Справа № 810/1954/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2015-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2015 року 810/1954/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування:

податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року у розмірі 509715,00 грн.;

податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 417863,00 грн., у тому числі: 361330,00 грн. - за основним платежем; 56533,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на 4404,00 грн., з яких: 3830,00 грн. - за основним платежем; 574,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимоги від 10.10.2014 № 15, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає від позивача сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10432,00 грн.;

рішення від 04.12.2014 № 32, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5216,00 грн. за донарахування податковим органом зобов'язань зі сплати єдиного внеску.

В основу вказаних рішень податковим органом покладено висновки про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість, витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, податку на доходи фізичних осіб та зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Висновки податкового органу про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, ґрунтуються на твердженні про безтоварність (фіктивність) господарських операцій, що здійснювались між позивачем та низкою його контрагентів. Податковий орган стверджував, що в дійсності господарські операції не відбувалися, товари (роботи, послуги) не поставлялись (не надавались), а договори та інші фінансово-господарські документи складені учасниками господарських операцій з метою неправомірного отримання податкової вигоди. Крім того, позивач сформував податковий кредит на підставі податкових накладних, які були виписані деякими контрагентами, але одержані суми ПДВ не були відображені ними у складі своїх податкових зобов'язань. На думку податкового органу, за таких обставин формування податкового кредиту є неправомірним.

Висновки про заниження податку на доходи фізичних осіб та зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ґрунтуються на твердженні про невиконання позивачем функцій податкового агента у зв'язку з безоплатним наданням працівникам підприємства додаткового блага - проїзних квитків на громадському транспорті, придбаних за рахунок підприємства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив грошові зобов'язання зі сплати вказаних податків (зборів), а висновки податкового органу є безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер - товари (послуги) контрагентами поставлялись (надавались) у повному обсязі й оплачувались позивачем, що підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Щодо формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних контрагентами, які не відобразили одержані суми ПДВ у складі своїх податкових зобов'язань, позивач зазначив, що не може нести відповідальність за правопорушення, вчинені іншими платниками податків.

Щодо тверджень про невиконання функцій податкового агента у зв'язку з безоплатним наданням працівникам підприємства додаткових благ у вигляді придбання проїзних квитків для проїзду у громадському транспорті позивач пояснив, що здійснював таке надання виключно для виконання працівниками трудових функцій. Порядок використання проїзних квитків, коло працівників, яким вони видавались, визначені наказом керівника підприємства. Проїзні квитки обліковувались на підприємстві, після завершення строку їх дії повертались працівниками до бухгалтерії і списувались.

Таким чином, позивач просив суд визнати протиправними і скасувати оспорювані рішення. Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення є правомірними просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" є юридичною особою, що зареєстрована 13.09.2006 (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 0003517.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У жовтні 2014 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 (акт перевірки від 10.10.2014 № 515/10-13-22-01-121/32878863).

За результатами перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14; пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 385024 грн., у тому числі по періодам: за І квартал 2011 року - на суму 23694,00 грн.; за ІІ квартал 2011 року - на суму 33352,00 грн.; за ІІІ квартал 2011 року - на суму 34049,00 грн.; за IV квартал 2011 року - на суму 67798,00 грн.; за І квартал 2012 року - на суму 56829,00 грн.; за ІІ квартал 2012 року - на суму 82065,00 грн.; за ІІІ квартал 2012 року - на суму 21985,00 грн.; за IV квартал 2012 року - на суму 39953,00 грн.; за 2013 рік - на суму 25299,00 грн.

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2 пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення залишку від'ємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (ряд. 24 декларації), на суму 535137,00 грн., у тому числі по періодах: за травень 2011 року - на суму 25422,00 грн.; за грудень 2013 року - на суму 509715,00 грн.

частини 1 пункту 1 статті 7, пунктів 1, 2 та 5 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що призвело до заниження зобов'язань зі сплати єдиного внеску на суму 10431,56 грн.

Висновки податкового органу пов'язуються з оцінкою господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що здійснювались між позивачем та постачальниками товарів (робіт, послуг) ТОВ "Аміго Груп", ПП "Всесвіт Ко", ПП "Виробничо-комерційна фірма "Отава" та ТОВ "Трейдкепітал-Груп".

