Справа № 804/8533/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 р. Справа № 804/8533/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
за участю представників:
позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
10 липня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДТЗ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 20-05.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3 091 074 грн., у т.ч. за основним платежем - 2 060 716 грн., та за штрафними санкціями - 1 030 358 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 20.05.2015 року, за яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 40 485 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 21.05.2015 року, за яким нараховано адміністративний штраф у розмірі 510 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з рішеннями податкового органу, вважає їх протиправними, та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, на думку позивача, прийнятті на підставі неправомірних та необґрунтованих висновків, викладених у акті від 20 квітня 2015 року № 262/04-66-22-01/37807713. Роблячи висновки в акті перевірки, відповідач керується лише наявними даними у внутрішніх базах податкової, окрім того, зовсім не бере до уваги, що ТОВ «ТД «ДТЗ» не отримувались запити, на які посилається податкова в акті.
Також, позивач зазначив, що перевірка ТОВ «ТД «ДТЗ» оформлена актом від 20.04.2015 року як документальна позапланова виїзна, проте, на думку позивача, фактично податковим органом здійснено документальну позапланову невиїзну перевірку, оскільки за місцем знаходження товариства відповідач не здійснив вихід. Окрім того, перевірка проведена без первинної документації, що не заперечується й самою податковою в акті.
Отже, позивач вважає, що податковим органом в акті перевірки наведено недостовірну інформацію, крім того, під час формування як висновків в акті перевірки від 20.04.2015 року так і податкового повідомлення-рішення проігноровано норми чинного законодавства, тому, на думку позивача, висновки, викладені в акті «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТД «ДТЗ» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення операцій з ТОВ «Техно-Укр-Імпорт» за вересень 2014 року» від 20 квітня 2015 року № 262/04-66-22- 01/37807713, є незаконними, необґрунтованими та такими, що мають характер субєктивних припущень, а отже й рішення прийняті податковим органом є протиправними та підлягають скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість, зазначив, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Копію наказу від 03.04.2015 року №48 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТД «ДТЗ» та направлення від 06.04.2015 року №000073 вручено ліквідатору ОСОБА_4.
Перевірка проведена з відома ліквідатора ТОВ "ТД"ДТЗ" ОСОБА_4.
Перевірка проводилась з 06.04.2015 року по 10.04.2015 року, за результатами складено акт від 20 квітня 2015 року № 262/04-66-22-01/37807713.
Перевіркою встановлено, що позивачем порушено вимоги п.198.1,п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України по операціях у вересні 2014 року з ТОВ «Техно-Укр-Імпорт», в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 2 060 716 грн. та завищено залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 40 485 грн.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає, що повноваження, компетенція контролюючих органів, обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України. Державні податкові інспекції є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування; рівність усіх платників перед законом; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку; фіскальна достатність; соціальна справедливість; економічність оподаткування; нейтральність оподаткування; стабільність; рівномірність та зручність сплати; єдиний підхід до встановлення податків та зборів. Зазначені принципи спрямовані на недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійсненням контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пунктом 4 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що наказ про проведення перевірки товариства від 03.04.2015 року № 48 був вручений ліквідатору ОСОБА_4 03.04.2015 року, направлення на перевірку від 06.04.2015 року № 000073 - 06.04.2015 року.
При цьому, в судовому засіданні представник позивача повідомив, що вищевказані документи не оскаржено.
Згідно п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом.
Пунктом 73.3 статті 73 ПКУ визначено, що органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби;
для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок;
виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної;
у разі проведення зустрічної звірки;
в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пп.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.
Суд не приймає посилання позивача щодо неотримання запитів, оскільки такі твердження частково спростовуються матеріалами справи, а саме наданою до матеріалів справи копією запиту від 06.04.2015 року з відміткою ліквідатора ОСОБА_4 про отримання вказаного запиту 06.04.2015 року.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що на час розгляду справи, направлення на проведення перевірки та/або наказ на проведення перевірки відповідачем не оскаржені ані в адміністративному, ані у судовому порядку, у той час, як положеннями Податкового кодексу України передбачене таке право платника податків у разі незгоди з винесенням вказаних документів.
Не приймаються судом до уваги й посилання представника позивача на те, що податковим органом здійснено документальну позапланову невиїзну перевірку, оскільки це не підтверджено матеріалами справи, з яких вбачається, що Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено саме документальну позапланову виїзну перевірку.
За період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року ТОВ "ТД"ДТЗ" подано до ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська:
В ході перевірки та проведеного аналізу податкових накладних податковим органом встановлено, що ТОВ "ТД "ДТЗ" в ЄРПН зареєстровані видані податкові накладні за період 01.09.2014р. по 30.09.2014р. (детальний аналіз наведено у додатку 1 до акту перевірки).
Предметом оскарження у даній адміністративній справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 20-05.2015 року, за яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3 091 074 грн., у т.ч. за основним платежем - 2 060 716 грн., та за штрафними санкціями - 1 030 358 грн.; № НОМЕР_2 від 20.05.2015 року, за яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 40 485 грн.; № НОМЕР_3 від 21.05.2015 року, за яким нараховано адміністративний штраф у розмірі 510 грн.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.
Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 201.1 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку
Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п.201.6 Податкового кодексу України).
Обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами. Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними). Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, саме такі підстави можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що, в свою чергу, може свідчити про реальність таких операцій.
Під час судового розгляду зясовано, та не спростовано представником позивача, що товариством на підтвердження реальності господарських операцій не надано податковому органу документів ні до, ні під час, ні після перевірки.
Крім того, в судовому засіданні 13.08.2015 року представник позивача повідомив про відсутність доказів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом.
Згідно з п.44.6. ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У ході судового розгляду справи позивачем не були надані відповідні докази на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем з контрагентом TOB «ТЕХНО-УКР-ІМПОРТ» за вересень 2014 року.
З урахуванням відмови у задоволенні позову, суд стягує з позивача решту суми судового збору у розмірі 4384,80 грн. (4872,00 грн. 487,20 грн.).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 18 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_5