Справа № 366/1664/15-а
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 366/1664/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Н.П. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

17 серпня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Літвіної Н.М., Файдюка В.В., при секретарі Небраті Я.В.., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області на постанову Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити пенсію за віком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про:

- визнання дій управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області щодо призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік в сумі 1197,91 грн. з 29.12.2014 року неправомірними;

- зобов'язання відповідача призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2011-2013 роки з 29.12.2014 року.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року вимоги адміністративного позову було задоволено повністю.

Відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

29.12.2014 року на підставі особистої заяви позивачу була призначена пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після отримання пенсії, позивачка з'ясувала, що відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік ( у сумі 1197,91 грн.), а не показник за 2011-2013 роки (2700,98 грн.). Відповідач зазначив, що позивачка вже перебувала на обліку в УПФУ в Іванківському районі Київської області та отримувала пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому вважає процедуру «переведенням з одного виду пенсії на інший» і не розглядає її як «нове призначення».

ОСОБА_2 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим Київською ОДА 18.11.1993 року.

З 01.20.1993 року по 30.11.1995 року вона, перебуваючи на посадах техніка-інструктора відділу кадрів та бухгалтера ДМП «Ніво» та в період з 01.12.1995 року по 28.02.1997 року і з 10.03.1997 року по 15.02.2003 року, перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Ніво», працювала в м. Чорнобиль на території зони відчуження з особливо шкідливими умовами праці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року їй виповнилось 45 років, а тому вона 28.08.2008 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пільгової пенсії за віком. За її заявою їй була призначена така пенсія, але згодом, відмовлено у виплаті такої пенсії з тих підстав, що не знайшов підтвердження належними документами факт її роботи з 01.12.1995 року по 15.02.2003 року на території зони відчуження, що, на думку відповідача, виключало можливість зарахування цього періоду до пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

ОСОБА_2, оскаржуючи дії відповідача, у позові до суду просила визнати за нею право на отримання зазначеної пенсії, та зобов'язати відповідача призначити їй пільгову пенсію, як особі, що здійснювала трудову діяльність на території зони відчуження.

Постановою Іванківського районного суду від 22.04.2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03.11.2011 року, позов було задоволено. Однак, ухвалою вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року, зазначені постанова та ухвала скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

18.11.2014 року постановою Іванківського районного суду Київської області у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року постанова суду першої інстанції від 18.11.2014 року залишена без змін, відповідно набрала законної сили.

Оскільки саме призначення та виплата пенсії проводилась на підставі рішення суду, яке згодом було скасоване, виплата пенсії була припинена.

Таким чином, постановою, яка набрала законної сили і є остаточною у справі за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Іванківському районі Київської області (справа № 2-а-4-10-1012), встановлено, що ОСОБА_2 не доведено право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Відповідно призначення і виплата їй пенсії не ґрунтувались на законі.

На час припинення виплати позивачці пенсії ( в період розгляду її адміністративного позову судовими інстанціями України) позивачка досягла іншого пільгового пенсійного віку, який передбачений ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відноситься до осіб «які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років», відповідно її пенсійний зменшується на 6 років. Цією ж статтею визначено, що «Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону».

З огляду на зазначену норму, ОСОБА_2 29.12.2014 року звернулась до відповідача із заявою про призначення їй цього виду пенсії. Право на цей вид пенсії та строки її призначення не оспорюються сторонами .

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» «Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначає, що «особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором».

Відповідно до ч.3 ст. 45 цього ж Закону, «переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду».

В даному випадку не може іти мова про наявність у позивача права на два чи більше види пенсій: вона має безспірне право лише на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відсутність права на отримання пенсії за списком № 1 підтверджено рішенням суду.

Факт припинення виплати пенсії ОСОБА_2 згідно з розпорядження УПФУ в Іванківському районі Київської області № 137314 від 21.11.2014 року з 01.12.2014 року сторонами не оспорюється. Після набрання рішенням суду першої інстанції від 18.11.2014 року законної сили 03.03.2015 року (за результатами апеляційного розгляду) виплата цього виду пенсії не поновлювалась, оскільки було підтверджено відсутність права на це.

Відповідно з моменту скасування Вищим адміністративним судом України 12.06.2014 року постанови суду першої інстанції від 22.04.2010 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2011 року, підтверджено відсутність права позивачки на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Припинення її виплати також це підтверджує.

Тому, заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії, слід вважати заявою саме про призначення пенсії, а не про переведення з одного виду пенсії на інший, так як фактично такого переведення не відбулося. Водночас, саме відповідач, оскаржуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не визнавав за нею таке право. Таким чином, позивачка має право згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на розрахунок показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2011-2113 роки з 29.12.2014 року ( з моменту звернення за призначенням пенсії за віком, як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії із зменшенням пенсійного віку на 6 років).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя Н.М.Літвіна

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Старова Н.Е.

Файдюк В.В.