Справа № 826/8631/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2015 року № 826/8631/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П. при секретарі судового засідання Берко А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд групп"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №9 від 30.04.2015, № 9 від 30.04.2015 та № 9 від 30.04.2015,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бомонд групп" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № 9 від 30.04.2015, № 9 від 30.04.2015 та №9 від 30.04.2015.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013. Підставою нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що фінансово - господарські відносини між позивачем та контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ", ТОВ "Місто Слави", ТОВ "Ліруаж", ТОВ "Вербена Україна", ТОВ "Артленд" не спричиняють реального настання правових наслідків та/або не були використані в господарській діяльності.

Позивач, не погоджуючись з такими висновками податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ", ТОВ "Місто Слави", ТОВ "Ліруаж", ТОВ "Вербена Україна", ТОВ "Артленд", які мали реальний характер та за якими було отримано товар та виконано роботи використані позивачем у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Також позивач зазначив про те, що проведення розрахункових операцій через РРО, щоденне друкування фіскальних чеків та їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій вже є свідченням того, що готівкові кошти оприбутковані, і їх рух відображено у фіскальній пам'яті реєстратора розрахункових операцій, а відсутність запису в книзі ОРО про облік готівкових коштів згідно наявних Z-звітів, само по собі не є доказом того, що відповідні готівкові кошти не були оприбутковані.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали додаткові усні пояснення та просили суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №262/2655-22-09/33723090 від 07.04.2015 інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд групп" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено акт №262/2655-22-09/33723090 від 07.04.2015, яким встановлено порушення пункту 138.2, підпунктів 138.10.2, 138.10.3, 138.10.4 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5127063,00 грн., порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 964009,00 грн., пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320.

30.04.2015 на підстав акту №262/2655-22-09/33723090 від 07.04.2015 прийняті податкові повідомлення - рішення № 9, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 5 127 063,00 грн., № 9, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 521 450,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 507 150,00 грн. та №9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на загальну суму 144952,90 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бомонд групп" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № 9 від 30.04.2015, № 9 від 30.04.2015 та №9 від 30.04.2015, вважаючи їх незаконними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо податкових повідомлень - рішень № 9 від 30.04.2015, № 9 від 30.04.2015 суд зазначає наступне.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та здійснених витрат до складу валових є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валових витрат для цілей визначення об'єктом оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат, судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

На підтвердження факту існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "ЛІРУАЖ" позивач посилається на те, що між ним та зазначеним товариством було укладено договір поставки № 108 від 01.08.2012.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 3.2 зазначеного договору документами, які мають бути складені у випадку здійснення поставки товару є специфікації, замовлення, накладні, сертифікати відповідності, гігієнічні сертифікати.

Позивачем суду специфікацій, сертифікатів відповідності та гігієнічних сертифікатів надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В частині наданих суду на підтвердження існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "ЛІРУАЖ" видаткових накладених в графі "Відвантажив(ла)" міститься підпис та зазначено посаду та прізвища осіб, які не є особами уповноваженими діяти від імені ТОВ "ЛІРУАЖ" без довіреності, у той час, як довіреностей на підтвердження повноважень зазначених осіб суду надано не було.

В графах "Отримав(ла)" зазначених накладних міститься підпис та зазначено посаду та прізвища осіб, які не є особами уповноваженими діяти від імені позивача без довіреності, у той час, як довіреностей на підтвердження повноважень зазначених осіб суду надано не було.

Таким чином. надані позивачем суду видаткові накладені, не можуть належним чином засвідчувати факт існування фінансово - господарських відносин між позивачем та ТОВ "ЛІРУАЖ".

На підтвердження факту існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "ВЕРБЕНЕ УКРАЇНА" позивач посилається на те, що між ним та зазначеним товариством було укладено договір поставки № 25/09 В від 06.09.2011.

Відповідно до розділу 2 зазначеного договору документами, які мають бути складені у випадку здійснення поставки товару є заявки, рахунки, видатково - прибуткові накладні.

