Справа № 809/2030/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р. № 809/2030/15

16 год. 40 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Політичної партії Опозиційний блок до Івано-Франківської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2015 року Політична партія Опозиційний блок звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 30.07.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що відповідачем на тридцять пятій сесії обласної ради шостого демократичного скликання 17.04.2015 року прийнято рішення "Про заборону легалізації та діяльності Комуністичної партії України, Партії регіонів, Політичної партії «Опозиційний блок» та Партії розвитку України на території області". На думку позивача, оскаржуване рішення суперечить нормам Конституції України, Закону України Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про політичні партії в Україні» та міжнародним принципам права. Одночасно представник позивача вказав, що приймаючи рішення, яке відноситься до компетенції судових органів, Івано-Франківська обласна рада вийшла за межі повноважень, наданих органу місцевого самоврядування, та порушила право громадян на свободу обєднання в політичні партії. Звернув увагу суду на те, що незаконність оскаржуваного рішення підтверджується також і письмовими поясненнями третьої особи. Просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача адміністративний позов не визнав з мотивів, зазначених у поданих запереченнях. Зокрема посилається на те, що згідно ч.1 ст.144 Конституції України, статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні обласна рада є органом місцевого самоврядування, який представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, області у межах повноважень, визначених Конституцією України та законами України, та мав право у формі рішень приймати нормативні та інші акти. Зазначив, що депутати обласної ради представляють інтереси мешканців Івано-Франківської області, а оскаржуване рішення є результатом волевиявлення з певних питань територіальної громади. Зокрема пояснив, що однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення був Закон України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" за N 317-VIII від 09.04.2015 року . Крім того представник відповідача вказав, що на його думку, дане рішення не носить нормативного характеру, оскільки не встановлює жодних правил та не змінює (скасовує) чинні правовідносини, а є виключно вираженням позиції обласної ОСОБА_3 з певного питання та містить не імперативні приписи, а тільки оціночні судження. З огляду на вищевказане, зазначив, що депутати обласної ради, як представники інтересів територіальної громади мають право висловлювати свою думку та судження, що гарантовано ст. 34 Конституції України. Крім того пояснив, що оскаржуване рішення оприлюднено у друкованому засобі масової інформації відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вважає, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. З огляду на це, позовні вимоги вважає необґрунтованими, у задоволені позову просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області подала до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника та письмові пояснення щодо позову. Зокрема зазначила, що регіональна організація Політичної партії «Опозиційний блок» в Івано-Франківській області зареєстрована 25.03.2015 року, про що видано відповідне свідоцтво за №195. Вказала, що у відповідності до розяснення Міністерства юстиції України від 25.05.2015 року за №4197-0-32-15-194 правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Крім того пояснила, що відповідно до ЗУ «Про політичні партії в Україні» у випадку порушення вимог щодо створення і діяльності політичних партій, остання може бути заборонена виключно в судовому порядку, а іншого порядку зняття з реєстрації структурних утворень політичної партії Законом не передбачено.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників сторін та взявши до уваги письмове пояснення третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2015 року Івано-Франківською обласною радою шостого демократичного скликання прийнято рішення за №1596-35/2015 від 17.04.2015 року "Про заборону легалізації та діяльності Комуністичної партії України, Партії регіонів, політичної партії «Опозиційний блок» та Партії розвитку України на території області", згідно якого вирішено:

1. Заборонити на території Івано-Франківської області діяльність Комуністичної партії України, Партії регіонів, політичної партії «Опозиційний блок» та Партії розвитку України як таких, що суперечать національним інтересам та порушують права і свободи громадян України.

2. Звернутися до Головного управління юстиції в області з вимогою зняти з реєстрації місцеві організації вищевказаних політичних партій в термін до наступної сесії обласної ради.

3. Заслухати на наступній сесії обласної ради питання про діяльність Головного управління юстиції в області.

4. Рішення опублікувати в газеті «Галичина» та оприлюднити в інших засобах масової інформації в області.

5. Контроль за виконанням рішення покласти на голову обласної ради ОСОБА_4 та постійну комісію обласної ради з питань депутатської діяльності, етики, регламенту, захисту прав людини, законності та правопорядку (ОСОБА_5)."

Відповідно до ст. 72 КАС України, дана обставина доказуванню не підлягає, як така що визнана сторонами в судовому засіданні і в суду не виникає сумніву щодо її достовірності та добровільності визнання.

