Справа № 2а-2599/10/2670
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2010-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2599/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

Іменем України

"21" грудня 2010 р. м. Київ

м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Костюк Л.О., Ізмайлової Т.Л.

при секретарі - Горяіновій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства «Солекс»на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року в справі за позовом Приватного підприємства «Солекс»до Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень про накладання штрафу за порушення законодавства про рекламу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління у справах захисту прав споживачів у м. Києві в якому визнати протиправними і скасувати рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу № 223 та № 224 від 18 грудня 2008 року винесені Управлінням у справах захисту прав споживачів у м. Києві як такі, що не відповідають вимогам чинного в Україні законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Головним Київським міським управлінням у справах захисту прав споживачів складено протокол від 18.08.2008р. про порушення Приватним підприємством «Солекс»вимог ч. 1 ст. 16 Закону України від 03.07.1996, № 270/96-ВР «Про рекламу»в результаті розміщення для розповсюдження зовнішньої реклами за адресою: Харківське шосе, 144-г, м. Київ, вул. Миропільська, 27, м. Київ та б-р Лепсе, 51, м. Київ, без оформлення належної дозвільної документації, чим порушено порядок розповсюдження та розміщення реклами (а.с. 9).

Відповідно до протоколу про порушення законодавства про рекламу від 11 листопада 2008 року ПП «Солекс»порушено вимоги ч. 2 ст.26 Закону України «Про рекламу», а саме, не надано на вимогу Головного управління (листи від 18.08.08р.№0311/08212, отримано 22.08.08р. та від 15.07.08р. № 0311/07063, отримано 18.07.08р.)документально підтвердженої інформації щодо вартості розповсюдження реклами розміщеної за адресою: м. Київ, Дарницький район, Харківське шосе,144-г, Дніпровський район, вул.. Миропільська,27, Солом'янський район, бульв.І.Лепсе,51, з порушенням вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про рекламу», без оформленої належним чином дозвільної документації.(а.с. 10).

Головним управлінням прийнято рішення від 18.12.2008р. №223, яким за порушення вимог ч. 2 ст. 26 Закону Уркаїни «Про рекламу»до ПП «Солекс», на підставі ч. 6 ст. 27 вказаного Закону, застосовано штраф у розмірі 1700 грн.; та рішення від 18.12.2008р. №224, яким за порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу»до ПП «Солекс», на підставі ч. 7 ст. 27 вказаного Закону, застосовано штраф у розмірі 1020 грн.(а.с. 7,8).

Судом першої інстанції встановлено, що вищевказані рішення були направлені позивачу рекомендованим з повідомленням листом 23.12.2008р. та були отримані позивачем 29.12.2008р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Після отримання рішень від 18.12.2008р. №223 та №224, ПП «Солекс»було направлено на адресу Головного управління лист від 22.01.2009р. №22/01-юр, яким повідомлено про не згоду позивача з вказаними рішеннями.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до п. 24 Правил, виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 1. 3 Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Києві, затвердженого Розпорядженням Київської міської державної адміністрація від 23.08.2007, № 1100, вивіска чи табличка це інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, профіль її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), про час роботи , розміщені на внутрішній поверхні (у вітрині) власного чи орендованого особою приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди, не вище першого поверху, або на поверсі, де знаходиться власне чи орендоване особою приміщення, біля входу у таке приміщення. Однак об'єкти (написи на будівлях, спорудах) такої інформації не містять.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених норм суд першої інстанції прийшов до висновку, що інформація про особу чи товар, призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, розміщена на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг є зовнішньою рекламою, розміщення якої здійснюється на підставі відповідного дозволу.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем порушено ч. 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу», відповідно до якої, на вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні чи письмові пояснення, відео та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що відповідач прийняв спірні рішення від 18.12.2008р. №223 та №224 в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для його скасування з чим погоджується і колегія суддів.

Також колегія суддів погоджується з висновками першої інстанції стосовно пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки відповідно до положень статті 99 КАС України чинного на момент виникнення спірних правовідносин, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції встановлені обставини справи проаналізувавши які, колегія суддів приходить до висновку про правомірне застосування судом першої інстанції положень статті 100 КАС України при розгляді даного адміністративного позову.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта з приводу порушення строку застосування відповідачем адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 250 ГК України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що Головним управлінням було встановлено триваюче, систематичне порушення позивачем порядку розповсюдження та розміщення реклами, яке не було усунуто позивачем навіть протягом судового розгляду даної справи, а отже положення ст. 250 ГК України в даному випадку не може застосовуватися, тому з такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Солекс»залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Ухвала складена та підписана в повному обсязі 27 грудня 2010 року.