Справа № 820/1501/15
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2015-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 р.Справа № 820/1501/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2015р. по справі № 820/1501/15

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області

про визнання дій неправомірними та стягнення заборгованості із заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень-листопад 2014 року;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 36540 грн. 00 коп. /тридцять шість тисяч п'ятсот сорок грн. 00 коп./;

- звернути постанову суду про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області заборгованості з суддівської винагороди до негайного виконання в розмірі всієї суми боргу відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України;

- встановити строк для подання Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області звіту про виконання постанови суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (адреса: вул. Миру, 34, м. Рубіжне, Луганська обл., 93010, ідентифікаційний код юридичної особи: 26297948) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у сумі 14208 (чотирнадцять тисяч двісті вісім) грн. 64 коп.

Звернуто постанову суду в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у сумі 14208 (чотирнадцять тисяч двісті вісім) грн. 64 коп. до негайного виконання.

Встановлено судовий контроль за виконанням Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області судового рішення.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області подати звіт про виконання судового рішення в строк 30 (тридцять) календарних днів з дня одержання її копії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 142, 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 2 ст. 4, ст. 8 Закону України "Про оплату праці", п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", ст. 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", ч. 3 ст. 99, ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог оскаржене відповідачем повністю. Водночас, постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідач оскаржує лише з питань недотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ч. 3 ст. 99, ст. 100 КАС України. Вказує, що позивач у своєму позові не вказує поважних причин пропущення строку звернення до адміністративного суду у січні 2015 року з вимогами за період з жовтня 2014 року, а тому у суду не було правових підстав для розгляду адміністративного позову поданого з пропуском строку для звернення до суду. З інших підстав постанова суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відповідачем не оскаржена.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 переглядається судом апеляційної інстанції, в межах доводів даної апеляційної скарги, лише на дотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 99, 100 КАС України, а в частині задоволення позовних вимог - в повному обсязі, тобто на дотримання судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України № 1001/2002 від 11.11.2002 ОСОБА_1 призначено строком на п'ять років на посаду судді Перевальського районного суду Луганської області.

Постановою Верховної Ради України № 298-VI від 22.05.2008 року позивача обрано безстроково на посаду судді місцевого Перевальського районного суду Луганської області.

Згідно наданої відповідачем розрахунково-платіжної відомісті заробітної плати за жовтень 2014 року по Перевальському районному суду встановлено, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Луганській області нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень 2014 року в розмірі 18270 грн., з яких: 12180 грн. - посадовий оклад, 9744 грн. - вислуга, 146 грн. - індексація прибутку.

Також, на підставі пункт 64 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", відповідачем зроблено перерахунок нарахувань заробітної плати позивачу в сумі 3800 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, зазначені кошти були лише нараховані, але не виплачені позивачу.

Не погодившись з діями відповідача по невиплаті суддівської винагороди за жовтень-листопад 2014 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та дійшов висновку, що відповідачем, в порушення чинного законодавства, неправомірно не виплачено ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Приписами статті 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Пунктом 64 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Загальні питання забезпечення діяльності судів визначені главою 1 розділу ХІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відтак, відповідно до статті 140 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів забезпечуються державою відповідно до Конституції України.

Забезпечення функціонування судової влади передбачає:

1) визначення в Державному бюджеті України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;

2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;

3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Згідно до статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в Україні діє єдина система забезпечення функціонування судової влади - судів загальної юрисдикції та Конституційного Суду України.

Положеннями статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Бюджетні призначення на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

- Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів;

- Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Згідно статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи підстави невиплати позивачу заробітної плати посилався на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей та на відсутність документів чи доказів, що позивач, як державний службовець виїхав з території підконтрольній ЛНР і знаходиться на території підконтрольній Україні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято вказані доводи відповідача, оскільки, Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, яка набрала законної сили з 11.11.2014 року, проте як обов'язок відповідача з нарахування та виплати позивачу авансу виник 15.10.2014 та заробітної плати - 31.10.2014, тобто до затвердження зазначеного тимчасового порядку.

Також безпідставними є посилання відповідача на відсутність доказів, підтверджуючих, що позивач продовжував здійснювати свої функції як працівник протягом зазначеного часу, враховуючи наступне.

Згідно Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", відповідно до якого на території Луганської та Донецької областей розпочата антитерористична операція.

Статтею 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" визначено, що у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд:

- цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ;

- адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - адміністративними судами, що визначаються головою Вищого адміністративного суду України;

- господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - господарськими судами, що визначаються головою Вищого господарського суду України;

- кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним) судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Державна судова адміністрація України складає перелік місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя, та направляє відповідні подання до голів вищих спеціалізованих судів для прийняття рішень, передбачених частинами першою і другою статті 1 цього Закону.

Наказом Державної судової адміністрації України № 124 від 22.09.2014 "Про організаційні заходи щодо виконання положень Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" визначено, що припинення/відновлення роботи (діяльності) місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється на підставі наказу голови сулу або особи, яка виконує його обов'язки. У разі якщо судом здійснюється правосуддя лише за окремими категоріями справ, про це зазначається в наказі.

Листом від 23.09.2014 за вих. № 10719/14 в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області звернулася до голови ДСА України, де зазначила про прийняття рішення про продовження роботи суду у звичайному режимі з розглядом окремих категорій справ: справи за клопотанням (поданням), пов'язаним з виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях, справи про надання психіатричної допомога у примусовому порядку, справи у порядку цивільного, адміністративного судочинства. Також у даному лист зазначається, що розгляд кримінальних проваджень унеможливлювався, в зв'язку з чим в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області просить вирішити питання про зміну територіальної підсудності кримінальних проваджень.

Листом від 24.10.2014 вих. № 8-4929/14 перший заступник голови ДСА України повідомив в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області про те, що повідомлення від керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про знаходження Перевальською районного суду Луганської області в районі проведення антитерористичної операції до Державної судової адміністрації не надходило, а тому підстави для зміни територіальної підсудності судових справ, підсудних Перевальському районному суді Луганської області, відсутні.

Також у листі від 11.11.2014 вих. № 11484 в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області повідомила Голову ДСА України та голову Ради суддів України про те, що в жовтні 2014 року суд продовжував роботу по відправленню правосуддя у звичайному режимі, про що свідчать журнал обліку та виходу суддів та працівників апарату суду на роботу і табель обліку використання робочого часу, але Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Луганській області відмовлено в нарахуванні та виплаті винагороди суддям та заробітної плати працівникам апарату суду за жовтень 2014 року.

08 грудня 2014 року ДСА України надано відповідь на лист в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області від 11.11.2014 вих. № 11484, де повідомлено, що за даними Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 20.11.2014 № 33/224/А Перевальський районний суд Луганської області контролюється терористами. Також повідомлено, що розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.122014 № 56/0/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" встановлено, що розгляд справ, підсудних Перевальському районному суду Луганської області здійснюється Лисичанським міським судом Луганської області.

Крім того, факт виконання позивачем своїх обов'язків з відправлення правосуддя підтверджується наявністю судових рішень в "Єдиному державному реєстрі судових рішень" за жовтень 2014 року, постановлених під головуванням судді ОСОБА_1.

Щодо посилання відповідача на лист Державної казначейської служби України від 13.10.2014 № 14-08/3291-22698, яким остання застерігає розпорядників бюджетних коштів щодо прийняття рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюється української владою, за рахунок перерозподілу бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пропозиції про внесення змін до бюджетних призначень подаються та розглядаються у порядку, встановленому для складання проекту бюджету. Витрати відповідно до внесених змін до бюджетних призначень здійснюються лише після набрання чинності законом (рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради), яким внесено такі зміни, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган), за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету, а також в розрізі класифікації кредитування бюджету - щодо надання кредитів з бюджету.

Перерозподіл видатків державного бюджету на централізовані заходи між адміністративно-територіальними одиницями здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, перерозподіл бюджетних асигнувань між адміністративно-територіальними одиницями здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, погодженим з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято посилання на лист Державної казначейської служби України від 13.10.2014 № 14-08/3291-22698, оскільки останній має лише інформативний характер.

Безпідставними також є посилання відповідача на лист від 04.11.2014 № 8-08/2286-24382, яким Державна Казначейська служба України роз'яснює Державній судовій адміністрації України, що на виконання статті 14 ЗУ "Про боротьбу з тероризмом", постанови Правління НБУ "Про зупинення здійснення фінансових операцій" від 06.08.2014 № 466, доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень Кабінету Міністрів України призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою, оскільки обов'язок відповідача з нарахування та виплати позивачу авансу виник 15.10.2014 та заробітної плати - 31.10.2014.

При цьому, як встановлено судом з листа ДСА України від 08.12.2014 за вих. № 8-6034/14, лише 20.11.2014 Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України повідомив про те, що Перевальський районний суд Луганської області контролюється терористами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, в порушення чинного законодавства, неправомірно не виплачено позивачу заробітну плату за жовтень 2014 року, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за жовтень 2014 року є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача заробітної плати за жовтень 2014 року саме в розмірі 14208,64 грн., тобто без утриманих обов'язкових платежів та зборів в сумі 4061,36 грн., згідно розрахункового листа за жовтень 2014 року.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 99, 100 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.

Частиною третьою статті 99 КАС України передбачено місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Водночас, згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний суд України рішенням від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" вирішив: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на викладене, звернення до суду особи, яка перебувала або перебуває на публічній служби, з вимогами про стягнення належної їй заробітної плати не обмежується будь-яким строком, а тому твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року в оскаржуваній частині відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 року відстрочено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Луганській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття Харківським апеляційним адміністративним судом рішення у даній справі.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області задоволенню не підлягає, судовий збір в розмірі 36,54 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2015р. по справі № 820/1501/15 - залишити без змін.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. Миру, буд. 34, м. Рубіжне, Луганська область, 93010; ідентифікаційний код: 26297948) несплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 36 грн. (тридцять шість гривень) 54 коп., який має бути направлено за реквізитами: отримувач -УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок-1011, код класифікації доходів бюджету -22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 17.08.2015 р.