За змістом вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу вказаних конституційних положень слідує, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владні управлінські функції і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а в іншому випадку прийняття таких рішень не може бути визнано правомірним.

За змістом вимог статей 140 та 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Повноваження обласної ради визначені статтею 143 Конституції України та статтею 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Органи місцевого самоврядування вправі самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, шляхом прийняття рішень, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Системний аналіз статті 4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, ратифікованої Верховною ОСОБА_3 України 15.07.1997 року, вказує на те, що органи місцевого самоврядування, в тому числі, обласні ради, мають право вирішувати будь-які питання, включені до їх повноважень і функцій конституцією або законами національного законодавства. Коло таких питань і компетенція встановлюється в межах, визначених відповідними законами.

Така правова позиція кореспондується з рішенням Конституційного Суду України №7 від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина 2 статті 5 Конституції). Основним Законом встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина 1 статті 140 Конституції). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою, зокрема, через обласні ради та їх виконавчі органи, в особі виконавчого апарату обласної ради, і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень слідує, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення містяться у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Обласна рада в межах повноважень, визначених законом, приймає нормативні та інші акти у формі рішень на пленарних засіданнях на основі колективного і вільного обговорення та голосування більшістю депутатів від загального складу ради; її рішення є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України та ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В главі 4 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачені повноваження обласних рад.

Виключний перелік питань, які вирішуються на пленарних засіданнях обласних рад, визначено ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Закон України Про місцеве самоврядування в Україні надає можливість обласним радам розглядати і вирішувати й інші питання, віднесені до їх відання Конституцією та законами України (ч.2 ст.43). Тобто, як вбачається з системного аналізу даного Закону у відповідача наявна можливість правомірного вирішення не будь-яких інших питань, а виключно тих, які законодавчо віднесені до повноважень відповідної ради.

Виходячи із викладеного, до повноважень Івано-Франківської обласної ради належить вирішення питань місцевого значення, тобто тих, що пов'язані, передусім, із з розвитком та життєдіяльністю Івано-Франківської області в цілому.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню "Про заборону легалізації та діяльності Комуністичної партії України, Партії регіонів, Політичної партії «Опозиційний блок» та Партії розвитку України на території області", суд вважає, що приймаючи пункти 1 та 2 даного рішення Івано-Франківською обласною радою вирішено питання, які не відносяться до відання органів місцевого самоврядування та не стосуються питань місцевого значення.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до ОСОБА_3 Європи» від 31 жовтня 1995 року № 398/95-ВР Україна приєдналася до ОСОБА_3 Європи і взяла на себе відповідні міжнародні зобов'язання.

Так, відповідно до п. 4 Резолюції Парламентської ОСОБА_6 Європи 1096 (1996) про заходи, спрямовані на ліквідацію спадку колишніх комуністичних тоталітарних режимів, демократична держава, заснована на верховенстві права повинна під час ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем, користуватися існуючими в державі процесуальними засобами. Вона не може застосовувати будь-які інші засоби, оскільки тоді вона не буде кращою за тоталітарний режим, який ліквідовується.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про політичні партії в Україні" політичні партії мають право вільно провадити свою діяльність в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно до Керівних принципів заборони та розпуску політичних партій, ухвалених ОСОБА_6 Європи та Європейською комісією за демократію через право (Венеціанською комісією) 11 грудня 1999 року, будь-які обмеження прав людини, які забезпечуються через діяльність політичних партій, повинні відповідати положенням Європейської конвенції про права людини і основоположні свободи та інших міжнародних договорів, як при звичайних так і при публічних надзвичайних умовах. Заборона або примусовий розпуск політичної партії може бути виправданим тільки у випадку, якщо партія сповідує насилля та повалення демократичного конституційного ладу, тим самим підриваючи права і свободи людини, гарантовані Конституцією. Політична партія, як ціле не може нести відповідальність за індивідуальну поведінку своїх членів, які не були санкціоновані партією в рамках її політичної/публічної діяльності. До заборони або розпуску політичної партії, як особливою міри, варто прибігати з особливою стриманістю. Перш ніж звернутися до компетентного судового органу з пропозицією заборонити або розпустити партію, державні органи повинні, приймаючи до увагу ситуацію в країні, здійснити оцінку, чи дійсно ця політична партія несе загрозу вільному і демократичному політичному ладу і правам окремих осіб та чи можна для попередження цієї загрози обмежитися менш радикальними заходами. Правові заходи, спрямовані на заборону чи передбачений законом примусовий розпуск політичних партій, повинні бути результатом судового рішення про неконституційність цих партій, мати надзвичайний характер та відповідати принципу пропорційності. Будь-який такий захід повинен ґрунтуватися на достатніх доказах того, що саме партія, а не тільки її окремі члени переслідують політичні цілі, використовуючи або готуючись до використання неконституційних заходів. Рішення про заборону або розпуск політичної партії повинно прийматися конституційним судом або іншим компетентним судовим органом під час процедури, яка передбачає всі гарантії відкритого і справедливого судового розгляду. Держави не можуть накладати обмеження, виходячи тільки зі свого внутрішнього законодавства і ігноруючи свої міжнародні зобов'язання. Це правило повинно застосовуватися як в звичайних так і в надзвичайних умовах. Такий підхід підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Аналогічні положення містяться і ЗУ «Про політичні партії в Україні». Так відповідно до ст.4 вищевказаного Закону органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам заборонено виокремлювати у своєму ставленні певні політичні партії чи надавати їм привілеї, а також сприяти політичним партіям, якщо інше не передбачено законом, у провадженні їх діяльності. Втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх місцевих осередків забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.3 ст.5 Закону діяльність політичної партії може бути заборонена лише за рішенням суду, що передбачено і статею 37 Конституції України.

Відповідно до ст. 11 цього Закону обласні, міські і районні організації або інші утворення підлягають реєстрації відповідними органами юстиції Міністерства юстиції України та набувають з цього моменту, якщо це передбачено статутом партії, статуту юридичної особи. В реєстрації може бути відмовлено лише у випадках, якщо документи надані для реєстрації не відповідають Конституції України, цьому та іншим законам.

Згідно п.1 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції в України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 23.06.2011 №1707/5, Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в областях підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. Головне територіальне управління юстиції Міністерства юстиції України в своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_6 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та іншими нормативно-правовими актами (п.2 Положення).

З огляду на вищевикладене, чинним законодавством України не встановлено права обласних рад забороняти діяльність політичних партій або їх структурних осередків чи надавати будь-які доручення або розпорядження щодо виконання відповідними органами таких заходів.

При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що оскаржене рішення не може бути скасоване, як таке, що не носить нормативного характеру, оскільки зазначений факт не звільняє обласну раду від встановленого конституційного обовязку дотримуватися при прийнятті даного рішення, яке згідно ч.1 ст.59 ЗУ "Про місцеве самоврядування" є правовим актом індивідуальної дії, вимог Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та діяти лише в межах своєї компетенції. Так виходячи з диспозитивних приписів ч.1 ст.19, ст.144 Конституції України на переконання суду незаконність оскаржуваного рішення є достатньою підставою для його скасування, навіть незважаючи на відсутність спричинення останнім шкідливих наслідків чи створення загрози їх настання.

Крім того доводи відповідача щодо процесуальної неможливості судового оскарження вищезгаданого рішення обласної ОСОБА_6 суд вважає необгрунтованими і такими, що суперечать ст.ст.55,144 Конституції України, ч.ч.1, 10 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування" й ст.ст.2, 6, 17 КАСУ .

Суд також відхиляє посилання предстваника відповідача на Закон України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", як підставу правомірності дій обласнлї ради, так як даний Закон набув чинності з 21.05.2015 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення.

Одночасно суд не погоджується з твердженням представника відповідача щодо правомірності оскарженого рішення, як такого, що прийняте відповідно до положень ст.34 Конституції України, так як на переконання суду реалізація наданого цією нормою прав на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, використання і поширення інформації повинна проводитись органом місцевого самоврядування з обов'язковим дотриманням приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України та інших вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак в порушення зазначеного процесуального припису Івано-Франківська обласна рада, як відповідач субєкт владних повноважень, не надала суду достатніх доказів законності рішення за №1596-35/2015 від 17.04.2015 року.

Суд також приймає до уваги беззаперечну наявність на території Івано-Франківської області прихильників Політичної партії «Опозиційний блок», що підтверджується даними протоколу Центральної виборчої комісії України про результати позачергових виборів народних депутатів України 26.10.2014 року у загальнодержавному виборчому окрузі, отриманими з офіційного веб-сайту Центральної виборчої комісії України: http://www.cvk.gov.ua/info/protokol_bmvo_ndu_ 26102014.pdf. Згідно з цими даними за Політичну партію «Опозиційний блок» на вищевказаних виборах віддали голоси 3 705 жителів Івано-Франківської області. Дану обставину суд визнає загальновідомою, відтак зазначений факт доказування не підлягає відповідно до ч.2 ст.72 КАС України.