Щодо операцій позивача з ТОВ "Аміго Груп", ПП "Всесвіт Ко" податковий орган дійшов висновку про їх фіктивність, а щодо операцій з ПП "Виробничо-комерційна фірма "Отава" та ТОВ "Трейдкепітал-Груп" податковий орган дійшов висновку про неправомірне формування податкового кредиту на підставі виписаних цими платниками податків податкових накладних, оскільки вони не відобразили одержані від позивача суми ПДВ у складі своїх податкових зобов'язань.

Щодо заниження податку на доходи фізичних осіб, зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску висновки посадових осіб контролюючого органу ґрунтуються на твердженні про невиконання позивачем функцій податкового агента у зв'язку з безоплатним наданням працівникам підприємства додаткового блага - проїзних квитків для проїзду на громадському транспорті, придбаних за рахунок підприємства, а також ненарахування єдиного соціального внеску.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Міндоходів у Київській області прийняті рішення, а саме:

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року у розмірі 509715,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на 4404,00 грн., з яких: 3830,00 грн. - за основним платежем; 574,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено грошовк зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 417863,00 грн., у тому числі: 361330,00 грн. - за основним платежем; 56533,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимога від 10.10.2014 № 15, згідно з якою орган доходів і зборів вимагає від позивача сплати боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10432,00 грн.;

рішення від 04.12.2014 № 32, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5216,00 грн.

Не погоджуючись з рішеннями, прийнятими відповідачем, позивач оскаржив їх до суду.

З метою всебічного і повного з'ясування обставин справи суд витребував від позивача первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують факти поставки товару та оплати його вартості, у тому числі сплати сум податку на додану вартість у складі ціни товару. Крім того, суд зобов'язав позивача надати суду витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що містять дані про контрагентів позивача.

Суд на підставі зібраних по справі доказів встановив наступне.

1. У січні 2012 року між ТОВ "ТД "Ніжин" (покупець) і ТОВ "Аміго Груп" (продавець) було укладено договір від 11.01.2012 № 110112, згідно з яким продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити на умовах цього договору товар (піддони (евро) дерев'яні розміром 1200х800х138 мм). Умовами договору передбачено, що кількість та ціна товару вказувалась у рахунках-фактурах, доставка товару повинна була здійснюватись покупцем.

У період з вересня 2012 року по вересень 2013 року на виконання вказаного договору ТОВ "Аміго Груп" здійснило поставку 16 партій товару на загальну суму 237180,00 грн., у тому числі ПДВ - 39530,00 грн.

Транспортування товару здійснювалось транспортом позивача, на підтвердження факту перевезення товару позивач представив копії відповідних товарно-транспортних накладних.

На підтвердження факту поставки товару позивач представив суду: копії шістнадцяти видаткових накладних на загальну суму 237180,00 грн., у тому числі ПДВ - 39530,00 грн.; копії товарно-транспортних накладних, що містять відомості про автопідприємство, автомобіль, його державний номер, прізвище водія, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, назву і кількість товару (продукції) та його вагу, відомості про товаросупровідні документи тощо; копії актів фітосанітарного контролю підкарантинних матеріалів, а також відбору зразків для фітосанітарної експертизи; актів проведення термічного знезараження дерев'яного пакувального матеріалу.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на банківський рахунок ТОВ "Аміго Груп" кошти в загальній сумі 237180,00 грн., у тому числі ПДВ - 39530,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та виписками по банківському рахунку позивача.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Аміго Груп" 16 податкових накладних на загальну суму 237180,00 грн., у тому числі ПДВ - 39530,00 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за відповідні податкові (звітні) періоди з вересня 2012 року по вересень 2013 року, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах отриманих податкових накладних, а витрати на оплату придбаного товару у сумі 197650,00 грн. (вартість товару без ПДВ) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 та 2013 роки.

Позивач також надав суду документи, що підтверджують подальше використання товару, придбаного у ТОВ «Аміго Груп», для експорту своєї продукції, а саме: копії контрактів з нерезидентами на поставку плодоовочевої продукції, що виготовляється позивачем, у ціну якої включено вартість упаковки, маркування і тари (європіддони); копії інвойсів; копії міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), що містять інформацію про товар (плодоовочеву консервацію на дерев'яних палетах), сертифікатів походження товару тощо.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аміго Груп" зареєстроване як юридична особа 24.11.2009 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0014755); основний вид діяльності - виробництво дерев'яної тари; в процесі припинення не перебуває.