Позивачем суду рахунків на підтвердження існування фінансово - господарських відносин ТОВ "ВЕРБЕНЕ УКРАЇНА" надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

В наданих суду видаткових накладених в графі "Отримав(ла)" зазначено "Комірник О. Баламут", водночас доказів на підтвердження наявності в зазначеної особи повноважень на підписання первинних документів від імені ТОВ "ВЕРБЕНЕ УКРАЇНА" позивачем суду надано не було, як і не було надано доказів того, що О. Баламут дійсно працює в нього на осаді комірника.

На підтвердження факту існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "АРТЛЕНД" позивачем надано суду копії видаткових накладних, рахунків - фактур та платіжних доручень.

В наданих позивачем суду на підтвердження існування фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "АРТЛЕНД" видаткових накладних в графі " Отримав(ла) зазначено "ОСОБА_4 менеджер із зв'язків з громадськістю", водночас до позовної заяви не додано доказів того, що ОСОБА_4 дійсно працює у позивача на посадів менеджера із зв'язків з громадськістю та має повноваження на підписання документів від імені позивача.

Рахунки - фактури надані позивачем на підтвердження існування фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "АРТЛЕНД" в графі "Виписав(ла)" містять лише підпис скріплений печаткою підприємства без зазначення посади та ПІП особи, яка вчинила відповідний підпис, з огляду на що у суджу відсутня можливість встановити особу, яка виписала відповідні рахунки.

Таким чином, надані позивачем суду на підтвердження існування фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "АРТЛЕНД" акти надання послуг та рахунки - фактури складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік" та не можуть належним чином засвідчувати факт існування фінансово - господарських відносин між позивачем та ТОВ "АДПРО".

На підтвердження існування фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "Місто Слави" позивачем надано суду копію договору надання послуг по розміщенню рекламної продукції в ТВК ""МЕТРОГРАД" № 01Б/04/12 від 01.04.2012 з додатками та актів надання послуг.

Договір № 01Б/04/12 від 01.04.2012 підписаний від імені ТОВ "Місто Слави" ТОВ "СР-Студіо" в особу Генерального директора ОСОБА_5 , яке, як зазначено у вказаному договорі діє на виконання Договору Доручення № 010805/Д від 01.08.2005 та довіреності №6 від 28.12.2011, водночас копій документів на підставі яких ТОВ "СР-Студіо" діяло від імені ТОВ "Місто Слави" позивачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

Актом № 262/26-55-22-09/33723090 від 07.04.2015 встановлено, що відповідно до системи "Податковий блок" основним видом діяльності ТОВ "Місто Слави" є будівництво житлових та нежитлових приміщень та зазначений факт визнається ТОВ "Місто Слави" в листі Вих № 20 від 25.06.2015, який було направлено до суду , водночас відповідно до умов зазначеного договору мали бути надані послуги з розміщення рекламних носіїв позивача, а саме: "Рекламний сюжет парфумерії та косметики в магазині Бомонд" в ТВК "Метроград".

В наданих суду листом Вих № 20 від 25.06.2015 поясненнях ТОВ "Місто Слави" не зазначило правових підстав для надання послуг з розміщення рекламних носіїв в ТВК "Метроград" та не надало суду доказів на підтвердження наявності прав на надання відповідних послуг. Позивачем зазначених доказів суду також надано не було.

В наданих суду актах надання послуг в графі "Найменування робіт, послуг" зазначено "Розміщення рекламного носія, а саме, " Рекламний сюжет парфюмерії та косметики в магазині "Бомонд"...." на визначено період, водночас не зазначено який саме рекламний носій розміщувався та визначено місце його розташування в ВК "Метроград".

Таким чином акти надання послуг наданні позивачем на підтвердження існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "Місто Слави" складені з порушення вимог Закону України "Про бухгалтерській облік" та з них є неможливим встановити обсяг послуг, які за твердження позивача були надані ТОВ "Місто Слави".

З огляду на викладене, враховуючи те, що, як було встановлено судом, надані позивачем на підтвердження факту існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "ЛІРУАЖ", ТОВ "ВЕРБЕНЕ УКРАЇНА", ТОВ "АРТЛЕНД" та ТОВ "Місто Слави" складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік" та не можуть належним чином засвідчувати факт існування фінансово - господарських відносин між позивачем та зазначеними контрагентами, а також те, що позивачем не надано всіх первинних документів які мали бути складі відповідно до договорів укладених з зазначеними контрагентами, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських відносин з контрагентами ТОВ "ЛІРУАЖ", ТОВ "ВЕРБЕНЕ УКРАЇНА", ТОВ "АРТЛЕНД" та ТОВ "Місто Слави".

В періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "Салкон - 2012" за договором № 11012 від 01.10.2012 на підтвердження фактичного - здійснення господарських операцій за яким позивачем надано суду копії видаткових накладних, копії платіжних доручень та висновків Державної санітарно - епідеміологічної експертизи на продукцію.

Позивачем було укладено договори оренди / суборенди:

- з ТОВ "Іммошан Україна" № КРЕ-25 від 04.08.2011 відповідно до статті 11 якого передбачено сплату щомісячного збору за маркетинг - поточну рекламну діяльність, пов'язану з торговою галереєю;

- ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь" № 507 від 07.11.2012 статтею 19 якого передбачено сплату маркетингового внеску з маркетингові та рекламні заходи пов'язані з діяльністю Торгового центру;

- ТОВ "Кримська Девелоперська компанія" від 12.04.2012 за реєстровим № 1336 пунктом 5.15 якого передбачено сплату рекламних платежів, як компенсації витрат по рекламі ТЦ, здійсненої у інтересах всіх осіб, що використовують ТЦ або його приміщення, у тому числі орендаря;

- ТОВ "Універмаг "Україна" № 1171 від 17.06.2011 пунктом 3.11 кого передбачено плату за маркетинг;

- ПП "Алгол - 2003" № 44/01-МХО за реєстр. № 1798 відповідно до підпункту 3.2.24 пункту 3.2 якого підлягає сплаті маркетинговий платіж з розрахунку 0,5 доларів США за 2 кв.м.

На підтвердження факту отримання за зазначеними договорами обумовлених ними маркетингових послуг позивачем надано суду копії актів прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг), актів виконаних робіт (наданих послуг), актів наданих послуг, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), а на підтвердження здійснення оплати копії платіжних доручень.

Між позивачем та ТОВ "Ю.Ті.Джи" було укладено договір про надання послуг №30/12/11-А від 30.12.2011 предметом якого є надання послуг по пошуку об'єктів нерухомості з метою надання їх в оренду позивачу.

На підтвердження фактичного надання послуг за зазначеним договором позивачем надано суду копію актів здачі - прийняття інформації від 17.01.2012 та від 01.02.2013, а на підтвердження оплати платіжного доручення № 5636 від 27.02.2013.

В періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "ПК ІНЖИНІРІНГ" за договорами на виготовлення меблів № 17/07 від 17.07.2015, № 11/07 від 11.07.2013, № 01/07 від 01.07.2013, № 26/06 від 26.06.2013, №26/06 від 26.06.2013, № 18/06 від 18.06.2013 на підтвердження факту отримання товару за яким позивачем надано суду копії відповідних договорів з додатками, креслень, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунків на оплату, та фотографії., а на підтвердження здійснення оплати за отриманий товар - платіжних доручень

На підтвердження факту використання отриманих від ТОВ "ПК ІНЖИНІРІНГ" меблів у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку позивачем надано суду копії актів приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та наказів про введення в експлуатацію.

Між позивачем та ТОВ "Ніша" було укладено договір № 20/11/2012 від 20.11.2012, на підтвердження факт отримання послуг за яким позивачем надано суду копії відповідно договору, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) з додатками, видаткових накладених, а на підтвердження здійснення оплати - копії платіжних доручень

На підтвердження факту існування фінансово - господарських відносин з ТОВ "АДПРО" за договором про розміщення рекламних матеріалів в мережі Інтернет № 140212 від 02.02.2012 позивачем надано суду копію відповідного договору з додатками, актів надання послуг, звітів про ефективність рекламних копаній, технічних завдань, а на підтвердження факту здійснення оплати за отриманий товар - платіжних доручень

В періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП" за договором про проведення рекламної (їх) камнанії(й) №09102013 від 09.10.2013 та договором № 19/12/13 від 19.12.2013 на підтвердження факту отримання послуг за яким позивачем надано суду копії актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), актів резервування, які є додатками до укладеного договору, актів приймання - передачі рекламних матеріалів, медіа довідок, видаткових накладних, рахунків - фактур та звітів про проведену медіа роботу.

