Справа № 2а-13420/10/0470
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2011 р. 2а-13420/10/0470

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Потолова Г.В. , перевіривши матеріали позовної заяви Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2010 року Управління пенсійного фонду України в м.Нікополі звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених особам, що працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 станом на 27.09.2010 р. у розмірі 5508грн. 51коп.

Ухвалою суду від 30.10.2010р. позовну заяву було залишено без руху на підставі ч.1 ст.108 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.

Доказів отримання позивачем зазначених ухвал до суду не надходило.

Вимоги суду не виконані.

Позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: в порушення п.2 та п.3 ч.1 у позовній заяві не зазначено адреси електронної пошти, відповідно, позивача та відповідача, або посилання на їх відсутність, оскільки ці реквізити можуть бути потрібні суду для здійснення термінових викликів чи повідомлень, зясування причин неприбуття до суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобовязаний додати до позовної заяви доказ надіслання відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до них документів.

Так, надані до матеріалів адміністративного позову копії фіскального чеку №1601 від 25.10.2010 р. та реєстру відправленої кореспонденції УПФУ в м.Нікополі не можна вважати належним доказом відправки кореспонденції відповідачу у розумінні ст.ст.69-70, 106 КАС України, оскільки з їх змісту неможливо дійти висновку, що саме копія поданої до суду позовної заяви та додані до неї документи надіслані на адресу відповідача та, взагалі, які саме документи надіслані і кому.

Відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року за №270 реєстр відправлених листів є згрупованим поштовим відправленням внутрішніх реєстрованих поштових відправлень, кількість яких становить пять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником (п.2).

Тобто, надана до позовної заяви копія реєстру відправлених листів УПФУ в м.Нікополі від 25.10.2010р. з копією фіскального чеку є нічим іншим, як свідчення про здійснення відправки кореспонденції ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій». Проте, ніяк не підтверджує, що саме копія позовної заяви з доданими документами надіслана ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій». Крім того, зазначені копії реєстру відправлених листів та фіскального чеку засвідчені печаткою УПФУ в м.Нікополі, тобто, зацікавленої особи, а не відповідного відділення поштового звязку.

Отже, копія реєстру та фіскального чеку не може вважатись доказом у розумінні ст.ст.69-71, 106 КАС України.

Не надано доказів наявності повноважень особи, яка підписала адміністративний позов, що порушує приписи ч.4 ст.106 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Так, позивачем не надані докази реєстрації відповідача в УПФУ м.Нікополі. Отже, неможливо дійти висновку щодо виникнення підстав стягнення з відповідача сум. Та відсутні докази реєстрації відповідача саме за вказаною в адміністративному позові адресою, станом на час звернення до суду.

Також, ст.48 КАС України визначає, що здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Проте, всупереч зазначеним приписам, позивачем до адміністративного позову не надано доказів наявності у відповідача статусу юридичної особи та доказів його реєстрації саме за вказаною в адміністративному позові адресою станом на час звернення до суду.

Отже в порушення вищезазначеної норми позивачем не надано доказів наявності у відповідача статусу юридичної особи (адміністративна процесуальна правоздатність).

Такими доказами, в тому числі, можуть вважатись статутні та реєстраційні документи відповідача, довідка (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців тощо.

В порушення ч.2 ст. 106 КАС України позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не надано:

- Довідку з ЄДР підприємств та організацій України щодо Відповідача, станом на дату звернення до суду;

- докази реєстрації Відповідача в Управлінні ПФУ;

- список виплат по кожній особі ( відсоткове співвідношення, період, докази розрахунку);

- довідку про особливий характер праці по кожній особі;

- докази відправлення відповідачу всіх розрахунків;

- докази направлення та вручення відповідачу саме цих розрахунків (повідомлення про вручення, опис вкладення тощо);

- письмові пояснення - яким чином проходить взаємозачислення витрат, якщо особи, що працювали на підприємстві, обліковуються в інших районах;

- повний та обґрунтований розрахунок суми позовних вимог.

При цьому, з тексту позовної заяви та одданих до неї документів взагалі неможливо встановити момент виникнення заборгованості.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви з урахуванням ст.ст.106, 108, 122 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 106, 108, 122, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області до Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» про стягнення заборгованості залишити без руху.

Встановити позивачу строк до 31 березня 2011 р. для усунення недоліків,

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1