2. Щодо взаємовідносин між позивачем і Приватним підприємством "Всесвіт і Ко" суд встановив наступне.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, ПП "Вскесвіт і Ко" є логістичним комплексом, через який позивач здійснював поставку плодоовочевої продукції, що ним виготовлялась, у роздрібні торгівельні мережі на підставі замовлень торгівельних підприємств. Крім того, ПП "Всесвіт і Ко" надавало маркетингові послуги, адже володіло інформацією, що стосується ринку реалізації продуктів харчування через торгівельні мережі, обсягу, асортименту замовлень продуктів харчування, у тому числі й продукції, яку виготовляє позивач.

2.1. Так, у січні 2011 та січні 2012 років між ТОВ "ТД "Ніжин" (замовник) та Приватним підприємством "Всесвіт Ко" (виконавець) послідовно з інтервалом в один рік були укладені два однакових за змістом договори про надання маркетингових послуг від 04.01.2011 № 4/01/201 та від 01.01.2012 № 01.01.12М, згідно з якими виконавець зобов'язувався за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку (один рік) надавати маркетингові послуги (перелічені у додатках до договору), а замовник зобов'язувався оплатити такі послуги. Згідно з умовами договору послуги надавались виконавцем на підставі наданих замовником завдань.

На підставі вказаних договорів виконавець надавав позивачу маркетингові послуги у вигляді: підготовки щомісячних аналітичних звітів, що містили аналіз асортименту реалізованої продукції ТМ Ніжин по основним мережам магазинів лінійного роздробу; аналізу цін в розрізі асортименту ТМ Ніжин по основним мережам магазинів та лінійного роздробу; порівняння цін основних контрагентів з цінами ТМ Ніжин; звітів з продажу в торгові точки лінійного продажу по датам відвантаження; звітів про проведення маркетингових досліджень на предмет доцільності та ефективності проведення рекламних кампаній у певних торгових мережах; розробки планів маркетингових заходів на наступний місяць тощо.

Упродовж 2011 та 2012 років на виконання вказаних договорів ПП "Всесвіт і Ко" надало позивачу маркетингові послуги на загальну суму 1134731,66 грн., у тому числі ПДВ - 189121,94 грн., з яких: за договором від 04.01.2011 № 4/01/201 - на суму 443198,04 грн., у тому числі ПДВ - 73866,34 грн.; за договором від 01.01.2012 № 01.01.12 - на суму 691533,62 грн., у тому числі ПДВ 115255,60 грн.

На підтвердження фактів надання маркетингових послуг позивач представив суду щомісячні завдання виконавцю на проведення маркетингових досліджень, щомісячні звіти виконавця про надані маркетингові послуги, які включають економічні звіти щодо цін, обсягів продажу, таблиці з даними, графіки, діаграми, опис рекламних акцій, зразки рекламної продукції для різних торгівельних мереж тощо, 17 актів приймання-здачі робіт (надання послуг) на загальну суму 1134731,66 грн., у тому числі ПДВ - 189121,90 грн.

В оплату за маркетингові послуги позивач перерахував на банківський рахунок ПП "Всесвіт і Ко" кошти в загальній сумі 1134731,66 грн., у тому числі ПДВ - 189121,94 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та виписками по банківському рахунку позивача.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ПП "Всесвіт і Ко" 17 податкових накладних на загальну суму 1134731,66 грн., у тому числі ПДВ - 189121,94 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за відповідні податкові (звітні) періоди з травня 2011 року по листопад 2012 року, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах отриманих податкових накладних, а витрати на оплату маркетингових послуг у сумі 945609,72 грн. (вартість послуг без ПДВ) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 та 2012 роки.

2.2. Крім того, у червні 2010 року між ТОВ "ТД "Ніжин" (замовник) та ПП "Всесвіт Ко" (виконавець) був укладений договір від 01.06.2010 № 0106 на організацію перевезень та відповідального зберігання товарів (логістичні послуги), що наведені у специфікаціях (продукція харчування, що виготовляється під ТМ Ніжин (ікра кабачкова, томатна паста, соуси, помідори та огірки мариновані тощо).

