Справа № 825/2255/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м.Чернігів Справа № 825/2255/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Тищенко М.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про зобовязання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, -

В С Т А Н О В И В:

17.07.2015 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, яка знаходиться на території Халявинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області відповідно до поданої заяви від 21.05.2015 з графічними матеріалами доданими до неї.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що підстав для надання відмови щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою чинним законодавством не передбачається, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки, на його думку, є вільним від будь яких обмежень та жодним чином не накладається на іншу земельну ділянку, яка перебуває у приватній власності, що підтверджується графічними матеріалами, які були подані позивачем разом із заявою, отриманими із публічної кадастрової карти України. Обставини зазначені у листі не підтверджуються доказами, а тому дана відмова є протиправною.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові з наданням додаткових пояснень та заявив клопотання про витребування додаткових доказів, обґрунтовуючи тим, що не можливо будь яким чином ідентифікувати та визначити факт накладання визначеного позивачем бажаного місця розташування земельної ділянки отриманого із публічної кадастрової карти України, із земельною ділянкою, що передана у власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Прогрес», а також не можливо ідентифікувати, які саме 85,8га земель було передано до державної власності за рахунок яких позивач зможе реалізувати своє право, наголосивши, що Державний акт видано КСП «Прогрес» без зазначення коду ЄДРПОУ юридичної особи та адреси реєстрації юридичної особи, посилаючись на вимоги Господарського Кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, що унеможливлює ідентифікацію можливого власника земель. Також зазначив, що згідно наказу Держспоживстандарту від 26.12.2005 №375 Колективну форму власності, в результаті чого колективні сільськогосподарські підприємства були реорганізовані в інші організаційно-правові форми, в тому числі і КСП «Прогрес». Просив витребувати належним чином завірені копії документів із землеустрою. якими визначено саме ту частину земельної ділянки площею 85,8га, що перейшла до земель Державної власності та витребувати у Реєстраційної служби Чернігівського РУЮ Чернігівської області відомості щодо коду ЄДРПОУ та адреси реєстрації юридичної особи КСП «Прогрес», її перебування в процесі припинення, провадження у справі про банкрутство, санації та інформацію про правонаступників із зазначенням їх коду ЄДРПОУ, адреси реєстрації та керівника. Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки дослідження даних обставин виходить за межі позову та зачіпає право цивільне та інтереси третіх осіб.

Представник відповідача позов не визнав та в судовому засіданні надав заперечення та пояснення по справі, в яких просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, пояснивши, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області під час розгляду заяви позивача від 21.05.2015 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, яка знаходиться на території Халявинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та поданих до заяви графічних матеріалів встановило, що положення бажаного місця розташування земельної ділянки накладається на землі колишньої колективної власності КСП «Прогрес», які було розпайовано і передано у приватну власність членам зазначеного підприємства для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також пояснила, що державні акти на право власності, які діяли на момент розпаювання землі колишньої колективної власності КСП «Прогрес» не містили кадастрового номеру, тому вони не відображені на публічній кадастровій карті. Кадастрова карта України на даний час не відображає всі земельні ділянки, сформовані в України, крім того на ній відображені лише ділянки, яким присвоєно кадастровий номер, а значна частина земельних ділянок таких номерів не має (це особливо стосується земель приватної власності), також вона не містить на сьогоднішній момент інформації про право власності на всі сформовані земельні ділянки, тому вирішити питання за допомогою зазначеної карти не завжди є можливим. Враховуючи це, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як орган державної влади, не мало жодних підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі ст. 121 Земельного кодексу України, щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Халявинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та додав до неї графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки та копію паспортних даних і ідентифікаційного коду. Листом від 19.06.2015 № Ч-4496/0-64/22-15 позивачу було повідомлено про відсутність можливості надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки визначене позивачем бажане місце розташування земельної ділянки накладається на земельну ділянку, яку передано у власність громадянину України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельна частка(пай)).

Не погоджуючись з вищевказаною відповіддю, 22.06.2015 позивач звернувся до Держгеокадастру України з колективною скаргою про зобовязання надання дозволу відповідно до поданої раніше заяви, яка 26.06.2015 була отримана Держгеокадстром України. 08.07.2015 позивача було повідомлено (за вих. №Ч-840/1-1995/6-15) про процедуру надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у відповідності до чинного законодавства, та вказано на підставу, згідно якої може бути відмовлено у наданні такого дозволу. Також позивача поінформовано, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку, зазначивши, що на звернення позивача було надано відповідь.

Право на землю має конституційну основу, адже ст. 14 Основного Закону визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Безпосередньо Земельний кодекс України (далі ЗК України) сформулював загальні правила виникнення прав на землю, відповідно до якого громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI внесено ряд змін до земельного законодавства, в тому числі і до Земельного кодексу України. Відповідно до цих змін (ч. 4 ст. 122 ЗК України) з 01.01.2013 центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Земельне законодавство передбачає (ст.ст. 118; 123; 124 ЗК України), що зацікавлена особа в заяві про надання земельної ділянки вказує орієнтовну площу цієї земельної ділянки, ії цільове призначення та місцезнаходження.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначено строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, із системного аналізу норм законодавства, що регулюють спірні відносини, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не має права розпоряджатися землями приватної власності громадян.

На спростування посилань позивача щодо відсутності кадастрових номерів на бажаному місці розташування земельної ділянки, суд погоджується із поясненнями відповідача про те, що державні акти на право власності, які діяли на момент розпаювання землі колишньої колективної власності КСП «Прогрес» не містили кадастрового номеру, тому вони не відображені на публічній кадастровій карті. Кадастрова карта України на даний час не відображає всі земельні ділянки, сформовані в України, крім того на ній відображені лише ділянки, яким присвоєно кадастровий номер, а значна частина земельних ділянок таких номерів не має (це особливо стосується земель приватної власності), також вона не містить на сьогоднішній момент інформації про право власності на всі сформовані земельні ділянки, тому вирішити питання за допомогою зазначеної карти не завжди є можливим.

Дослідивши фактичні обставини справи, перевіривши підстави відмови відносно надання дозволу на розробку проекту землеустрою та повязану з цим позовну вимогу зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, яка знаходиться на території Халявинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, встановлено, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Земельним кодексом України, тому, розглянувши заяву позивача та виявивши, що земельна ділянка з приводу якої звертався позивач накладається на землі колишньої колективної власності КСП «Прогрес», які були розпайовані і передані у приватну власність членам зазначеного підприємства для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як орган державної влади не мав жодних підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також суд зазначає, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування. Отже, позовні вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара, яка знаходиться на території Халявинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області відповідно до поданої заяви від 21.05.2015 з графічними матеріалами доданими до неї, - не підлягають задоволенню, оскільки відносяться до дискреційних повноважень субєкта владних повноважень.

Враховуючи викладене та відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк