Справа № 824/463/15-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/463/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення певних дій.

Позивач просить суд визнати протиправними дії Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3, , що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 відкриту публічну інформацію на підставі Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про захист персональних даних», «Про засади та запобігання та протидії корупції», а саме: копії декларацій (або відомості з декларацій) про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру керівництва Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 за 2013 рік: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (кожного окремо); зобовязати Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3, , надати ОСОБА_1 протягом пяти робочих днів з дня набрання чинності рішення суду відкриту публічну інформацію, а саме: копії декларацій (або відомості з декларацій) про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру керівництва Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 за 2013 рік: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 В.С. (кожного окремо), крім відомостей зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також реєстрації місця проживання, дати народження декларанта, місцезнаходження обєктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на положення Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Закону України «Про вищу освіту», Закону України «Про захист економічної конкуренції», положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та вказує про безпідставну відмову відповідача надати їй публічну інформацію на запит від 04 березня 2015 року щодо отримання копій декларацій (або відомостей з декларацій) про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік керівництва Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (кожного окремо).

Відповідач надав суду заперечення проти позову у письмовій формі, в яких вказує про те, що положення частини шостої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3 згідно норм Закону України «Про запобігання корупції» не відноситься до субєктів, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також, на думку відповідача, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню і положення частини пятої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з огляду на те, що ректор та проректори університету отримували заробітну плату в тому числі із спеціального фонду. Крім цього, відповідач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частини другої, третьої статті 34 Конституції України, зазначає, що інформація про майновий стан особи є конфіденційною інформацією.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився. Поряд з цим від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3.

Залучені ухвалою суду від 07 липня 2015 року до участі у розгляді даної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в судове засідання також не зявились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи. Водночас від указаних осіб до суду надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність. При цьому свою позицію відносно заявлених позовних вимог треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не висловили.

За таких обставин, заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 із запитом на інформацію від 04 березня 2015 року, в якому просила надати їй копії декларацій (або відомостей з декларацій) про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік керівництва Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (кожного окремо).

Однак листом від 18 березня 2015 року №30/44-756 Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3 повідомив заявника про залишення запиту без задоволення. При цьому вказав, що копії декларацій, які ОСОБА_1 хоче отримати, є інформацією з обмеженим доступом, а також про відсутність згоди ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на оприлюднення декларацій про майно та доходи, в тому числі про оплату праці.

Вважаючи такі дії Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

До встановлених судом обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до частини пятої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Частиною шостою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 цього Закону.

Згідно ж частини сьомої указаної статті обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3 є юридичною особою публічного права, вищим навчальним закладом державної форми власності.

Так, статтею 1 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII визначено, що вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Відповідно до частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно визначення, що було наведено в статті 1 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року №2984-ІII, діючого до 06 вересня 2014 року, вищий навчальний заклад державної форми власності - вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11 січня 2001 року №2210-ІІІ суб'єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою.

Згідно частин першої та другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Частиною другою статті 29 Закону України «Про інформацію» визначено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року № 3206-VI (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суб'єкти декларування - особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, які зобов'язані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру.

В пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» зазначені: 1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: а) Президент України, ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 України, його Перший заступник та заступник, Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, ОСОБА_10 Служби безпеки України, Генеральний прокурор України, ОСОБА_10 Національного банку України, ОСОБА_10 Рахункової палати, Уповноважений Верховної ОСОБА_10 України з прав людини, ОСОБА_10 Верховної ОСОБА_10 Автономної Республіки Крим, ОСОБА_10 міністрів Автономної Республіки Крим; б) народні депутати України, депутати Верховної ОСОБА_10 Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад; в) державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування; г) військові посадові особи Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період стосовно їхньої підприємницької діяльності; ґ) судді Конституційного Суду України, інші професійні судді, ОСОБА_10, члени, дисциплінарні інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, службові особи секретаріату цієї Комісії, ОСОБА_10, заступник ОСОБА_10, секретарі секцій Вищої ради юстиції, а також інші члени Вищої ради юстиції, народні засідателі і присяжні (під час виконання ними цих функцій); д) особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту; е) посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, дипломатичної служби, доходів і зборів; є) члени Центральної виборчої комісії; ж) посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим.

В підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» зазначені особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Згідно абз. другому частини другої статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також щодо місця проживання та реєстрації декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, є інформацією з обмеженим доступом та оприлюдненню не підлягають.

Системний аналіз наведених норм та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку про те, що Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3 є розпорядником публічної інформації, яка запитувалась позивачем, у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відомості ж у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік посадових осіб, якими, що не заперечувалось відповідачем, у 2013 році були ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, юридичної особи публічного права - Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3, не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також щодо місця проживання та реєстрації декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру. Відповідачем ні в листі, наданому позивачу на його запит, ні в ході судового розгляду справи не заперечувалась наявність у нього відомостей, зазначених у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Згідно частини першої та другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний суд вважає, що відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його запиту на інформацію від 04 березня 2015 року. Дії відповідача при ненаданні запитуваної позивачем інформації, надання якої законом не заборонено, фактично порушують права та інтереси останнього.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ході судового розгляду справи відповідач не довів безпідставності заявлених позовних вимог. Доводи ж, що викладені в письмових запереченнях проти позову, з огляду на наведені вище норми матеріального права, не свідчать про правомірність оскаржуваних дій та не спростовують обґрунтованості позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови надати позивачу відкриту публічну інформацію на запит від 04 березня 2015 року, а також в частині зобовязання відповідача надати позивачу запитувану інформацію.

Поряд з цим суд не погоджується з твердженням позивача щодо необхідності зобовязати відповідача надати запитувану відкриту публічну інформацію саме протягом пяти робочих днів з дня набрання чинності рішення суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас згідно частини четвертої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, відповідь на запит має бути повною і по суті запитуваної інформації, що, в свою чергу, може мати наслідком застосування і частини четвертої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відтак, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача надати позивачу відкриту публічну інформацію на запит від 04 березня 2015 року в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, то йому необхідно повернути з Державного бюджету України судовий збір, сплачений ним за подання цього позову згідно квитанції №494 від 23 березня 2015 року у розмірі 73,08 грн.

Керуючись статтями 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3 щодо відмови надати ОСОБА_1 відкриту публічну інформацію на її запит від 04 березня 2015 року.

Зобовязати Чернівецький національний університет імені ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відкриту публічну інформацію на її запит від 04 березня 2015 року - копії декларацій (або відомості з декларацій) про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік наступних працівників Чернівецького національного університету імені ОСОБА_3: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн 08 коп. згідно квитанції №494 від 23 березня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 17 серпня 2015 року.