Умовами договору передбачено, що виконавець забезпечує зберігання товару (продуктів харчування) на складах, що розташовані у місті Києві по вул. Пухівській, 1а та у місті Дніпропетровську по вул. Героїв Сталінграду, 151. Виконавець також надає послуги по доставці переданого позивачем на зберігання товару за адресою клієнтів позивача (вантажоодержувачів) згідно з графіком поставок, наданим позивачем. Позивач згідно з умовами договору оплачує послуги виконавця, а також має забезпечувати наявність на складі двотижневого запасу товарів.

Додатком № 1 до договору передбачено, що вартість послуг по зберіганню товару становить 100,00 грн. (з ПДВ) за одне палетомісце у місяць, вартість переміщення цілих палет між складами зберігання (Київ, Дніпропетровськ) - 120,00 грн. (з ПДВ), а вартість послуг з доставки товару вантажоодержувачам - 7,18 % від вартості доставленого вантажу, виходячи з цін, наведених у видаткових накладних.

Додатком № 3 до договору передбачено, що для цілей забезпечення товарообігу позивач (замовник) мав надавати виконавцю заявку на відвантаження (видаткову накладну), що включає дату вивезення товару зі складу виконавця, назву вантажоодержувача, адресу доставки, обсяг замовлення у палетах та вартість у гривнях. Крім того, позивач мав надавати виконавцю товаросупровідні документи: товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, сертифікати якості, санітарно-гігієнічні висновки, сертифікати (посвідчення) якості.

Так, у період з квітня 2011 по листопад 2012 років на виконання договору від 01.06.2010 № 0106 ПП "Всесвіт і Ко" надало позивачу послуги з організації перевезень та зберігання товару (логістичні послуги) на суму 640852,78 грн., у т.ч. ПДВ - 106808,80 грн.

На підтвердження факту надання послуг за вказаним договором позивач представив суду копії графіків поставок, що містять інформацію про вантажоодержувачів, адреси місць поставок, складів відвантаження (Київ, Дніпропетровськ), періодичність поставок, визначений для поставки день тижня тощо, узгоджені між позивачем і ПП "Всесвіт і Ко", 22 акти надання логістичних послуг, складених і затверджених уповноваженими представниками позивача і виконавця, а також копіями транспортних накладних на доставку товару вантажоодержувачам.

Суд також встановив, що даний договір та інші документи під час перевірки посадові особи ДПІ у Києво-Святошинському районі не досліджували, в акті перевірки про нього немає жодної згадки, але акти, якими оформлювалось надання логістичних послуг, та податкові накладні були включені посадовими особами контролюючого органу до загального обсягу господарських операцій за наведеними вище договорами про надання маркетингових послуг і включені до розрахунку податкових зобов'язань, визначених на підставі оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

В оплату за логістичні послуги на підставі вказаного договору позивач перерахував на банківський рахунок ПП "Всесвіт і Ко" кошти в загальній сумі 640852,78 грн., у тому числі ПДВ - 106808,80 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та виписками по банківському рахунку позивача.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ПП "Всесвіт і Ко" 22 податкових накладних на загальну суму 640852,78 грн., у тому числі ПДВ - 106808,80 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за відповідні податкові (звітні) періоди з квітня 2011 року по листопад 2012 року, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах отриманих податкових накладних, а витрати на оплату логістичних послуг у сумі 534043,98 грн. (вартість послуг без ПДВ) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 та 2012 роки.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців встановив наступне.

Приватне підприємство "Всесвіт і Ко" є юридичною особою, що була зареєстрована 08.06.2006 (запис про державну реєстрацію в ЄДР в № 0009915); видами діяльності за КВЕД є, зокрема, такі: неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; неспеціалізована оптова торгівля; вантажний автомобільний транспорт; видання книг; 16.02.2015 ПП "Всесвіт і Ко" припинено на підставі постанови господарського суду Запорізької області від 29.01.20105 по справі № 908/756/14 про визнанням банкрутом.

3. Щодо взаємовідносин між позивачем і Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Отава" суд встановив наступне.

У вересні 2011 року між ТОВ "ТД "Ніжин" (покупець) та Приватним підприємством "Виробничо-комерційна фірма "Отава" (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 15.09.2011 № 3-09, згідно з яким продавець зобов'язувався передати у власність покупця товар (плоди томатів), а покупець зобов'язувався прийняти його та оплатити. Сума договору - 850000,00 грн., у тому числі ПДВ - 141666,67 грн.

