Справа № 816/2261/14
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2261/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іваненка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 Є,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2014 року Відкрите акціонерне товариство "Кременчуцький завод технічного вуглецю" (надалі - ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № /1113 від 26 травня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт від 12 травня 2014 року № 1355/16-03-22-01-08/00152299 про результати планової виїзної документальної перевірки ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та облік єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року. Вважає помилковими висновки акту про завищення витрат на суму 2461926 грн. та відповідно заниження податку на прибуток. Пояснює, що в цілому господарська діяльність ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" у 2013 році була прибутковою, а прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції. Наголошує на тому, що позивачем реалізовувалася продукція за договірними цінами, які випливали з ринкової кон'юнктури. Вважає, що реалізація продукції за цінами, нижчими ніж виробнича собівартість, на податковий облік не впливає.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" задоволено. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року по справу № 816/2261/14 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ПАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Кременчуцької ОДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ № /1113 від 26 травня 2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" за платежем: податок на прибуток приватних підприємств,11021000, сімсот одна тисяча шістсот сорок дев'ять гривень 00 копійок, за основним платежем 467766 грн., штрафних санкцій 233883 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 01 липня 2015 року рішення попередніх судових інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року справу прийнято до провадження суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", , є юридичною особою та перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ /том 1 а. с. 87./

У термін з 03 березня 2014 року по 14 квітня 2014 року посадовими особами Кременчуцької ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та облік єдиного соціального внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт 12 травня 2014 року № 1355/16-03-22-01-08/00152299 /том 1 а. с.11-63/.

За висновками перевірки ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", зокрема, порушено підпункти 14.1.36, 14.1.231, 14.1.228, 14.1.244 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункти 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на суму 467766 грн., у тому числі за 2013 рік в сумі 467766 грн. /том 1 а. с. 62/.

26 травня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ на підставі акту перевірки від 12 травня 2014 року № 1355/16-03-22-01-08/00152299 винесено податкове повідомлення-рішення № /1113, яким ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" у розмірі 701649 грн., у тому числі: за основним платежем - у сумі 467766 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 233883 грн. /том 1 а. с. 9/.

Позивач подав до Кременчуцької ОДПІ письмові заперечення № 01-19/1103 від 19 травня 2014 року на акт перевірки від 12 травня 2014 року № 1355/16-03-22-01-08/00152299 /том 1 а. с. 78-79/, на які відповідачем надано відповідь листом від 26 травня 2014 року № 12705/10/16-03 /том 1 а. с. 80/.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням № /1113 від 26 травня 2014 року, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, в якій у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, зазначено витрати операційної діяльності, у тому числі, собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) рядок 05.1 у розмірі 452611224 грн. /том 1 а. с. 81-82/.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом встановлено заниження позивачем податку на прибуток підприємства за 2013 рік в сумі 467766 грн. /том 1 а. с. 62/.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Керуючись пунктом 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Виходячи з цього, акт перевірки є носієм доказової інформації та підставою для прийняття в подальшому відповідного рішення контролюючим органом.

У акті перевірки від 12 травня 2014 року № 1355/16-03-22-01-08/00152299 зафіксовано, що проведеною перевіркою відображеного показника за 2013 рік у сумі 452611224 грн. на підставі таких документів: декларацій з податку на прибуток підприємства, головних книг, журналів-ордерів та оборотних відомостей по рахункам: 131 Знос ОФ, 132 Знос інших необоротних матеріальних активів, 133 Знос нематеріальних активів, 201 "Сировина і матеріали", 203 "Паливо", 205 "Будівельні матеріали", 207 "Запасні частини", 22 "Малоцінні та швидкозношувальні предмети", 231 "Основне виробництво", 232 "Допоміжне виробництво", 28 "Товари", 153 "Необоротні матеріальні активи", 91 "Загальновиробничі витрати", 311 "Поточні рахунки в національній валюті", 372 "Розрахунки з підзвітними особами", 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками (матеріали)", 631.1 Розрахунки з постачальниками (послуги), 632.1 Розрахунки з іноземними постачальниками (послуги), 657 ЄСВ, 661 Розрахунки по заробітній платі, 901 Собівартість реалізованої готової продукції, 791 Результат операційної діяльності, 901 Собівартість реалізованих товарів, 91 Загальновиробничі витрати, договорів, накладних актів виконаних робіт та первинних документів до них встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 05.1 СВ Декларацій "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року в розмірі 2461926 грн. за рахунок реалізації продукції за цінами, нижчими ніж виробнича собівартість продукції реалізованої протягом звітного періоду.

Порівнянням показників калькуляції фактичної собівартості продукції за січень-грудень 2013 року, обігової відомості готової продукції за січень-грудень 2013 року, наданих ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", та ціни реалізації продукції Кременчуцькою ОДПІ встановлено, що реалізація технічного вуглецю марки 220 та 550 є збитковою.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.4 Податкового кодексу України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає згідно з підпунктом 135.4.1 ГЖУ дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

Також, статтею 136 Податкового кодексу України визначено доходи, що не враховуються для визначення об'єкта оподаткування.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Положеннями підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Таким чином, собівартість реалізованих товарів включається до витрат операційної діяльності та враховується при обчисленні об'єкта оподаткування.

Пунктом 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, передбачено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Положеннями підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, доходи - це збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до положень пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За результатами проведеного порівняння показників калькуляції фактичної собівартості продукції за січень-грудень 2013 року, обігової відомості готової продукції за січень-грудень 2013 року, наданих ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю", та ціни реалізації продукції, здійсненим під час перевірки, контролюючим органом встановлено, що реалізація технічного вуглецю 220 та 550 є збитковою.

Однак, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" здійснювалось визначення ціни технічного вуглецю у відповідному договорі (контракті), виходячи з ринкових умов та враховуючи планову собівартість, сформовану на основі прогресивних норм витрат ресурсів та діючих цін на ресурси у момент формування ціни контракту.

Фактична собівартість розрахована за даними бухгалтерського обліку може бути нижчою від планової собівартості або перевищувати її. В останньому випадку можуть мати місце або здійснення додаткових непередбачуваних витрат внаслідок дії об'єктивних факторів (зростання цін, тарифів тощо), або перевищення запланованих норм витрат.

Представником позивача зазначено, що окремі господарські операції (перераховані в додатку № 8 до акту перевірки ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" /том 1 а. с. 70/) здійснювались на виконання контракту № 15/114-13 від 1 лютого 2013 року укладеного ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" з компанією Меrtrade spol. s.r.о. /том 3 а. с. 34/.

Згідно з пунктом 4.1. контакту визначено, що ціна на товар визначається за домовленістю сторін у додатку № 1 до контракту. Зміна ціни здійснюється за погодженням сторін, процедуру зміни ціни визначено у пунктах 4.2. - 4.4. контракту. При цьому, відповідно до пункту 2.3. ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" зобов'язано постачати погоджений обсяг товару з встановленням відповідальності за невиконання цього обов'язку (пункт 2.5. контракту).

В момент визначення ціни у Додатку № 1 до контракту № 15/114-13 від 1 лютого 2013 року, ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" виходило з планового розміру собівартості. В ході виконання контракту на фактичну собівартість могли впливати цілий ряд об'єктивних факторів, але зміна ціни може здійснюватись виключно за погодженням сторін.

Представник позивача наголошує, що ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" не має можливість змінювати ціну реалізації в окремій господарській операції, і це стосується всіх договорів (контрактів) укладених останнім. Контракт №15/114-13 від 1 лютого 2013 року укладений ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" з компанією Меrtrade spol. s.r.о. є прикладом.

Виходячи з пояснень позивача наданих до суду, ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" при визначенні ціни технічного вуглецю виходило виключно з розумних економічних причин (ділової мети).

На стадії укладення та підписання договорів (контрактів) з контрагентами та в наступному в ході виконання укладених договорів, зокрема, здійснюючи узгодження обсягів поставок, ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" здійснюється визначення ціни технічного вуглецю, виходячи з ринкових умов та враховуючи планову собівартість, сформовану на основі прогресивних норм витрат ресурсів та діючих цін на ресурси у момент формування ціни контракту.

Фактична собівартість розрахована за даними бухгалтерського обліку може бути нижчою від планової собівартості або перевищувати її. В останньому випадку можуть мати місце або здійснення додаткових непередбачуваних витрат внаслідок дії об'єктивних факторів (зростання цін, тарифів тощо), або перевищення запланованих норм витрат.

Здійснюючи виконання договорів (контрактів) ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" системно намагається уникнути збитковості господарських операцій шляхом недопущення непередбачуваних витрат, недопущення перевитрат сировини та недопущення здійснення закупівлі сировини за ціною вищою ніж передбачена плановою собівартістю /том 3 а. с. 215/.

Розрахунок середньозваженої собівартості в акті перевірки здійснюється у відповідності до вимог пункту 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 № 246, яким визначено, що оцінка за середньозваженою собівартістю проводиться щодо кожної одиниці запасів діленням сумарної вартості залишку таких запасів на початок звітного місяця і вартості одержаних у звітному місяці запасів на сумарну кількість запасів на початок звітного місяця і одержаних у звітному місяці запасів.

Враховуючи здійснення розрахунку середньозваженої собівартості з врахуванням вартості та кількості запасів одержаних саме за весь звітний місяць, для визначення наявності та/або відсутності розумних економічних або інших причин (ділової мети) під час визначення ціни у відповідному договорі (контракті), для розрахунку не можуть братись лише окремі господарські операції здійснені з окремим контрагентом без врахування інших господарських операцій здійснених в межах розрахункового місяця з цим же контрагентом.

