Справа № 357/10567/15-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2015-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 14.07.2014 року загинув її чоловік ОСОБА_2 під час виконання службово-бойових завдань в зоні проведення АТО, 07.05.2015 року вона звернулась до відповідача із заявою про встановлення їй статусу «Член сім`ї загиблого» з видачею відповідного посвідчення, але листом від 15.05.2015 року їй було в цьому відмовлено з тих підстав, що на момент загибелі її чоловіка шлюб між ними було офіційно розірвано, таку відмову вона вважає незаконною, оскільки вони постійно проживали з ОСОБА_2 однією сім`єю, ці обставини були підтверджені судовими рішеннями. Позивач просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у встановленні їй статусу члена сім`ї загиблого і видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого» після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача встановити їй статус члена сім`ї загиблого і видати посвідчення «Член сім`ї загиблого» після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В суді позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради позов не визнала, пояснила, що відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї загиблих військовослужбовців, при цьому, до членів сім`ї належить, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, за рішенням суду від 27.09.2012 року шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано, факт проживання позивачки з ОСОБА_2 на час його загибелі однією сім`єю без реєстрації шлюбу не дає права на отримання посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.06.2006 року, шлюб розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2012 року, що стверджується копією паспорта позивача з відміткою про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_2 та копією вказаного рішення суду.

У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися дві доньки: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в період з 07.05.2014 року по 14.07.2014 року приймав участь в антитерористичній операції, де 14.07.2014 року загинув, його смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Наведені обставини стверджуються копією свідоцтва про його смерть, довідкою військової частини МО України п/п НОМЕР_1 від 12.11.2014 року № 9, витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 11.08.2014 року № 2281.

За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2015 року по справі № 357/15195/14-ц 2/357/203/15 було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в періоди з 25.01.2002 року по 23.06.2006 року та з 18.10.2012 року по 14.07.2014 року, рішення суду набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 08.04.2015 року, що слідує з копій зазначених судових рішень.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю до його загибелі, а тому їй як дружині ОСОБА_2 має бути встановлений статус «Член сім`ї загиблого» та видано відповідне посвідчення.

При вирішенні цього спору суд враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Отже, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Позивач посилається на те, що вона належить до числа членів сім`ї загиблого як один з подружжя, який не одружився вдруге.

Але такі твердження позивача судом не приймаються до уваги.

Так, за положеннями ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Отже, дана стаття закріплює реєстраційну форму укладення шлюбу. Як випливає зі змісту частин 1 і 2 цієї статті, реєстрація шлюбу має правоутворююче значення, без реєстрації шлюбу не існує.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

При цьому приписами ст.74 СК України поширено на осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, положення СК, пов`язані з набуттям за час спільного проживання права на придбання майна, що регулюють аналогічні відносини між особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто, положення цієї статті стосуються тільки майнових прав та обов`язків фактичного подружжя.

Таким чином, для набуття статусу «Член сім`ї загиблого» має правове значення саме зареєстрований шлюб, оскільки однією з основних вимог для подружжя є той факт, щоб дружина чи чоловік загиблого військовослужбовця не одружилися вдруге.

Позивач в позовній заяві посилається на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі № 1-8/99 щодо офіційного тлумачення положень п.6 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин 4 і 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію», ч.6 ст.22 Закону України «Про пожежну безпеку», згідно якого до кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його /її/ дружина /чоловік/, їх діти і батьки. Членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства.

Але це рішення не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки Конституційний Суд України офіційно розтлумачив положення вказаних вище Законів щодо кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони, які враховуються при наданні пільг по оплаті житлово-комунальних послуг.

Цим рішенням не було визначено кола осіб, які належать до членів сім`ї загиблого військовослужбовця.

Як встановлено в судовому засіданні, обом дочкам загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_5 та Єлизаветі встановлено статус згідно п.1 ст.10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджено довідками управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 12.09.2014 року за № 91 та № 92.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМ України від 12.05.1994 року № 302 /зі змінами/, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Як було встановлено судом і вказано вище в постанові, позивач не належить до числа осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а тому вона не має права на одержання посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Отже, дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу «Член сім`ї загиблого» та видачі відповідного посвідчення є правомірними, вчиненими відповідно до норм діючого законодавства.

Керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , ст.ст. 21, 36 СК України, п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМ України від 12.05.1994 року № 302 /зі змінами/, ст.ст.2,17,18,70, 159-163, 185,186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко