Справа № 804/7803/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2015 р.Справа №804/7803/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю представників: позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
21 липня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» надано до суду платіжне доручення №532 від 21 липня 2015 року про сплату судового збору у розмірі 487,20 грн., у звязку із чим 24 липня 2015 року відкрито провадження у справі.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відсутні підстави для сплати понадмірної орендної плати порівняно із розміром, встановленим договором оренди. З системного аналізу норм Податкового кодексу України та Земельного кодексу України позивач дійшов висновку, що ці кодекси не містять норм, які б зобовязували орендаря сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає розміру, визначеному в договорі оренди, і сплачувати її в більшому розмірі в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до внесення змін до самого договору оренди. Таким чином, можна зробити наступні висновки: підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України); розмір орендної плати у договорі мають право визначати лише сторони цього договору, а органи ДПС не наділені повноваженнями встановлювати розмір орендної плати в договорі; жодний нормативно-правовий акт України не зобовязує орендаря перераховувати орендну плату (сплачувати її в більшому розмірі) в разі законодавчої зміни граничного розміру цієї плати до того, як будуть внесені відповідні зміни до договору оренди.
Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що платник податків не забезпечив сплату мінімального розміру орендної плати за земельні ділянки, що складає 3% від нормативної оцінки земельної ділянки.
В судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
За результатами перевірки 06.01.2015 року складений акт №8/04-62-22-1/32228680, згідно висновків якого документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 та пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, рішення Дніпропетровської міської ради №216/8 від 02.02.2011 року, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Бабушкінського району, за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року на 159877,85 грн., за 2012 рік на 959276,06 грн., за 2013 рік на 959276,06 грн., за січень-жовтень 2014 року на 799396,70 грн.
Актом перевірки від 06.01.2015 року №8/04-62-22-1/32228680 встановлене наступне:
- у відповідності до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. При цьому, згідно із частиною 2 статті 206 Земельного кодексу України плата за землю справляється відповідно до закону, а з 1 січня 2011 року будь-які питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України, і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до кодексу та/або положення, встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства;
- згідно умов договору земельна ділянка передана в оренду по фактичному розміщенню торговельного та адміністративно-побутового комплексів, автостоянки та організації благоустрою. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови;
- договір укладений на підставі постанови господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2006 року, справа №А12/237-06, ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року, справа №А12/237-06. Цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність);
- згідно із пунктом 4.1 договору річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється в грошовій формі у розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцієнт 1,3;
- згідно даних державного земельного кадастру від 18.06.2010 року №5354 з урахуванням індексації, передбаченої статтею 289 Податкового кодексу України та листа ОСОБА_5 Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 17.09.2014 року №26/263 у 2011-2014 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки по бул. Зоряний, 1а, 1б площею 2,9228 га складає 56428171,98 грн.;
- згідно із пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України розмір земельного податку за земельну ділянку по бул. Зоряний, 1а, 1б площею 2,9228 га складає 564281,72 грн.;
- згідно із пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та рішення Дніпропетровської міської ради № 216/8 від 02.02.2011 року сума задекларованої орендної плати за землю на 2011 рік повинна складати 1692845,16 грн., за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року - 282140,86 грн.;
- сума нарахованої орендної плати за землю на 2011 рік згідно з поданою декларацією від 26.01.2011 року №1276 склала 733578,31 грн., за період з 01.11.2011 року по 31.12.2011 року - 122263,01 грн.;
Копія наказу ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 03.06.2015 року №848 та повідомлення від 03.06.2015 року №8 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ БІК «Дафі» предявлено 03.06.2015 року в.о. головного бухгалтера ТОВ БІК «Дафі» ОСОБА_6
Актом перевірки від 15.06.2015 року №2972/04-62-22-1/32228680 встановлене наступне:
- у відповідності до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. При цьому, згідно із частиною 2 статті 206 Земельного кодексу України плата за землю справляється відповідно до закону, а з 1 січня 2011 року будь-які питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України, і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до кодексу та/або положення, встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства;
- згідно умов договору земельна ділянка передана в оренду по фактичному розміщенню торговельного та адміністративно-побутового комплексів, автостоянки та організації благоустрою. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови;
- договір укладений на підставі постанови господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2006 року, справа №А12/237-06, ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року, справа №А12/237-06. Цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність);
- згідно із пунктом 4.1 договору річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється в грошовій формі у розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцієнт 1,3;
- згідно даних державного земельного кадастру від 18.06.2010 року №5354 з урахуванням індексації, передбаченої статтею 289 Податкового кодексу України та листа ОСОБА_5 Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 17.09.2014 року №26/263 у 2011-2014 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки по бул. Зоряний, 1а, 1б площею 2,9228 га складає 56428171,98 грн.;
- згідно із пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України розмір земельного податку за земельну ділянку по бул. Зоряний, 1а, 1б площею 2,9228 га складає 564281,72 грн.;
- згідно із пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та рішення Дніпропетровської міської ради № 216/8 від 02.02.2011 року сума задекларованої орендної плати за землю за листопад-грудень 2014 року повинна складати 159879,34 грн.;
Вирішуючи спір, суд виходить із наступного.
Порядок плати за землю унормований Розділом ХІІІ Податкового кодексу України.
Базовий податковий (звітний) рік для визначення плати за землю починається 1 січня і закінчується того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у звязку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленого порядку, передбаченому статтею 46 Податкового Кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.
При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативно-грошової оцінки землі.
Для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати (земельного податку) є договір оренди такої земельної ділянки.
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 285 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обовязок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу, в редакція на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року №21-274а14, від 21 квітня 2015 року №21-131а15.
Поряд з цим, надаючи оцінку додержанню контролюючим органом 1095 денного строку нарахування зобовязання зі сплати за землю та процедури нарахування сум податку, суд зазначає про наступне.
Так, відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Як зазначалось вище, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.
Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обовязку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня:
- що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації;
- та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом;
- а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобовязань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Вирішуючи питання застосування у спірних правовідносинах питання обліку періоду 1095 днів, суд зазначає, що вищенаведена норма прямо встановлює відлік такого періоду у разі подання декларації 1095 днем, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
А відлік такого 1095-денного періоду з дати граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, стосується саме випадків, коли спірне зобовязання нараховується таким органом, а не платником податків шляхом подання відповідної фінансової звітності.
Таким чином, у розглянутому спорі контролюючий орган помилково обліковує 1095-денний термін з граничного строку сплати грошових зобовязань.
Вказаний термін має обліковуватись у межах вказаного періоду з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Так, по зобовязанням за 2011 рік грошове зобовязання із орендної плати могло бути визначено контролюючим органом до 19.02.2014 року (середа), за 2012 рік до 19.02.2015 року (четвер), за 2013 рік до 19.02.2016 року (пятниця).
Таким чином, суд доходить висновку, що грошові зобовязання, нараховані податковим повідомленням-рішенням від 28.01.2015 року, мають бути винесені в межах 1095-денного строку, отже визначення грошових зобовязань за 2011 рік в цілому здійснено із порушенням 1095-денного строку, оскільки платник податків є вільним від вказаного платежу за розглянутих умов.
Поряд з цим, суд дійшов висновку про допущення порушення контролюючим органом порядку нарахування орендної плати.
Так, відповідно до статей 270, 271 Податкового кодексу України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Згідно із частиною 286.1 статі 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що нарахування сум орендної плати здійснено контролюючим органом на підставі:
1) Даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю від 18.06.2010 року №5354;
2) листа ОСОБА_5 Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 17.09.2014 року №26/263.
Проте вищевказані документи не є належними для нарахування сум орендної плати.
Вказані дані від 18.06.2010 року №5354, як зазначено у довідці, дійсні протягом 2010 року, отже, такі відомості не могли бути обєктивно підставою для нарахування орендної плати за 2011-2014 роки. Одержані такі відомості контролюючим органом 26.01.2011 року вх. №1288.
Проте, вказаний лист від 17.09.2014 року №26/263 не є належним документом, який визначає дані державного земельного кадастру, крім того, контролюючий орган, визначив орендну плату на періоди після складання такого листа за період з 18.09.2014 року по 31.10.2014 року, тобто взагалі без наявності будь-якої інформації.
Так, визначення державного земельного кадастру дано в статті 193 Земельного кодексу України. Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 вказаного Кодексу, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року №3613-VI (далі Закон №3613-VI), який статтею 20 закріпив статус відомостей Державного земельного кадастру визначив його відомості офіційними.
Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру, регламентований статтею 38 Закон №3613-VI, визначив, що відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
- витягів з Державного земельного кадастру про обєкт Державного земельного кадастру;
- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території) за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
- викопіювань з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.
Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги.
Отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обовязковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складення заповітів).
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку видається заявнику в день надходження заяви.
Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.
На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.
Витяг з Державного земельного кадастру підписується Державним кадастровим реєстратором та посвідчується його печаткою.
Згідно підпункту 14) пункту 24 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
З огляду на викладене, контролюючий орган помилково використав інформацію, надану у листі від 17.09.2014 року №26/263, оскільки Закон №3613-VI не передбачає отримання відомостей Державного земельного кадастру у формі листа. Крім того, вказаний лист не містить інформацію щодо коефіцієнтів індексації, яка є необхідною для визначення розміру орендної плати згідно статті 289 Податкового кодексу України, що унеможливлює належне нарахування контролюючим органом суми орендної плати.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з вищевикладених підстав, та присуджує позивачу сплачений судовий збір.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» за рахунок Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1