В акті перевірки (додаток № 8 Аналіз собівартості реалізованого технічного вуглецю), за квітень 2013 року для аналізу взято господарську операцію з поставки технічного вуглецю контрагенту компанії Меrtrade spol. s.r.о., здійснену в межах виконання зобов'язань за контрактом № 15/114-13 від 1 лютого 2013 року (накладна № 511 від 1 квітня 2013 року про поставку партії технічного вуглецю в кількості 115,6 тон на суму 115 022 Євро) /том 1 а. с. 70/.

В додатку № 8 "Аналіз собівартості реалізованого технічного вуглецю" міститься описка: вказано накладна від 01 квітня 2013 року № 511 на поставку технічного вуглецю марки № 220 в кількості 115,6 тонна. В дійсності зазначений обсяг продукції постачався за трьома накладними датованими 01 квітня 2013 року №№ 511, 512, 513 /том 1 а. с. 235-237/.

Крім того, в квітні 2013 року ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" було поставлено компанії Меrtrade spol. s.r.о. 32 партії продукції загальною кількістю 831,67 тонна загальною вартістю 9191878,06 грн., і це не тільки технічний вуглець марки № 220, як вказується в акті перевірки, а й марки №№ 330, 550, 660.

Здійснений Кременчуцькою ОДПІ аналіз собівартості реалізованого технічного вуглецю, виходячи з різниці в вартості окремої партії продукції, не є та не може бути підставою для висновку про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети).

Крім того, переважна більшість зазначених в акті перевірки господарських операцій здійснені ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" на виконання зовнішньоекономічних контрактів. Оплата за поставлений по вказаним операціям товар здійснювалась покупцями в іноземній валюті на умовах попередньої оплати.

Суд встановлено, що наведені обставин не досліджувалися податковим органом під час перевірки, відповідно оцінка ним не надавалася.

Висновки щодо збитковості операцій зроблені без всебічної оцінки господарських операцій та діяльності позивача. Відповідач оцінював лише окремі поставки без дослідження всієї операції за контрактом. Таким чином, висновок про невідповідність операцій господарської діяльності не є обґрунтованим.

Положеннями пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. При цьому закон пов'язує виникнення права на валові витрати з фактом отримання доходу, а не його розміру. В законі не визначається щодо обов'язкового перевищення доходу витратами.

Виходячи з цього, діяльність підприємства повинна бути направлена на отримання прибутку. Але для надання оцінки господарської діяльності не достатньо лише встановити факт фактичної збитковості конкретної поставки. Необхідно встановлювати суть та мету господарської операції, її пов'язаність з діяльністю підприємства, та економічні умови цієї діяльності, що не було зроблено при перевірці.

Суд зазначає, що згідно пункту 153.1.1. статті 153 Податкового кодексу України, доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання.

В порушення вимог пункту 1.1. статті 153 Податкового кодексу України, Кременчуцька ОДПІ здійснює розрахунок отриманого позивачем доходу в національній валюті за курсом іноземної валюти не на день отримання попередньої оплати за товар, а на день складення накладної.

Відповідно до контракту № 15/114-13 від 1 лютого 2013 року, компанією Меrtrade spol. s.r.о. 26 березня 2013 року здійснено попередню оплату в розмірі 115022 Євро за технічний вуглецю марки № 220 в кількості 115,6 тонни, поставлений 1 квітня 2013 року за накладними № 511,512,513.

В Додатку №8 до акту перевірки Кременчуцька ОДПІ перераховує 115 022 Євро в національну валюту за курсом не на дату отримання попередньої оплати - 26 березня 2013 року, а на дату поставки товару - 1 квітня 2013 року.

Курс національної валюти до Євро станом на 26 березня 2013 року становив 1 033,8946 грн. за 100 Євро, а курс національної валюти до Євро станом на 1 квітня 2013 року становив 1 023,50 грн. за 100 Євро.

Отже, Кременчуцькою ОДПІ лише на вказаній господарській операції занижено дохід отриманий позивачем.

Таким чином в ході розгляду справи судом встановлено, що припустивши можливість здійснення постачання окремих партій продукції за цінами нижче виробничої собівартості, ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" було зобов`язано здійснювати постачання погодженого обсягу продукції та зазначені в акті перевірки становили не значний відсоток від загального обсягу продукції, що постачався за контрактом, отже в цілому операції за контрактом, в тому числі, і за 2013 рік, були прибутковими. Будь-яких спростувань наведеного податковий орган не надав.

Враховуючи вищенаведене, податкове повідомлення-рішення № /1113 від 26 травня 2014 року прийняте без урахування вимог законодавства та без встановлення обставин, які мали значення для їх прийняття.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ВАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" про скасування податкового повідомлення-рішення № /1113 від 26 травня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені витрати з Державного бюджету України.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. (10 відсотків ставки судового збору).

В силу пункту 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" органи доходів і зборів звільнені від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі, що становить 90 відсотків розміру ставки судового збору, з відповідача до державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 26 травня 2014 року № /1113.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" (ідентифікаційний код 00152299) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2015 року.

Суддя С.А. Іваненко