Справа № 464/5595/13-а, 2а-464/186/13
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Справа № 876/10560/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Сеника Р.П., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання Гелецького П.В.

з участю осіб:

позивача по справі: представника ОСОБА_1

відповідача по справі: представника Матковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 звернулася з позовом в суд до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження №554 від 08.11.2012 року Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради «Про самочинне перепланування квартири АДРЕСА_1 з розширенням балкону».

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що демонтаж самочинного будівництва може бути проведений судом за позовом державного органу чи органу місцевого самоврядування і в тому випадку, якщо неможливо провести перебудову, а не на підставі розпорядження районної адміністрації як виконавчого органу Львівської міської ради.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року в справі №464/5595/13а адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року в справі №464/5595/13а та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що Сихівська районна адміністрації діяла у межах наданих їй повноважень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2012 року Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження №554 «Про самочинне перепланування квартири АДРЕСА_1 з розширенням балкону», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобов'язано основного наймача квартири АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 та наймача цієї квартири гр. ОСОБА_3. привести планування квартири та самочинно розширений балкон до попереднього стану. Перепланування квартири з розширенням балкону виконано без належним чином розробленої та погодженої проектної документації і погіршує об'ємно-просторове та архітектурне вирішення будинку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу змісту нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо наслідків самочинного будівництва, колегія суддів робить висновок про те, що адміністрація, як виконавчий орган місцевої ради не уповноважена вирішувати питання про зобов'язання особи здійснити перебудову самовільно реконструйованої квартири.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність»; від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування»; від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Крім того, компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону передбачено повноваження, аналогічне за змістом тому, що міститься в статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів звертає увагу, що конструкція наведених правових норм є відсильною, тобто для свого застосування вимагає наявності установленого порядку державного контролю.

Такий порядок установлено, зокрема, статтею 376 Цивільного кодексу України. Частиною сьомою цієї статті передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Таким чином, у разі виявлення істотного порушення будівельних норм орган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про зобов'язання здійснити перебудову.

Водночас, системний аналіз перелічених нормативних актів дає підстави стверджувати, що самостійне винесення рішення про зобов'язання вчинити демонтаж здійсненого будівництва лежить поза межами повноважень виконавчих органів місцевої ради.

Викладене дає підстави стверджувати, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, які встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічну позицію було висловлено і Вищим адміністративним судом України в рішенні від 21 липня 2015 року (№К/800/16921/15).

З огляду на наведене, апеляційні вимоги є не аргументованими, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року в справі №464/5595/13а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий І.О. Яворський

Судді Р.П. Сеник

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 18.08.2015 року