Відповідно до умов договору поставку товару здійснювалась на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010 до узгодженого сторонами приймального бункеру (пункту) позивача, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. В. Карло, 1.

Умови поставки DDP "Delivered Duty Paid" ("Поставка з оплатою мита", вказується назва місця призначення) означають, що продавець надасть товар, який пройшов експортну та імпортну митну очистку, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув, у розпорядження покупця в зазначеному місці призначення. Продавець зобов'язаний нести усі витрати та ризики, що пов'язані з транспортуванням товару…

Загалом у жовтні 2011 року на виконання вказаного договору ПП "ВКФ "Отава" здійснило на користь позивача поставку 9 партій товару на загальну суму 124789,46 грн., у тому числі ПДВ - 20789,24 грн.

На підтвердження факту одержання товару від ПП "ВКФ "Отава" позивач представив суду копії 9 видаткових накладних на загальну суму 124789,46 грн., у тому числі ПДВ - 20789,24 грн.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, придбаний у ПП "ВКФ "Отава" товар (плоди томатів) доставлявся безпосередньо на склад Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський консервний завод", розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. В. Карло, 1, в якості давальницької сировини для виробництва томатної пасти.

На підтвердження вказаних обставин позивач представив суду копії договорів на переробку давальницької сировини, укладених між ТОВ "Торговий дім "Ніжин" та ТОВ "Ніжинський консервний завод", актів про передачу томатів на відповідальне зберігання, виробничих звітів та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на рахунок ПП "ВКФ "Отава" кошти в загальній сумі 115000,00 грн., у тому числі ПДВ - 19166,67 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень. Позивач має кредиторську заборгованість перед ПП "ВКФ "Отава" у сумі 9789,46 грн.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ПП "Виробничо-комерційна фірма "Отава" 9 податкових накладних на загальну суму 124789,46 грн., у тому числі ПДВ - 20789,24 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року, відобразив у податковій декларації з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних за цей податковий (звітний) період, а витрати на оплату товару у сумі 103991,22 грн. (вартість послуг без ПДВ) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців встановив наступне.

Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма "Отава" є юридичною особою, що зареєстрована 26.10.2006 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0007112), розташована у Херсонській області; заявленими видами діяльності за КВЕД є: вирощування зернових культур; овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників; у процесі припинення не перебуває.

4. Щодо взаємовідносин між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдкепітал - Груп" суд встановив наступне.

У серпні 2011 та серпні 2012 року між ТОВ "ТД "Ніжин" (покупець) та ТОВ "Трейдкепітал - Груп" (продавець) укладено з інтервалом в один рік два тотожних за змістом договори купівлі-продажу від 03.08.2011 № 3-08 та від 17.08.2012 № 17/08, згідно з якими продавець зобов'язувався передати у власність покупця товар (плоди томатів), а покупець зобов'язувався його прийняти та оплатити.

Сума договору від 03.08.2011 № 3-08 становить 1350000,00 грн., у тому числі ПДВ - 270000,00 грн. за 1500 тонн плодів томатів (по 180,00 грн. за тонну), а сума договору від 17.08.2012 № 17/08 визначалась по факту поставки, виходячи з ціни товару: 850,00 грн. (з ПДВ) за 1 тонну томатів стандартних; 638,00 грн. (з ПДВ) - за 1 тонну томатів нестандартних.

Відповідно до умов договорів поставка товару здійснювалась на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010 до узгодженого сторонами приймального бункеру (пункту) позивача, розташованого за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. В. Карло, 1.

Як вже зазначалось, умови поставки DDP "Delivered Duty Paid" ("Поставка з оплатою мита", вказується назва місця призначення) означають, що продавець надасть товар, який пройшов експортну та імпортну митну очистку, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув, у розпорядження покупця в зазначеному місці призначення. Продавець зобов'язаний нести усі витра ти та ризики, що пов'язані з транспортуванням товару…

Загалом у серпні 2011 року та вересні 2012 року ТОВ "Трейдкепітал - Груп" здійснило поставку на користь позивача 5 партій товару за договором від 03.08.2011 № 3-08 на загальну суму 659274,09 грн., у тому числі ПДВ - 109879,02 грн., та 7 партій товару за договором від 17.08.2012 № на загальну суму 300258,92 грн., у тому числі ПДВ - 50043,16 грн., що разом становить - 959533,01 грн., в тому числі ПДВ - 159922,17 грн.

На підтвердження факту одержання товару від ТОВ "Трейдкепітал - Груп" позивач представив суду копії видаткових накладних на загальну суму 959 533,01 грн., у тому числі ПДВ - 159 922,17 грн., а також копії товарно-транспортних накладних.

Як вже зазначалось при дослідженні взаємовідносин позивача з ПП "ВКФ "Отава", придбаний у ТОВ "Трейдкепітал - Груп" товар (плоди томатів) також доставлявся безпосередньо на склад Херсонської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжинський консервний завод", розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, село Музиківка, вул. В. Карло, 1, в якості давальницької сировини для виробництва томатної пасти.

В оплату за поставлений товар на підставі договорів купівлі-продажу від 03.08.2011 № 3-08 та від 17.08.2012 № 17/08 позивач перерахував на рахунок ТОВ "Трейдкепітал - Груп" кошти в загальній сумі 377681,01 грн., що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень, кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ "Трейдкепітал - Груп" становить суму 581852,00 грн.

На підтвердження права на формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Трейдкепітал - Груп" 12 податкових накладних на загальну суму 959 533,01 грн., у тому числі ПДВ - 159 922,17 грн. Вказану суму податку на додану вартість позивач включив до складу податкового кредиту за вересень 2011 року та серпень 2012 року, відобразив у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрі отриманих податкових накладних за цей податковий (звітний) період, а витрати на оплату товару у сумі 103991,22 грн. (вартість послуг без ПДВ) - врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік.

З приводу юридичної особи контрагента позивача суд на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдкепітал - Груп" є юридичною особою, що зареєстрована 04.12.2007 (запис про державну реєстрацію в ЄДР № 0031065); одним з видів діяльності за КВЕД є посередництво в торгівлі широкого асортименту; в процесі припинення не перебуває; запис про відсутність за місцезнаходженням у ЄДР відсутній.

5. Щодо визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом зобов'язань зі сплати єдиного внеску, суд встановив наступне.

В основі всіх цих рішень лежить один факт: перевіркою було встановлено що впродовж 2012 - 2013 років позивач здійснював придбання проїзних квитків на автобус, тролейбус, трамвай та метро для своїх працівників на загальну суму 25530,00 грн.

У зв'язку з цим посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про те, що працівники позивача безкоштовно отримали додаткове благо у загальній сумі25530,00 грн., з вартості якого позивачем не було утримано податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 3829,50 грн.

Крім того, це призвело до заниження зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску на суму 10432,00 грн., а також має наслідком застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів єдиного внеску.

Судом встановлено, позивач здійснював придбання проїзних квитків для проїзду у громадському транспорті для виконання працівниками ТОВ "Торговий дім "Ніжин" трудових функцій мерчендайзерів, робота яких пов'язується з відвідуванням різних торгівельних точок, де здійснюється реалізація продукції позивача, і значним пересуванням по місту.

Позивач пояснив, що проїзні квитки тимчасово надавались працівникам, які в силу займаної посади здійснювали виконання певних виробничих завдань. Після закінчення строку дії проїзних квитків, вони здавались працівниками до бухгалтерії та списувались в установленому порядку.

Перелік працівників, які мають право користуватися придбаними за рахунок підприємства проїзними квитками, визначений наказом керівника підприємства, а їх посадові обов'язки, утому числі й роз'їзний характер роботи, пов'язаний з відвідуванням торгових точок, передбачені посадовою інструкцією мерчендайзера.

На підтвердження вказаних обставин позивач представив суду копії наказів від 01.01.2011, від 01.01.2012 та від 01.01.2013 генерального директора ТОВ "Торговий дім "Ніжин" "Про використання проїзних квитків", відповідно до якого наказано забезпечувати кожного місяця проїзними квитками на усі види транспорту сім співробітників (згідно із списком) для виконання ними службових завдань. Наказом передбачено, що проїзні квитки зазначеними у наказі співробітниками можуть використовуватися виключно в цілях виробничої необхідності, виробничою необхідністю слід вважати поїздки громадським транспортом, що виконуються для виконання службових завдань для ведення господарської діяльності.

