Справа № 813/1061/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року № 813/1061/15

о 12 год., 20 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, представник - Чижевський М.В.
про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення.

08.04.2015 року ухвалою суду на підставі ст. 55 КАС України проведено заміну відповідача правонаступником ДПІ у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами перевірки позивача відповідачем прийняте спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач не погоджується із висновками відповідача, які ґрунтуються на інформації про анулювання (прощення) заборгованості АТ «Укрсиббанк» (кредитором) за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, що анулювання заборгованості є тим самим додатковим благом згідно ПК України, що включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податків. На думку позивача анулювання боргу не є тотожним отриманому додатковому благу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду додаткові пояснення та письмові докази, просила суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що в ході проведення перевірки встановлено загальний розмір заборгованості позивача перед кредитором становить 87503,00 грн. Згідно умов договору заборгованість позичальника перед кредитором в сумі 87503,00 грн. вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику, а позичальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за основним договором в повному обсязі. Відповідно сума анульованого боргу у розмірі 87503,00 грн. підлягає оподаткуванню за період 2012 року, та сума нарахованого податку становить 13125,45 грн. Аргументи наведені в позовній заяві, не спростовують наявності порушення зафіксованого в акті перевірки та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові пояснення та письмові докази, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

28.11.2014 року відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 498/109/13-07/17-02/НОМЕР_1.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- вимог п. 164.1 ст. 164, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, в частині утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 13125,45 грн.

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік.

24.12.2014 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № /10/13-07/17-02/1088, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки № 498/109/13-07/17-02/НОМЕР_1 від 28.11.2014 року, встановлено порушення гл. 2 ст. 49 п. 49.18 п.п. 49.18.4, п. 164.1, п.п. 164.2.17 п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, п.п. 168.1.1 ст. 168 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, усього 16576,81 грн., в тому числі за основним платежем - 13125,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3451,36 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п.п. 14.1.47. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно п.п. 14.1.180. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно п.п. 49.18.4 .п. 49.18. ст. 49 цього ж Кодексу, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу;

Згідно п. 161.1 ст. 161 цього ж Кодексу, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 цього ж Кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації;

Згідно п.п. 164.2.19. п. 164.2. ст. 164 цього ж Кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати;

Згідно п. 167.1. ст. 167 цього ж Кодексу, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Згідно п.п. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 цього ж Кодексу, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Стаття 161 КАС України встановлює, що суд крім іншого повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Позивачем на підтвердження обґрунтування позовних вимог надано суду копії наступних доказів:

- Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) згідно якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в сумі 22154,00 долари США, та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором;

- листа Начальника Львівського ЦУКЗ ЗРД АТ «УкрСиббанк» №137-10/3382 від 16.08.2011 року проте, що позичальник ОСОБА_1, виконала свої зобов'язання перед АТ «УкрСиббанк», що виникли згідно Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 04.02.2008 року.

- квитанції № 3 від 12.08.2011 року, згідно якої платник ОСОБА_1 сплатила 14484,98 грн. за погашення кредиторської заборгованості згідно кредитного Договору № 441.

- листа АТ «УкрСиббанк» №15-1/21602 від 27.05.2015 року в якому зазначено, що грошові зобов'язання за кредитним договором виконані Позичальником в повному обсязі на умовах програми, спрямованої на погашення простроченої заборгованості Позичальників Банку на індивідуальних умовах, зокрема на умовах часткового списання боргу;

- Рішення Шевченківського районного суду м. Львова № 2-339/11 від 18.05.2011 року згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 165461,74 грн.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача, оскільки:

Згідно повідомлення про анулювання боргу від 12.08.2011 року АТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України повідомлено позивача, як платника податку про анулювання його кредитної заборгованості, що станом на 12.08.2011 року становить 9656,65 дол. США та складає 76973,16 грн., а також заборгованість за відшкодування понесених АТ «УкрСиббанк» судових витрат сумі 1774,62 грн., та штрафні санкції в сумі 8755,57 грн. Також, банк повідомив позивача про те, що згідно п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України анульовано сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, та про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Обґрунтування позивача про те що в неї відсутні підстави для включення зазначеної суми до складу отриманого доходу так і подання податкової декларації є безпідставними, оскільки вказане повідомлення про анулювання боргу в якому зазначено про необхідність самостійно платити податок з доходу та відобразити його у річні податковій декларації позивач отримала 12.08.2011 року, що підтверджується її особистим підписом. Вказане повідомлення і є підставою для включення зазначеної суми до складу отриманого доходу.

Також, судом не враховуються обґрунтування позивача про те що відповідач помилково посилається на положення п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України за не оподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, оскільки згідно наданої інформації АТ «УкрСиббанк» листом від 21.11.2013 року № 10-23/34607 з питань взаємовідносин банку фізичними особами, підтверджено достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, а саме доходи позивача нараховані у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням позивачу відповідного повідомлення про таке анулювання (прощення) боргу та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1 ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано. Згідно вимог п.п. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації

Судом не враховуються вищевказані докази надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, оскільки у своєму листі АТ «Укрсиббанк зазначив, що Банком виконано всі функції податкового агента відповідно до вимог податкового законодавства, а саме, повідомлено позивача шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення про прощення (анулювання ) боргу. Тому згідно вимог п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно податкового розрахунку форми 1ДФ, сума боргу у розмірі 87503,35 грн. була прощена (анульована) позивачу у 2011 році, що свідчить про отримання нею доходу (додаткового блага). Враховуючи норми п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкова декларація повинна бути подана до 1 травня 2012 року, що теж не було зроблено позивачем.

Таким чином, сума анульованого боргу у розмірі 87503,00 грн. підлягає оподаткуванню за період 2012 року, та сума нарахованого податку становить 13125,45 грн., оскільки доходом є збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (Мінфін, Наказ «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»» від 07.02.2013 N 73). Факт зменшення зобов'язань позивача перед банком шляхом анулювання боргу, жодними докази по справі не спростовано.

З цих же підстав, судом враховуються обґрунтування відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства зазначеного у висновках акту перевірки позивача та правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки матеріалами справи підтверджується порушення позивачем гл. 2 ст. 49 п. 49.18 п.п. 49.18.4, п. 164.1, п.п. 164.2.17 п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164, ст. 167, п.п. 168.1.1 ст. 168 ПК України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення № /10/13-07/17-02/1088 від 24.12.2014 року, задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету України 1639,00 грн. судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 17.08.2015 року.

Суддя Гавдик З.В.