Справа № 2а-694/09
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2012-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 р. Справа № 5167/10/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Онишкевича Т.В., Сапіги В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення грошової допомоги по догляду за дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому, із врахуванням утрчнення позовних вимог, просить визнати неправомірними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати їй щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Позивач просить поновити строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що являється матірю малолітньої дитини сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» їй як матері малолітньої дитини, що здійснює догляд за дитиною, повинна надаватися допомога в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом. Проте, зазначена грошова допомога виплачувалась їй відповідачем у неповному розмірі з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничного відділу

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. суддя Іванюк І.Д. ряд. ст. зв. № 10.3.3 суддя-доповідач ОСОБА_3 справа № 2а-694/09/1309 справа № 5167/10/9104.doс

соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення грошової допомоги по догляду за дитиною.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у 2007 році за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року позивач мала право відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» на отримання щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років відповідно до ст. 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які зменшували розмір оспорюваної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Однак враховуючи, що позивачем пропущено встановлений річний строк звернення до суду, тому в задоволенні позовних вимог за цей період слід відмовити, у звязку із закінченням строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції вказує на те, що у 2008 році допомога позивачу нараховувалась та виплачувавалась відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», яким визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в рахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., і дане положення Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 року не було визнано неконституційним.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2009 року та ухвалити нове рішенння, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно з ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» їй як матері малолітньої дитини, що здійснює догляд за дитиною, повинна надаватися допомога в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого законом. Проте, зазначена грошова допомога виплачувалась їй відповідачем у неповному розмірі з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які зменшували розмір оспорюваної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказує на те, що вона пропустила срок позовної давності, оскільки була в декретній відпустці та не мала доступу до видань Конституційного суду України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є працюючою, являється матірю малолітньої дитини сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження від 21.07.2006 року, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що згідно з вимогами ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» при визначенні розміру допомоги не визначив відповідно до якого прожиткового мінімуму визначається розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зважаючи на обумовлене, виходячи з положень ч.7 ст. 9 КАС України, потрібно застосовувати закон, що регулює подібні правовідносини, а саме ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року), Відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину, незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за липень-грудень 2007 року отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в таких розмірах: за липень 129,03 грн., серпень 132,64 грн., вересень 134,45 грн., жовтень 136,13 грн., листопад 140,05 грн., грудень 144,10 грн. та протягом 2008 року по 144,10 грн. щомісяця, що стверджується довідкою № 1172 від 09.04.2009 року, виданою Залізничним відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнані неконституційними положення ст. 56, п.7 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» в частині зупинення на 2007 рік дії ст.ст. 41,43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дане рішення Конституційного України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положення статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Згідно з вимогам ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2007 року 434 грн., з 1 квітня 2007 року 463 грн., з 1 жовтня 2007 року 470 грн. Отже, позивач мала право на виплату грошової допомоги по догляду за дитиною згідно з ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року (Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007).

Відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Оскільки Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 було опубліковане 12.07.2007 року, то позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права на виплату допомоги у липні 2007 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом лише 08.05.2009 року, а відповідач наполягав на застосуванні строків звернення до суду. В матеріалах справи відсутні будь-які доводи позивача, які б свідчили про поважність причини пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду, а тому не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо виплати допомоги по догляду за дитиною за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-6 затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 20908 року 526 грн., з 1 квітня 2008 року 538 грн., з 1 липня 2008 року 540 грн., а згідно пункту 23 цього Закону, підпункту 8 пункту 8 з розділу VІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року 50%, з 1 січня 2009 року 75%, з 1 січня 2010 року 100% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в рахунку на одну особу за попередні шість місяців.

З огляду на наведене, у 2008 році допомога нараховувалась та виплачувавалась відповідно до ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», яким визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сімї в рахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн., і дане положення Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 року не було визнано неконституційним.

Враховуючи, що Конституція України не встановлює пріоритету одних законів над іншими, зазначені норми Закону України «Про державний бюджет Україна на 2008 рік», які змінюють розмір допомоги, встановлений Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми», є чиними, тому правомірним є застосування відповідачем в 2008 році розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, встановленого законом про держбюджет на відповідний рік.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати їй недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2009 року у справі № 2а-694/09 за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про стягнення грошової допомоги по догляду за дитиною без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Т.В. Онишкевич

ОСОБА_4