Статтею 1 ЗУ «Про політичні партії в Україні » передбачено, що право громадян на свободу об'єднання у політичні партії для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів визначається і гарантується Конституцією України. Згідно ст.36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Політичні партії в Україні сприяють формуванню і вираженню політичної волі громадян, беруть участь у виборах. Членами політичних партій можуть бути лише громадяни України. Обмеження щодо членства у політичних партіях встановлюються виключно цією Конституцією і законами України. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій. Усі об'єднання громадян рівні перед законом.

Заборона дискримінації законом громадянських і політичних прав і необхідність гарантії законом всім особам рівний і ефективний захист проти дискримінації за будь-якою ознакою, як-от: раса, колір шкіри, стать, мова, релігія, політичні чи інші переконання, національне чи соціальне походження, майновий стан, народження чи інші обставини встановлена ст.26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, яка є частиною національного законодавства України.

Проте, оскаржуваним рішенням Івано-Франківська обласна рада обмежила гарантовані чинним законодавстом політичні права вищевказаних громадян, передбачені Конституцією України та Законом України "Про політичні партії", що у свою чергу протиправно обмежує діяльність Політичної партії "Опозиційний блок" на території Івано-Франківської області.

За таких обставин оскаржуване рішення порушуло права Політичної партії "Опозиційний блок", які підлягають відновленню шляхом скасування даного рішення у відповідній частині.

Суд враховує, що рішення Івано-Франківської обласної ради від 23.11.2014 року, в розумінні вимог статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні не є нормативно-правовим, нормативним або іншим (ненормативним) актом, а відтак, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківської обласної ради за №1596-35/2015 від 17.04.2015 року щодо заборони на території Івано-Франківської області діяльності та зняття з реєстрації Головним управлінням юстиції в Івано-Франківській області місцевих організацій політичної партії Опозиційний блок обґрунтованими, а позов в цій частині таким, що підлягає до задоволення.

Одночасно суд вважає, що у задоволенні позову в частині скасування рішення щодо заборони легалізації та діяльності Комуністичної партії України, Партії регіонів та Партії розвитку України на території області слід відмовити.

Нормою ч.1 ст.6 КАС України передбачено право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Однак на переконання суду рішення в частині, що стосується заборони діяльності на території області Комуністичної партії України, Партії регіонів та Партії розвитку України не можуть порушувати прав, свобод або інтересів позивача, як політичного утворення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Оскільки Політична партія «Опозиційний блок» чинним законодавством України вищевказаним правом не наділена, як вбачається з матеріалів справи вищезазначені політичні партії не уповноважували останнього на захист чи представництво їх прав та інтересів в суді та не є позивачами у справі, суд згідно приписів ч.2 ст. 11 КАСУ позбавлений можливості вирішення питання щодо законності та скасування оскаржуваного рішення в частині, дія якої не поширюється на діяльність Політичної партії «Опозиційний блок».

Не можуть бути задоволені і вимоги позивача в частині скасування п.п.3-5 рішення, так як дані пункти за висновком суду не створють жодних обмежень чи порушень прав та інтересів позивача.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині слід визнати необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають.

Згідно ч.3 ст. 94 КАСУ, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Таким чином пропорційно до задоволених вимог на користь Політичної партії «Опозиційний блок» слід стягнути з Державного бюджету України частину судового збору, сплаченого згідно квитанцій за № від 13.05.2015 року та за №641910008 від 19.06.2015 року, в розмірі 97,44 грн. (73,08 грн. + 121,80 грн. = 194,88 : 2 = 97,44 грн.).

На підставі ст.ст.19, 102,105, 143, 144, 146 Конституції України, Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, керуючись ч.3 ст.2, ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської обласної ради за №1596-35/2015 від 17.04.2015 року в частині заборони на території Івано-Франківської області діяльності та зняття з реєстрації Головним управлінням юстиції в Івано-Франківській області місцевих організацій політичної партії Опозиційний блок.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Політичної партії Опозиційний блок 97 (девяносто сім) грн. 44 коп. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 18.08.2015 року.