Справа № 805/2547/15-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2015-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 р. Справа № 805/2547/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 2

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Тарасенко І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправними дії про відмову у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправними дії про відмову у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона у період з 15 листопада 2007 року до 15 березня 2015 року працювала в управлінні Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області на посадах головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення, завідувача сектору по роботі із зверненнями громадян, заступника начальника відділу обслуговування та розгляду звернень громадян.Наказом № 05-ос від 16.03.2015 року позивача звільнено за власним бажанням.

При звільнені ОСОБА_1 була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки за період з 15 листопада 2014 року по 16 березня 2015 року та грошова компенсація за невикористану частину додаткової відпустки державного службовця за період роботи з 05 березня 2014 року до 16 березня 2015 року. При цьому не була нарахована та не виплачена грошова компенсація за щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів як одинокій матері, яка виховує дитину без батька. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату їй грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька за період з 24 червня 2010 року до 16 березня 2015 року. Листом УПФУ у Волноваському районі Донецької області ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені її вимог.

Отже, позивач вважає, що відповідачем порушені її права, передбачені ст.24 Закону України «Про відпустки», у звязку з чим просила визнати противоправними дії управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області по відмові у нарахуванні та виплати їй грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку як матері, яка виховує дитину без батька, за період з 24 червня 2010 року до 16 березня 2015 року та зобовязати управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористану соціальну відпустку як матері, яка виховує дитину без батька, за період з 24 березня 2010 року до 16 березня 2015 року.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача через канцелярію суду надав письмові заперечення та клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Відповідач у свої запереченнях зазначив, що поняття одинокої матері визначено в постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». У відповідності до пункту 9 цієї постанови одинокою матірю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама. За цим визначенням для визнання іншої жінки одинокою матірю необхідно дві ознаки: вона і виховує, і сама її утримує. Одинокою матірю є жінка, яка не перебуває у шлюбі, якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини або запис про батька проведено у встановленому порядку за вказівкою матері.

Отже, одинокій матері додаткова оплачувана відпустка повинна надаватися щорічно за умови, в даному випадку, підтвердження відповідними документами статусу одинокої матері, оскільки, як зазначалось раніше, лише сам факт розірвання шлюбу не є підтвердженням статусу одинокої матері.

Накази про надання позивачу такої відпустки відповідачем не приймалися, оскільки вона не зверталася до Відповідача з заяви про надання такої відпустки та не надавала відповідних документів, підтверджуючих статус одинокої матері.

Крім того відповідач зазначає, що у період 2010-2015 року позивач не включалася в графіки щодо надання їй додаткових відпусток і Відповідач не відмовляв їй в наданні таких відпусток, оскільки у відповідача не було підстав для надання Позивачу вказаних відпусток.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 15 листопада 2007 року за № 72-о ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення.

Наказом управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 12.06.2009 року № 26-о ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача сектору по роботі із зверненням громадян.

Наказом управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 03.02.2014 року №04-ос ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника відділу обслуговування та розгляду звернень громадян.

Наказом управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області № 05-ос від 16.03.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу обслуговування та розгляду звернень громадян, за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі свідоцтва про народження, позивач має дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є ОСОБА_3, з яким позивач розірвала шлюб 23 червня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу та в Книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис Серія 1-НО № 187759 (а.с. 13).

Таким чином, на думку позивача, це є доказом того, що вона є одинокою матірю, а тому має право на отримання додаткової відпустки, а також має право на виплату середнього заробітку протягом трьох місяців після звільнення, у відповідності до ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України.

Проте, суд критично ставиться до посилань позивача стосовно її статусу як одинокої матері, з наступних підстав.

По перше, позивач для отримання додаткової соціальної відпустки повинна була звернутися до відповідача з заявою про надання такої відпустки та надати відповідачу відповідні документи, які підтверджували б те, що вона сама виховує дитину, оскільки факт розірвання шлюбу ще не свідчить про те, що батько не приймає участі у вихованні дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач з відповідною заявою до відповідача про надання їй додаткової відпустки під час роботи в управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області не зверталась, а звернулась лише після свого звільнення, при цьому не надавши жодного документу, які б підтверджували її статус одинокої матері.

Також, позивачем не надано жодного доказу того, що батько не бере участі у вихованні дитини, а саме: рішення суду про позбавлення батьківських прав; рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів.

Крім того, статтею 19 Закону України «Про відпустки» передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Поняття одинокої матері визначено в постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». У відповідності до пункту 9 цієї постанови одинокою матірю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

За цим визначенням для визнання іншої жінки одинокою необхідно дві ознаки: вона і виховує, і сама її утримує.

Також, одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі, якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька дитини або запис про батька проведено у встановленому порядку за вказівкою матері.

Отже, одинокій матері додаткова оплачувана відпустка повинна надаватися щорічно за умови, в даному випадку, підтвердження відповідними документами статусу одинокої матері, оскільки, як зазначалось раніше, лише сам факт розірвання шлюбу не є підтвердженням статусу одинокої матері.

Крім того, як встановлено судом, накази про надання позивачу такої відпустки відповідачем не приймалися, оскільки вона не зверталася до відповідача з заявами про надання такої відпустки та не надавала відповідних документів, підтверджуючих статус одинокої матері.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Як вже було зазначено судом раніше, наказом управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області від 16.03.2015 року № 05-ос ОСОБА_1 звільнено з займаної посади.

Як вбачається з свідоцтва про народження Серія І-НО № 201980 позивач має дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, де батьком дитини вказаний ОСОБА_3 (а.с. 12).

Таким чином, суд зазначає, що у відповідності до ст. 184 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 не мала дитину віком до трьох років або до шести років, а також не є одинокою матірю.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Як вже зазначалося вище, згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем доведено суду правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправними дії про відмову у нарахуванні та виплаті компенсації за невикористану відпустку відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 КАС України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Тарасенко І.М.