Також суд звертає увагу на те, що ТОВ "НІША" листом Вих. № 2406 від 22.06.2015, ТОВ "АДПРО" листом Вих.№1 від 03.07.2015 підтвердили факт існування фінансово - господарських відносин з позивачем.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що контрагенти ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту відсутності в зазначених контрагентів позивача виробничо - господарських потужностей для здійснення фінансово - господарських операцій з позивачем.

Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ".

Необґрунтованість посилань відповідача на акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів ТОВ "НІША", акт про неможливість проведення зустрічної звірки по ТОВ "АДПРО" № 1806/26-5322-03-21-34291340 від 05.12.2013, акт про неможливість проведення зустрічної звірки по ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ" № 38/26-53-22-01-15/34475961 від 07.11.2013зумовлюється наступним.

Згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок затверджених наказом державної податкової адміністрації України №236 від 22.04.2011 у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.

Таким чином, акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, а у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово - господарських відносин суб'єктів господарювання.

Таким чином, акт № 1549/26-55-22-01/38490779 від 03.06.2014, не можуть бути належними доказами на підтвердження допущення позивачем порушення норм податкового законодавства при взаємовідносинах з контрагентами щодо яким їх було складено.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за фінансово - господарськими відносинами з контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ" суду не надано та не зазначено про причини неможливості їх надання, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ" мали реальний товарний характер.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Стосовно податкового повідомлення - рішення №9 від 30.04.2015 суд зазначає наступне.

Відповідно до зазначеного податкового повідомлення - рішення на позивача було накладено штрафні (фінансові) санкції (штраф) за порушення пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно пункту 4 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган

Пунктом 4 статті 17 зазначеного Закону встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій. При цьому не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.04.2013 у справі № 21-89а13).

Частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до акта № 262/26-55-22-09/33723090 від 07.04.2015 перевіркою встановлено, що суб'єктом господарювання не забезпечено зберігання фіскальних звітних, а саме:

- за роботу 30.04.2013 не зберігається "Z" - звіт № 0455 в книзі обліку розрахункових операцій № р/2 від 14.01.2013;

- за роботу 15.04.2013 не зберігається "Z" - звіт № 0482 в книзі обліку розрахункових операцій № р/2 від 22.05.2013;

- за роботу 03.05.2013 не зберігається "Z" - звіт № 0539 в книзі обліку розрахункових операцій № р/2 від 14.01.2013;

- за роботу 29.03.2013 не зберігається "Z" - звіт № 0068 в книзі обліку розрахункових операцій № р/1 від 10.02.2012.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями книг обліку розрахункових операцій.

Позивачем на підтвердження факту відсутності здійснення роздрукування Z-звітів надано суду довідку ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" № 110/03-1907 від 06.05.2015, якою підтверджується факт відключення електропостачання за адресою вул. Дерибасовська в період з 05.04.2013 о 15:58 по 06.05.2013 о 03:56.

Таким чином позивачем не спростовано факт відсутності допущення порушення пункту 9 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №9 від 30.04.2015 в частині суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 144612,90 грн.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 9 від 30.04.2015 в частині нарахування податкових зобов'язань по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ",

3.Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №9 від 30.04.2015 в частині нарахування податкових зобов'язань по взаємовідносинах з контрагентами ТОВ "САЛКОН-2012", ТОВ "Алгол-2003", ТОВ "Іммошан Україна", ТОВ "Інвестиційний союз "Либідь", ТОВ "Кримська девелоперська компанія", ПАТ "Універмаг Україна", ТОВ "НІША", ТОВ "АДПРО", ТОВ "АДВЕРТИНСЬКИЙ МЕДІА ГРУП", ТОВ "Ю.ТІ.ДЖИ", ТОВ "ПК ІНЖИНІРИНГ".

4. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві №9 від 30.04.2015 в частині суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 144612,90 грн.

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов