та проведення демонтажу тимчасової споруди, відповідно до ст.17 КАС України, відносяться до компетенції адміністративних судів.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право на належні йому торгівельні споруди, яке, на його думку, порушене саме діями відповідача, як суб'єкта владних повноважень при прийнятті ним Рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, чим позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси та відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя О.І. Мікула

Повний текст виготовлений 18 серпня 2015 року.