Справа № 6204/10/1070
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2010-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 липня 2010 року № 2а-6204/10/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Виноградової О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження та за наявними у справі матеріалами адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Енергомонтаж -

Україна

до Територіальної державної інспекції праці у Київській області

про скасування п. 2 припису від 2 червня 2010 р. № 10-10-119/02-02,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергомонтаж - Україна (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Територіальної державної інспекції праці у Київській області (далі - відповідач) про скасування п. 2 припису від 2 червня 2010 р. № 10-10-119/02-02.

Позивач і відповідач заявили суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 23, 25). Керуючись ст. 122 КАС України суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження та за наявними матеріалами справи.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

2 червня 2010 р. відповідачем було проведено вибіркову перевірку позивача щодо додержання законодавства про працю та загальнообовязкового державного соціального страхування, під час якої було встановлено порушення трудового законодавства з питань оплати праці, а саме: вимоги ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 111 КЗпП України, ст.ст. 6, 11, 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР „Про оплату праці (далі - Закон № 108/95-ВР).

2 червня 2010 р. за результатами перевірки відповідачем було складено акт № 10 - 10 - 119/02 (далі - акт перевірки) (а.с. 11 - 13).

2 червня 2010 р. на підставі акту перевірки, відповідачем було прийнято припис № 10-10-119/02-02, згідно з яким позивачу приписано: 1) до 2 липня 2010 р. привести оплату праці на підприємстві у відповідність до ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону № 108/95-ВР; 2) до 2 липня 2010 р. привести оплату праці на підприємстві у відповідність до ст.ст. 6, 11 Закону № 108/95-ВР (а.с. 6).

Даний припис було отримано представником позивача 8 червня 2010 р.(а.с. 6).

При вирішенні справи судом взято до уваги, що згідно з вимогами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні

можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як убачається з ст. 6 Закону № 108/95-ВР, основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з вимогами ст. 11 Закону № 108/95-ВР мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Як убачається з ст. 9 Закону України від 1 липня 1993 року № 3356-ХІІ „Про колективні договори і угоди (далі - Закон № 3356-ХІІ), положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно з вимогами п. 2 розділу II Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими обєднаннями організацій роботодавців і підприємців, всеукраїнськими профспілками і обєднаннями на 2008 - 2009 рр. передбачена мінімальна тарифна ставка працівника першого розряду у розмірі 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (з 1 січня по 1 квітня 2009 р. - 726 грн 00 коп., з 1 квітня по 1 липня 2009 р. - 750 грн 00 коп., з 1 липня по 1 жовтня 2009 р. - 756 грн 00 коп., з 1 жовтня по 1 листопада 2009 р. - 780 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 1 січня 2010 р. - 892 грн 80 коп.).

Відповідно до вимог п.п. 3 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. № 50 „Про затвердження положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю посадові особи Держнаглядпраці (головні державні інспектори праці, їх заступники, державні інспектори праці) мають право давати посадовим особам органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, роботодавців, робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування приписи щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині забезпечення реалізації прав і гарантій працівників, які підлягають обов'язковому виконанню з письмовим повідомленням про вжиті заходи у місячний або в інший зазначений у приписі строк (далі - Постанова № 50).

Наявні матеріали справи свідчать, що станом на 1 січня 2009 р. на підприємстві позивача посадові оклади монтажників технічних трубопроводів 3 розряду становили 625 грн. 00 коп., 4 розряду - 630 грн 00 коп., 5 розряду - 635 грн 00 коп., 6 розряду - 650 грн 00 коп.

Так, посадові оклади працівника позивача - ОСОБА_1 становили: з 1 грудня 2008 р. по 1 жовтня 2009 р. - 650 грн 00 коп., з 1 жовтня по 1 листопада 2009 р. - 680 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 4 січня 2010 р. - 780 грн 00 коп.

ОСОБА_2: з 1 грудня 2008 р. по 1 жовтня 2009 р. - 635 грн 00 коп., з 1 жовтня

по 1 листопада 2009 р. - 670 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 4 січня 2010 р. - 770 грн 00 коп.

ОСОБА_2: з 1 грудня 2008 р. по 1 жовтня 2009 р. - 635 грн 00 коп., з 1 жовтня по 1 листопада 2009 р. - 670 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 4 січня 2010 р. - 770 грн 00 коп.

ОСОБА_3: з 1 грудня 2008 р. по 1 квітня 2009 р. - 620 грн 00 коп., з 1 квітня по 1 жовтня 2009 р. - 630 грн 00 коп., з 1 жовтня по 1 листопада 2009 р. - 660 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 4 січня 2010 р. - 760 грн 00 коп.

ОСОБА_4JL: з 8 вересня 2009 р. по 1 жовтня 2009 р. - 635 грн 00 коп., з 1 жовтня 2009 р. по 1 листопада 2009 р. - 670 грн 00 коп., з 1 листопада 2009 р. по 4 січня 2010 р. - 770 грн 00 коп.

Наведене свідчить, що на підприємстві позивача у порушення вимог ст.ст. 6, 11 Закону № 108/95-ВР посадові оклади працівників встановлені значно нижче мінімальних розмірів ставок (окладів) заробітної плати.

Твердження позивача про те, що відповідно до положень ст. 9 Закону № 3356-ХІІ на нього не поширюється дія Генеральної угоди не може бути взято судом до уваги у звязку з тим, що у зазначених положеннях йде мова про обовязковість застосування положень Генеральних, галузевих та регіональних угод при укладанні сторонами колективного договору, які здійснюють контроль за укладанням та виконанням його умов.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного припису відповідач діяв правомірно та відповідно до п.п. 3 п. 6 Постанови № 50.

Наведене свідчить, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат відповідача - суб'єкта владних повноважень, повязаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 122, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Енергомонтаж - Україна до Територіальної державної інспекції праці у Київській області про скасування п. 2 припису від 2 червня 2010 р. № 10-10-119/02-02 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за

правилами, встановленими ст.ст. 185 - 187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Виноградова О.І.