Крім того, позивач представив суду копії щомісячних реєстрів на отримання та повернення проїзних квитків, актів списання проїзних квитків, оборотно-сальдові відомості по рахунку 209 "ТМЦ: проїзні квитки автобус, тролейбус, трамвай, метро", на якому обліковуються інші матеріали, бланки суворого обліку (за вартістю придбання) тощо.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, податкові повідомлення-рішення про визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток прийняті податковим органом у зв'язку з включенням позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених контрагентам у складі ціни за придбані товари (роботи, послуги), а також формуванням валових витрат за рахунок коштів, сплачених контрагентам за товар (роботи, послуги) за господарськими операціями, які не мали реального характеру (є фіктивними).

Крім того, податкове повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб, вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за донарахування податковим органом зобов'язань зі сплати єдиного внеску прийняті податковим органом на підставі тверджень про невиконання позивачем функцій податкового агента у зв'язку з безоплатним наданням працівникам підприємства додаткового блага - проїзних квитків на громадському транспорті, придбаних за рахунок підприємства.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування тверджень податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій, за результатами оцінки яких податковим органом прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення, а також про отримання працівниками підприємства позивача додаткового блага.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом під час судового розгляду встановлено, що факти поставки товарів (робіт, послуг) на користь позивача та оплати їх вартості підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, а витрати - пов'язуються з його господарською діяльністю і підтверджуються первинними фінансово-господарськими документами.

Суд зазначає, що наявність певної інформації, одержаної від правоохоронних органів, інших підрозділів податкової служби чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

Таким чином, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платників податків, мають прийматися податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Таким чином, висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та його контрагентами, є безпідставними.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною на момент здійснення господарських операцій) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, що була чинною на момент здійснення господарських операцій) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт отримання позивачем товару (робіт, послуг) від контрагентів та оплати його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Твердження податкового органу про фіктивність господарських операцій у судовому засіданні були спростовані, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо їх реальності.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість підлягає скасуванню як безпідставне.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток суд зазначає наступне.

Платники податку на прибуток підприємств, об'єкта, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються розділом ІІІ Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Однак, як встановлено судом, кошти сплачені позивачем його контрагентам в оплату за придбаний товар (надані послуги), є пов'язаними з основною діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально.

Фактів порушення позивачем обмежень, установлених статтею 139 Податкового кодексу України, податковим органом суду не наведено і не доведено.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № , згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток, підлягає скасуванню як безпідставне.

З приводу податкових зобов'язань з податку доходи фізичних осіб, зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Підставою для визначення позивачу вказаних грошових зобов'язань стало твердження посадових осіб відповідача про наданням працівникам підприємства позивача додаткового блага у вигляді проїзних квитків на проїзд у громадському транспорті, придбаних за рахунок підприємства, з вартості якого позивач не утримав податок доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок.

Відповідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом "а" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

Таким чином, дохід, одержаний працівником у вигляді вартості використання матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, якщо таке надання зумовлено виконанням працівником трудової функції відповідно до трудового договору, не вважається об'єктом оподаткування у розумінні статей 163, 164 Податкового кодексу України.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що проїзні квитки для проїзду у громадському у транспорті придбавали позивачем, обліковувались як матеріальні цінності, передавались працівникам підприємства виключно з метою виконання трудової функції, передбаченої умовами трудового договору та посадовою інструкцією, після завершення строку дії проїзні квитки повертались працівниками позивача до бухгалтерії підприємства і списувались в установленому порядку.

Це означає, що твердження податкового органу про надання працівникам підприємства безоплатно додаткового блага не відповідають дійсності, адже таке надання було зумовлено виконанням працівниками трудової функції, а висновки відповідача ґрунтуються на невірному застосуванні положень підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, вимога від 10.10.2014 № 15 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також рішення від 04.12.2014 № 32 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за донарахування податковим органом зобов'язань зі сплати єдиного внеску, підлягають скасуванню як протиправні.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2014 № , згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року у розмірі 509715,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2014 № , згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 417863,00 грн., у тому числі: 361330,00 грн. - за основним платежем; 56533,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2014 № , згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб" на 4404,00 грн., з яких: 3830,00 грн. - за основним платежем; 574,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимогу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 10.10.2014 № 15, згідно з якою від Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" вимагається сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 10432,00 грн.;

рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 04.12.2014 № 32, згідно з яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 5216,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніжин" судові витрати у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.